Справа № 2а-2615/12/1370
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
Справа №
147716/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Сапіги В.П.,

з участю секретаря судових засідань
Андрушківа І.Я.,

представника відповідача
Квасниці Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
державної податкової інспекції у
Сихівському районі м. Львова
Львівської області Державної
податкової служби на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2012
року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Оланта»
до державної податкової інспекції у
Сихівському районі м. Львова
Львівської області Державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2012 року товариство з
обмеженою відповідальністю «Оланта»
(далі - ТОВ «Оланта») звернулося до суду
з адміністративним позовом, у якому
просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби (далі -ДПІ)
від 06 лютого 2012 року

№ , яким товариству визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість (далі - ПДВ) в сумі 4 401
060,50 грн., з яких 3 284 811,00 грн. за основним
платежем та 1 116 249,50 грн. за штрафними
(фінансовими санкціями;

№ , яким зменшено розмір
від'ємного значення ПДВ на суму 35 114,60
грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2012
року у справі № 2а-2615/12/1370 позов було
задоволено.

У своїй апеляційній скарзі ДПІ просить
вказану постанову суду скасувати та
прийняти нову про відмову у
задоволенні позову ТОВ «Оланта» у
повному обсязі. Апеляційну скаргу
обґрунтовує тим, що в ході проведення
перевірок щодо ТОВ «ОПТ Бест»
встановлено відсутність в його
контрагента ФГ «Рубас» основних
фондів, виробничих потужностей,
транспортних засобів для здійснення
господарської діяльності. Тому
встановлено неможливість фактичного
здійснення поставок товару між ФГ
«Рубас» та ТОВ «ОПТ Бест», що вказує на
те, що господарські операції з поставки
товару між ТОВ «Оланта» та ТОВ «ОПТ
Бест» мають на меті отримання
податкової вигоди при фактичній
відсутності господарських
взаємовідносин між сторонами.

Вважає, що неможливим встановлення
факту отримання товару від ТОВ «ОПТ
Бест» до ТОВ «Оланта», оскільки
відсутній факт здійснення
господарської діяльності ФГ «Рубас» на
користь ТОВ «ОПТ Бест».

Крім того, зазначає, що суду не
представлені докази щодо
транспортування товару, складського
обліку товару, його подальшого
використання, доказів наявності
складських приміщень для зберігання
продуктів харчування, доказів оплати
за поставлений товар.

Апелянт вважає, що первинні документи,
які складені у ході оформлення
господарських операцій між вказаними
контрагентами, є такими, що не
відповідають їх дійсному змісту, а отже
не є документами, які можуть бути
підставою для відображення таких
операцій у бухгалтерському та
податковому обліку позивача.

У судовому засіданні апеляційного суду
представник ДПІ підтримала доводи,
викладені у апеляційній скарзі, та
просила скасувати постанову суду
першої інстанції, відмовивши у
задоволенні позову.

Представник позивача на виклик
апеляційного суду не прибув, що не
перешкоджає розгляду справи
відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апелянта у їх сукупності, апеляційний
суд приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позов ТОВ «Оланта», суд
першої інстанції виходив із того, що
ДПІ було проведено позапланову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.10.2010 року по 30.09.2011 року при
здійсненні розрахунків з ПП «ОПТ Бест»,
результати якої оформлено актом від
24.01.2012 року за №3823-209/30650355.

Під час перевірки податковим органом
було зроблено висновок про порушення
ТОВ «Оланта» вимог п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п.
198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України (далі - ПК України) та прийнято
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення від 06.02.2012 року.

Судом встановлено, що ТОВ «Оланта»
здійснює господарську діяльність у
сфері гуртової торгівлі, у тому числі
замороженими продуктами харчування.

Між ТОВ «Оланта» та ПП «ОПТ Бест» було
укладено ряд договорів на поставку
товарів, згідно з якими ТОВ «Оланта»
купувало у ПП «ОПТ Бест» товари, а саме
№ 16/05 від 15.05.2011 року, № 11/03-1 від 11.03.2011
року, № 7/03-1 від 07.03.2011 року, № 5/03 від
05.03.2011 року, № 7/03 від 07.03.2011 року, № 20/01-Я
від 20.01.2011 року, № 01/07-Т від 01.07.2011 року, №
0106 від 01.06.2011 року, № 001/08 від 30.07.2011 року,
№ 0025/08 від 25.08.2011 року, № 3/03 від 03.03.2011
року.

