Справа № 809/170/13-а
Суддя: Кушнерик М.П.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
Справа №
5357/13

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Кушнерика М.П.

суддів
Мікули О.І., Курильця А.Р.

розглянувши в порядку письмового
провадження у м.Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у м.Івано-Франківську на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 05 березня
2013 року по справі за позовом Державної
податкової інспекції у
м.Івано-Франківську до Приватного
підприємства «Грін Бізнес» про
накладення арешту на кошти, -

В С Т А Н О
В И Л А:

10.01.2013р. позивач звернувся до суду з
позовом до відповідача про накладення
арешту на кошти та інші цінності, що
знаходяться на рахунках у банківських
установах.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем не сплачено податковий
борг у розмірі 4080,00 гривень, який
утворився у зв'язку з несплатою
узгоджених податкових зобов'язань. В
добровільному порядку суму
податкового боргу відповідач не
сплачує. Враховуючи факт, що за
відповідачем не зареєстровано права
власності на нерухоме та рухоме майно,
та з огляду на право податкового органу
у відповідності до підпунктів 20.1.16, 20.1.17
пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу
України звертатися до суду з позовом
про накладення арешту на кошти та інші
цінності платника податків, який має
податковий борг, позивач звернувся до
суду із зазначеним адміністративним
позовом.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 05
березня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Податковий орган оскаржив дану
постанову з підстав порушення норма
матеріального права та
невідповідності фактичним обставинам
справи, мотивуючи тим, що відповідач
має податковий борг у сумі 4080.00 грн.,
який утворився у зв'язку з несплатою
відповідачем узгоджених податкових
зобов'язань. В добровільному порядку
суму податкового боргу не сплачує. За
ПП «Грін Бізнес» рухомого або
нерухомого майна не зареєстровано.

Відповідач має відкриті розрахункові
рахунки у банківських установах, що і
стало підставою для звернення з даним
адміністративним позовом .

Згідно підпункту 20.1.17. пункту 20.1 статті
20 Податкового кодексу України органи
державної податкової служби мають
право звертатися до суду щодо
накладення арешту на кошти та інші
цінності такого платника податків, що
знаходяться в банку, у разі, якщо у
платника податків, який має податковий
борг, відсутнє майно та/або його
балансова вартість менша суми
податкового боргу, та/або таке майно не
може бути джерелом погашення
податкового боргу.

Суд зазначає, що наявність у
відповідача податкового боргу не є
безумовною підставою для застосування
арешту коштів на рахунку платника.
Арешт коштів не є виключним та єдиним
способом погашення податкового боргу.
Винятковість арешту коштів, як і
адміністративного арешту законодавець
чітко пов'язує із обставинами,
визначеними пунктом 94.2 статті 94
Податкового кодексу України, що
виникли між платником податків та
податковим органом, що врегульовано
Розділом VII "Особливості застосування
арешту коштів на рахунках платника
податків" Порядку застосування
адміністративного арешту майна
платника податків, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 07.11.2011 року №1398, та який прийнято на
виконання вимог Податкового кодексу
України

Відповідно до п.94.1 ст.94 ПК України,
адміністративний арешт майна платника
податків є винятковим способом
забезпечення виконання платником
податків його обов'язків, визначених
Законом.

Пунктом 94.2 цієї статті встановлено, що
арешт майна може бути застосовано, якщо
з'ясовується одна з семи, перелічених
цим пунктом обставин.

Згідно з п.п.94.4, 94.6 ст.94 цього Кодексу,
арешт може бути накладено органом
державної податкової служби на
будь-яке майно платника податків, крім
майна, на яке не може бути звернено
стягнення відповідно до Закону, та
коштів на рахунку платника податків
(п.94.4).

Керівник органу державної податкової
служби (його заступник) за наявності
однієї з обставин, визначених у пункті
94.2 цієї статті, приймає рішення про
застосування арешту майна платника
податків.

Арешт коштів на рахунку платника
податків здійснюється виключно на
підставі рішення суду шляхом звернення
органу державної податкової служби до
суду (п.94.6).

З наведених норм Закону слідує, що за
наявності обставин, перелічених у п.94.2
рішення про арешт коштів на рахунку
платника податків приймається не
керівником податкового органу, а
виключно судом на підставі звернення
до суду податкового органу.

Разом з тим, пунктом 94.2 не встановлена
виключність (а лише передбачена
можливість) застосування арешту майни
за наявності перелічених цим пунктом
обставин.

Перелік обставин, передбачених п.94.2
ст.94 не є вичерпним, а є додатковими до
обставин, вказаних у пп.20.1.17. за яких
податковий орган може звернутися до
суду щодо накладення арешту коштів на
рахунку платника податків.

Саме ст.20 ПК України визначає права
органів державної податкової служби та
п.п.20.1.17 надає право податковому органу
звертатися до суду щодо накладення
арешту на кошти та інші цінності такого
платника податків, що знаходяться в
банку, у разі, якщо у платника податків,
який має податковий борг, відсутнє
майно та/або його балансова вартість
менша суми податкового боргу, та/або
таке майно не може бути джерелом
погашення податкового боргу.

Вважає, що реалізація права
податкового органу на застосування
адміністративного арешту коштів на
рахунках платника податків може
здійснюватися виключно шляхом
безпосереднього звернення до
адміністративного суду з позовом про
накладення арешту на кошти на рахунку
платника податків.

Просить скасувати постанову і прийняти
нову, якою позов задоволити.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1
ст.197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
відповідач перебуває на податковому
обліку в Державній податковій
інспекції у місті Івано-Франківську, як
платник податків.

За результатами проведеної 12.07.2012 року,
28.08.2012 року, 09.10.2012 року 06.11.2012 року,
службовими особами позивача
камеральних перевірок подання
відповідачем податкової звітності з
податку на додану вартість, виявлено
факт неподання подання податкової
звітності з цього податку.

Позивач, на підставі актів перевірок
податковими повідомленнями-рішеннями
за № від 12.07.2012 року, № від
28.08.2012 року, № від 09.10.2012 року,
№ від 06.11.2012 року, застосував до
відповідача штрафні (фінансові)
санкції на загальну суму 4080,00 гривень,
які підприємством не сплачені.

Позивач з метою виявлення активів
платника податків направляв запити до
обласного комунального підприємства
«Івано-Франківське обласне бюро
технічної інвентаризації» та
управління Державної автомобільної
інспекції УМВС України в
Івано-Франківській області, згідно
відповідей нерухоме та рухоме майно у
відповідача відсутнє.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
наявність у відповідача податкового
боргу не є безумовною підставою для
застосування арешту коштів на рахунку
платника. Арешт коштів не є виключним
та єдиним способом погашення
податкового боргу. Винятковість арешту
коштів, передбачена обставинами,
визначеними пунктом 94.2 статті 94
Податкового кодексу України, що
виникли між платником податків та
податковим органом, що врегульовано
Розділом VII «Особливості застосування
арешту коштів на рахунках платника
податків» Порядку застосування
адміністративного арешту майна
платника податків, затвердженого
наказом Мінфіну України від 07.11.2011 за
№1398 та який прийнято на виконання
вимог Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 20.1.17 п.20.1 ст.20
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), органи державної податкової
служби мають право звертатися до суду
щодо накладення арешту на кошти та інші
цінності такого платника податків, що
знаходяться в банку, у разі, якщо у
платника податків, який має податковий
борг, відсутнє майно та/або його
балансова вартість менша суми
податкового боргу, та/або таке майно не
може бути джерелом погашення
податкового боргу.

Відповідно до п.94.4 ст.94 ПК України арешт
може бути накладено органом державної
податкової служби на будь-яке майно
платника податків, крім майна, на яке не
може бути звернено стягнення
відповідно до закону, та коштів на
рахунку платника податків.

Арешт коштів на рахунку платника
податків здійснюється виключно на
підставі рішення суду шляхом звернення
органу державної податкової служби до
суду (пп. 94.6.2 п. 94.6 ст. 94 ПК України).

Аналогічна норма міститься у пункті 7.1
Порядку застосування
адміністративного арешту майна
платника податків, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 07.11.2011 року № 1398 та зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 04.01.2012
року за № 9/20322.

Тобто, реалізація права податкового
органу на застосування
адміністративного арешту коштів на
рахунках платника податків може
здійснюватися виключно шляхом
безпосереднього звернення до
адміністративного суду з позовом про
накладення арешту на кошти на рахунку
платника податків. У цьому разі рішення
керівника податкового органу або його
заступника не приймається.

Відповідно до п.94.1 ст.94 ПК України
адміністративний арешт майна платника
податків є винятковим способом
забезпечення виконання платником
податків його обов'язків, визначених
законом.

Арешт коштів на рахунку платника
податків є різновидом
адміністративного арешту, який
застосовуються виключно на підставі
рішення суду (на відміну від
адміністративного арешту іншого майна,
який здійснюється за рішенням
керівника податкового органу).

Разом з тим, підстави його
застосування, що визначені п. 94.2 ст. 94 ПК
України, є загальними як для керівника
податкового органу так і для суду.

Так, згідно із п.94.2 ст.94 ПК України арешт
майна може бути застосовано, якщо
з'ясовується одна з таких обставин:
платник податків порушує правила
відчуження майна, що перебуває у
податковій заставі; фізична особа, яка
має податковий борг, виїжджає за
кордон; платник податків відмовляється
від проведення документальної
перевірки за наявності законних
підстав для її проведення або від
допуску посадових осіб органу
державної податкової служби; відсутні
дозволи (ліцензії) на здійснення
господарської діяльності, торгові
патенти, а також у разі відсутності
реєстраторів розрахункових операцій,
зареєстрованих у встановленому
законодавством порядку, крім випадків,
визначених законодавством; відсутня
реєстрація особи як платника податків
в органі державної податкової служби,
якщо така реєстрація є обов'язковою
відповідно до цього Кодексу, або коли
платник податків, що отримав податкове
повідомлення або має податковий борг,
вчиняє дії з переведення майна за межі
України, його приховування або
передачі іншим особам; платник
податків відмовляється від проведення
перевірки стану збереження майна, яке
перебуває у податковій заставі;
платник податків не допускає
податкового керуючого до складення
акта опису майна, яке передається в
податкову заставу.

Пункт 94.2 ст.94 ПК України кореспондує із
нормами Порядку застосування
адміністративного арешту майна
платника податків, відповідно до
пункту 3.1 якого арешт майна може бути
застосовано, якщо з'ясовується одна з
таких обставин: платник податків
порушує правила відчуження майна, що
перебуває у податковій заставі;
фізична особа, яка має податковий борг,
виїжджає за кордон; платник податків
відмовляється від проведення
документальної перевірки за наявності
законних підстав для її проведення або
від допуску посадових осіб органу
державної податкової служби; відсутні
документи, що підтверджують державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців відповідно до закону,
дозволи (ліцензії) на здійснення
господарської діяльності, торгові
патенти, сертифікати відповідності
реєстраторів розрахункових операцій;
відсутня реєстрація особи як платника
податків в органі державної податкової
служби, якщо така реєстрація є
обов'язковою відповідно до Кодексу, або
коли платник податків, що отримав
податкове повідомлення або має
податковий борг, вчиняє дії з
переведення майна за межі України, його
приховування або передачі іншим
особам; платник податків відмовляється
від проведення перевірки стану
збереження майна, яке перебуває у
податковій заставі; платник податків
не допускає податкового керуючого до
складення акта опису майна, яке
передається в податкову заставу; у разі
відмови платника податків (його
посадових осіб або осіб, які здійснюють
готівкові розрахунки та/або проводять
діяльність, що підлягає ліцензуванню
та/або патентуванню) від проведення
інвентаризації основних фондів,
товарно-матеріальних цінностей, коштів
(зняття залишків товарно-матеріальних
цінностей, готівки), передбаченої
абзацом першим підпункту 20.1.5 пункту 20.1
статті 20 розділу I Кодексу, або
ненадання для перевірки документів, їх
копій (за умови наявності таких
документів).

Як вбачається зі змісту вказаних вище
норм, адміністративний арешт
застосовується за наявності
однієї із наведених у них обставин.

Судом першої та апеляційної інстанцій
в ході розгляду даної справи не
встановлено наявності обставин,
передбачених п.94.2 ст.94 ПК України.
Наявність у відповідача податкового
боргу та вручення йому податкової
вимоги не є безумовною підставою для
застосування адміністративного арешту
коштів на рахунку.

За умови відсутності майна, за рахунок
якого можливо погашення податкового
боргу, положення пп.20.1.17 п.20.1 ст.20 ПК
України надає право податковому органу
звертатися до суду з позовом про
накладення арешту на кошти платника
податків. Проте реалізація цього права
можлива лише за умови дотримання
підстав, встановлених п. 94.2 ст. 94 ПК
України.

Податковим органом не надано суду
доказів прийняття позивачем рішення
про застосування адміністративного
арешту майна платника податку в день
подачі позову до суду, а отже порушений
порядок накладення такого виду арешту.

Таким чином, з огляду на вищевикладене,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позовні вимоги податкового органу є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч.3 ст.2, ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для відмови в
задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, висновків
суду не спростовують.

Оскільки суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, то воно не може
бути скасоване чи змінене з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.160, 195, 197, п.1 ч.1 ст.198,
ст.200, 205, 206, 254 КАС України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
м.Івано-Франківську - залишити без
задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 05 березня
2013 року по справі №809/170/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
М.П.Кушнерик

Судді:
О.І.Мікула

А.Р.Курилець