Справа № 2а-2740/10/1670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2014 року
м. Київ К-35780/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
15.06.2010 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 19.10.2010 по справі № 2а-2740/10/1670

за позовом Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції у Полтавській області

до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4

про застосування арешту
активів, -

В С Т А Н О В И В:

Державна податкова інспекція
звернулась до суду з позовом про
продовження терміну застосування
умовного адміністративного арешту
активів Підприємця на строк 8 760 годин
(365 діб).

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, у задоволенні
позову відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями,
позивач до Вищого адміністративного
суду України подав касаційну скаргу, де
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить зазначені судові рішення
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 10.06.2010 рішенням
начальника Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції у
відношенні Підприємця застосовано
умовний адміністративний арешт
активів терміном на 96 годин (4 доби).
Відмова платника податків від
проведення перевірки та для проведення
якої, на думку позивача, були законні
підстави і стала підставою для
застосування умовного арешту активів
відповідно до пп. "г" п. 9.1.2 п. 9.1 ст. 9
Закону України від 21.12.2000 № 2181-III "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" (далі -
Закон № 2181-III).

Так, згідно пп. "г" пп. 9.1.2 п. 9.1 ст. 9 Закону
№ 2181-III, арешт активів може бути
застосовано, якщо платник податків
відмовляється від проведення
документальної перевірки за наявності
законних підстав для її проведення або
від допуску посадових осіб податкового
органу до обстеження приміщень, що
використовуються для одержання
доходів або пов'язані з отриманням
інших об'єктів оподаткування,
електронних контрольно-касових
апаратів, комп'ютерних систем, що
застосовуються для розрахунків за
готівку або з використанням карток
платіжних систем, вагокасових
комплексів, систем та засобів
штрихового кодування.

Відповідно до пп. 9.3.3. п.9.3 ст. 9 Закону №
2181-III передбачено, що арешт може бути
накладено на активи строком до 96 годин
від години підписання відповідного
рішення керівником податкового органу,
зазначений строк не може бути
продовжений в адміністративному
порядку, у тому числі за рішенням інших
державних органів.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Так, повноваження органів державної
податкової служби України визначені
Законом України від 04.12.1990 № 509-ХІІ "Про
державну податкову службу в Україні"
(далі - Закон №509-ХІІ).

Державна податкова інспекція є органом
державної влади і, відповідно, її
діяльність має підпорядковуватись
вимогам наведеної норми Конституції
України та аналогічним вимогам ст. 11
Закону № 509-ХІІ.

Згідно п. 1 ст. 11 Закону № 509-ХІІ для
виконання покладених на них завдань,
органи державної податкової служби у
випадках, в межах компетенції та у
порядку, встановлених законами
України, мають право здійснювати
документальні невиїзні перевірки (на
підставі поданих податкових
декларацій, звітів та інших документів,
пов'язаних з нарахуванням і сплатою
податків та зборів (обов'язкових
платежів) незалежно від способу їх
подачі), а також планові та позапланові
виїзні перевірки своєчасності,
достовірності, повноти нарахування і
сплати податків та зборів (обов'язкових
платежів), додержання валютного
законодавства юридичними особами, їх
філіями, відділеннями, іншими
відокремленими підрозділами, що не
мають статусу юридичної особи, а також
фізичними особами, які мають статус
суб'єктів підприємницької діяльності
чи не мають такого статусу, на яких
згідно із законами України покладено
обов'язок утримувати та/або сплачувати
податки і збори (обов'язкові платежі),
крім Національного банку України та
його установ.

Статтею 111 Закону №509-ХІІ визначені
підстави та порядок проведення
органами державної податкової служби
планових і позапланових виїзних
перевірок своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
та зборів (обов'язкових платежів),
зокрема, визначення обставин, за
наявності хоча б однієї з яких, органом
державної податкової служби
проводиться позапланова виїзна
перевірка.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 Закону №509-ХІІ)
плановою виїзною перевіркою
вважається перевірка платника
податків щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати ним податків та зборів
(обов'язкових платежів), яка
передбачена у плані роботи органу
державної податкової служби і
проводиться за місцезнаходженням
такого платника податків чи за місцем
розташування об'єкта права власності,
стосовно якого проводиться така
планова виїзна перевірка.

Право на проведення планової виїзної
перевірки платника податків надається
лише у тому випадку, коли йому не
пізніше ніж за десять днів до дня
проведення зазначеної перевірки
надіслано письмове повідомлення із
зазначенням дати початку та закінчення
її проведення (ч. 4 ст. ст. 111 Закону
№509-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 112 Закону № 509-ХІІ
посадові особи органу державної
податкової служби вправі приступити до
проведення планової або позапланової
виїзної перевірки за наявності підстав
для їх проведення, визначених цим та
іншими законами України, та за умови
надання платнику податків під
розписку: направлення на перевірку та
копії наказу керівника податкового
органу про проведення позапланової
виїзної перевірки.

Також слід зазначити, що, встановлюючи
умови допуску посадових осіб органів
державної податкової служби до
проведення планових та позапланових
виїзних перевірок, ст. 112 Закону №509-XII
одночасно встановлює наслідки
недотримання контролюючим органом цих
умов. Згідно з ч. 2 цієї ж статті
ненадання посадовими особами органу
державної податкової служби платнику
податків документів, перелік яких
наведений в частині першій, або їх
надання з порушенням вимог,
встановлених частиною першою цієї
статті, є підставою для недопущення
посадових осіб органу державної
податкової служби до проведення
планової або позапланової виїзної
перевірки.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, Підприємцю
направлено повідомлення від 30.06.2009 №
2471/к/17-024/НОМЕР_1 про проведення планової
перевірки у період з 13.07.2009 по 24.07.2009 та
отримане відповідачем 06.07.2009. Доказів
про неможливість проведення перевірки
відповідача в період з 13 по 24 липня 2009
року, чи про недопуск працівників
податкового органу до проведення
вказаної перевірки позивачем не
надано.

Відповідно до наказу виконуючого
обов'язки начальника Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції від 04.09.2009 та направлення від
04.09.2009 №2980/002980 посадовій особі
контролюючого органу було доручено
провести планову документальну
перевірку Підприємця у період з 07.09.2009
по 18.09.2009.

Проте, судами встановлено, що
відповідач не був повідомлений про
проведення планової документальної
перевірки у період з 07.09.2009 по 18.09.2009.

Таким чином, враховуючи вищезазначене,
позивач не мав законних підстав для
проведення перевірки передбачених
Законом №509-ХІІ, а відповідач у свою
чергу мав законні підстави не
допускати посадових осіб
контролюючого органу до проведення
перевірки.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції у Полтавській області
відхилити.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 15.06.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 19.10.2010 по
справі № 2а-2740/10/1670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко