Справа № 2а-4620/09
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2010-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2010 р. Справа № 1290/10

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді
Каралюса
В.М.

Суддів
Олендера
І.Я. , Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання
Балко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційні скарги
ОСОБА_1 та Управління Пенсійного фонду
України в м.Тернополі на постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 01.12.2009 року
у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі, третя особа Тернопільська
обласна організація Всеукраїнська
громадська організація «Союз
Чорнобиль України» про визнання
незаконними дій щодо непроведення
перерахунку пенсії та зобов»язання
здійснити такий перерахунок,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2009 року позивачі ОСОБА_2,
ОСОБА_1 звернулись до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м.Тернополі, в якому просили визнати
неправомірними дії відповідача по
нарахуванню пенсії по інвалідності,
зобов'язати відповідача перерахувати
державну та додаткову пенсію
відповідно до ст.50, ч.4 ст.54 ч.3 ст.67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 01.01.2008 року, та відповідно
до розміру мінімальної пенсії за віком
встановленої Законом, провести доплату
відповідних основної та додаткової
пенсії. Позивачі просять зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
м.Тернополі в подальшому виплачувати
пенсію та додаткову пенсію з
урахуванням ст.50, ч.4 ст.54 ч.3 ст.67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
відповідно до розміру мінімальної
пенсії за віком з дня встановлення
нового розміру такої пенсії.

В обґрунтування заявлених вимог
посилаються та те, що вони є інвалідами
ІІ, ІІІ групи, відповідно, отримують
пенсію за рахунок коштів державного
бюджету виходячи з постанови Кабінету
Міністрів України №1 від 03.01.2002 року,
постанови Кабінету Міністрів України
№530 від 28.05.2008 року, постанови Кабінету
Міністрів України №654 від 16.07.2008 року,
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та внесення змін до
деяких законодавчих актів України» від
28.12.2007 року, постанови Кабінету
Міністрів України №198 від 11.03.2009 року,
якими встановлено базову величину для
обчислення відповідних пенсій та
поетапне збільшення їх розміру, що на
думку позивачів суперечить чинному
законодавству, оскільки такий розмір
пенсій є значно меншим, ніж це
передбачено Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 01.12.2009 року позов
задоволено частково. Визнано
неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в м.Тернополі
щодо нарахування та виплати державної
та додаткової пенсії ОСОБА_2, ОСОБА_1 за
період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року у
розмірах менших ніж встановлено ст.50,
ч.4 ст.54 та ст.67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».
Зобов»язано Управління Пенсійного
фонду України в м.Тернополі провести
перерахунок з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року
включно ОСОБА_2, ОСОБА_1 державної та
додаткової пенсії відповідно до ст.ст.
49, 50, ч.4 ст.54 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». В задоволенні інших
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням
суду, Управління Пенсійного фонду
України в м.Тернополі подало
апеляційну скаргу в якій просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та винести нову постанову,
якою відмовити у задоволенні позовних
вимог позивачів. В обґрунтування
апеляційної скарги апелянт
посилається на порушення норм
матеріального і процесуального права
при винесенні судом постанови,
безпідставне неврахування судом
першої інстанції річного строку
звернення до адміністративного суду.

Постанова Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 01.12.2009 року також оскаржена
позивачем - ОСОБА_1, останній просить її
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі. Як на доводи
апеляційної скарги посилається на те,
що судом першої інстанції не враховано,
що після прийняття рішення
Конституційним судом України від 22.05.2008
року за №10-рп/2008, до положень ст.ст. 50,54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» зміни не вносились, а отже
норми даних статей є діючими, що є
підставою для перерахунку як основної
так і додаткової пенсії за 2009 рік.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду справи,
перевіривши та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційні скарги слід
задовольнити частково, оскаржувану
постанову суду скасувати та прийняти
нову, якою позов задовольнити частково.
При цьому колегія суддів виходить з
наступних міркувань.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач - ОСОБА_2 є
особою, що постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи. Її
віднесено до категорії 1, що
підтверджується копією посвідчення
серії НОМЕР_1 від 24.11.1993 року та вкладки
до посвідчення НОМЕР_2 від 28.12.2007 року. З
копії довідки МСЕК №141529 від 21.12.2007 року
вбачається, що позивачу встановлено 2
групу інвалідності на захворювання, що
пов'язано з виконанням робіт по
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС. Позивач
знаходиться на обліку в Управління
Пенсійного фонду України в м.Тернополі.

Позивач - ОСОБА_1 є особою, що
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Її віднесено до категорії 1,
що підтверджується копією посвідчення
серії НОМЕР_3 від 01.08.2005 року та вкладки
до посвідчення НОМЕР_4 від 09.02.2009 року. З
копії довідки МСЕК №161494 від 27.01.2009 року
вбачається, що позивачу встановлено 3
групу інвалідності на захворювання, що
пов'язано з наслідками аварії на
Чорнобильській АЕС. Позивач
знаходиться на обліку в Управління
Пенсійного фонду України в м.Тернополі.

Право позивачів на одержання пенсії
для інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
відповідачем не оспорюється та
доказуванню не підлягає у
відповідності до ст.72 ч.3 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що пенсія
ОСОБА_2, ОСОБА_1 у відповідності до ст.54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», як інвалідів ІІ, ІІІ групи
не може бути нижчою від 8 (восьми) та 6
(шести) мінімальних пенсій за віком
відповідно, цією ж нормою передбачено,
що розмір прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначається на момент виплати пенсії
згідно із Законом про Державний бюджет
України та не може коригуватися іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 50 даного Закону
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, інвалідам ІІ групи,
віднесеним до першої категорії,
виплачується у розмірі 75 % мінімальної
пенсії за віком, а інвалідам ІІІ групи -
50% мінімальної пенсії за віком. Порядок
обчислення пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання пов'язаного з
Чорнобильською катастрофою,
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачам застосуванню підлягають не
постанова Кабінету Міністрів України
«Про підвищення розмірів пенсій та
інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету» від 03.01.2002 року №1,
постанова Кабінету Міністрів України
«Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян» № 654 від 16.07.2008
року, постанова Кабінету Міністрів
України №894 від 13.07.2004 року, постанова
Кабінету Міністрів України №1293 від
27.12.2005 року, постанова Кабінету
Міністрів України №198 від 11.03.2009 року,
оскільки останні істотно звужують
обсяг встановлених законом прав
позивачів згідно ст. 50 та ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів,
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) для обрахування інших пенсій
чи доплат, пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого ч. 1 цієї статті,
мінімального розміру пенсії за віком.

Обчислення пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, однак надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивачів, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи
положень цього Закону, в тому числі й
інших законів, якими встановлено
розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає,
що під час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

Згідно з законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла до висновку, що положення ч.3 ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом. Разом з тим, наявність такої
норми за відсутності іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачами конституційної гарантії та
права на отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено ст.ст. 50 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.3 ст. 67 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яка
набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у
разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до статті 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до 1,2,3,4 категорій, та розмір
щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсій за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачам слід визначати
пенсію, виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії
позивачевам повинен проводитись,
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

За таких обставин колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції щодо наявності законних
підстав для визнання неправомірними
дій Управління Пенсійного фонду
України в м.Тернополі щодо відмови в
перерахунку ОСОБА_2, ОСОБА_1 пенсії по
інвалідності згідно з ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком.

Вищенаведене також підтверджується
тим, що положення Закону України «Про
Державний бюджет на 2008 рік», яким були
внесені зміни до ст.ст. 50,54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
були визнані неконституційними з 22.05.2008
року тобто з дня ухвалення рішення
Конституційного Суду України № 10 - рп
від 22.05.2008 року.

Однак, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що судом першої
інстанції не враховано, що позивачі
звернулись з означеними позовами лише
04.09.2009 року /а.с.2,26/, тобто з пропуском
річного строку звернення до
адміністративного суду, визначеного
ст.99 КАС України, а відповідачем
заявлено відповідне клопотання про
його застосування /а.с.15,35/.

Колегія суддів зазначає, що оскільки
стосовно ненарахованих пенсій ніякими
нормативно-правовими актами, крім КАС
України, не визначено строк звернення
до суду, то під час вирішення спорів,
які виникають із вказаних
правовідносин слід застосовувати
річний строк звернення до суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до переконання, про
наявність законних підстав для
часткового задоволення позову та
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату недоотриманої державної та
додаткової пенсії позивачам із
врахуванням дати їх звернення до суду
першої інстанції, а саме, зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
м.Тернополі здійснити відповідний
перерахунок пенсії по інвалідності з
04.09.2008 року по 01.12.2009 року - дату
прийняття рішення судом першої
інстанції.

Крім того колегія суддів приходить до
обгрунтованого висновку, що після
визнання неконституційними окремих
положень Закону України «Про Державний
бюджет на 2008 рік» згідно рішення
Конституційного Суду України № 10 - рп
від 22.05.2008 року, зміни до ст.ст. 50, 54, 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» внесені не були, а тому
позивачі мають право на перерахунок
основної та додаткової пенсії по
інвалідності у редакції закону, яка
діяла до 01 січня 2008 року.

Статтею 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік»
Кабінету Міністрів України надано
право у 2009 році встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.
Названа норма передбачає встановлення
в абсолютних сумах розмірів лише тих
виплат, вихідним критерієм розрахунку
яких є розмір мінімальної заробітної
плати. Відповідно її дія не поширюється
на спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком.

Оскільки предметом судового захисту
можуть бути тільки порушені, невизнані
чи оспорювані права, а на момент
розгляду справи судом першої інстанції
факт порушення права позивачів в
майбутньому відсутній, то підстав для
подальшого перерахунку пенсії у
визначеному розмірі немає.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до переконання про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповноту з'ясування ним обставин, які
мають значення для справи та
невідповідність його висновків
дійсним обставинам справи, що призвело
до неправильного вирішення спору по
суті. Відтак, оскаржувана постанова
підлягає скасуванню з прийняттям
нової, якою позовні вимоги слід
задовольнити частково.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.3 ч.1
ст.198, п.1,3,4 ч.1 ст.202, ст.205, ст.207, ст.254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, Управління
Пенсійного фонду України в м.Тернополі
задовольнити частково.

Постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 01.12.2009 року у справі №
2а-4620/09 скасувати, та прийняти нову, якою
позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
м.Тернополі в перерахунку ОСОБА_2,
ОСОБА_1 пенсій по інвалідності у
відповідності до вимог ст.ст. 50,54,67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м.Тернополі здійснити
перерахунок та виплату державної та
додаткової пенсії ОСОБА_2, ОСОБА_1
відповідно до ст.ст. 50,54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», в редакції
закону, яка діяла до 01 січня 2008 року,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
починаючи з 04 вересня 2008 року по 01
грудня 2009 року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та згідно із
вимогами Закону України № 1691-VI від
18.02.2010 року може бути оскаржена до
Верховного Суду України у порядку
цивільного судочинства протягом двох
місяців шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Каралюс В.М.

Судді
Олендер І.Я.
, Шавель Р.М.

Повний текст постанови виготовлено
07.05.2010 р.