Окрім того, між ТОВ «Оланта» та ПП «ОПТ
Бест» було укладено ряд договорів на
поставку товарів, згідно з якими ТОВ
«Оланта» поставляло товари ПП «ОПТ
Бест», а саме: № 30/1 від 11.12.2010 року, № 3/05
від 03.05.2011 року, № 4/01 від 04.01.2011 року, №
020/6 від 20.06.2011 року.

У підтвердження належного виконання
умов зазначених договорів поставки між
ТОВ «Олант» та ПП «Опт-Бест» було
надано копії належним чином оформлених
видаткових накладних та податкових
накладних, а також здійснена оплата за
отримані товари.

Відповідно до матеріалів справи
позивач та його контрагент були
зареєстровані платниками ПДВ та мали
право на складання податкових
накладних.

У акті перевірки від 24.01.2012 року №
3823-209/30650355 відсутні будь-які зауваження
податкового органу щодо первинних
документів, які надані на
підтвердження господарських відносин
між позивачем та контрагентом. Всі
податкові накладні, отримані позивачем
від ПП «ОПТ Бест» та видані позивачем
ПП «ОПТ Бест», оформлені у
відповідності до вимог п. 201.1 ПК
України.

Крім того, відповідач не звертався до
суду із позовом про визнання
недійсними договорів, укладених
позивачем з ПП «ОПТ Бест», і у акті
перевірки не зазначено, чи винесено
обвинувальний вирок щодо будь-якої з
осіб та чи притягнуто будь-яку з осіб ПП
«ОПТ Бест» до кримінальної
відповідальності за злочини
передбачені ст. 205 та ст. 212
Кримінального кодексу України щодо
створення та господарської діяльності
ПП «ОПТ Бест».

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
прийняті без дотримання вимог чинного
законодавства та передбачених ст. 2 КАС
України принципів, а відтак підлягають
скасуванню.

Даючи оцінку рішенню суду першої
інстанції та доводам апелянта, що
викладені у поданій апеляційній
скарзі, апеляційний суд виходить із
такого.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.3
ст. 198 ПК України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу; податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пунктом 187.1 ст. 187 ПК України
передбачено, що датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, в тому числі з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України
встановлено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Підставою для нарахування податкового
кредиту є видана платником податку на
вимогу покупця податкова накладна із
заповненням всіх обов'язкових
реквізитів.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу). У разі якщо на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, які попередньо віднесені до
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК України
передбачено, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках:
порядковий номер податкової накладної;
дата виписування податкової накладної;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; ціна постачання
без урахування податку; ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку та вид цивільно-правового
договору.

Відповідно до пп. 184.1, 184.5. ст. 184 ПК
України реєстрація діє до дати
анулювання реєстрації платника
податку, яка проводиться шляхом
виключення з реєстру платників
податку. З моменту анулювання
реєстрації особи як платника податку
така особа позбавляється права на
віднесення сум податку до податкового
кредиту, виписку податкових накладних.

Згідно із ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Статтею 9 цього Закону передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо
неможливо безпосередньо після її
закінчення.

Як встановлено судом першої інстанції,
ДПІ було проведено позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Оланта» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2010 року по
30.09.2011 року при здійсненні розрахунків
з ПП «ОПТ Бест», результати якої стали
підставою для прийняття оспорюваних
податкових повідомлень-рішень.

На переконання апеляційного суду, суть
даного публічно-спору зводиться до
правомірності висновку податкового
органу про те, що господарські операції
між позивачем та ПП «ОПТ Бест» носили
безтоварний характер, а відтак не могли
впливати на показники податкового
обліку ТОВ «Оланта».

При цьому, слід погодитися із висновком
суду першої інстанції про те, що факт
виконання господарських операцій з
поставки між ПП «Опт-Бест» та позивачем
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями первинних документів,
зокрема, договорами,
товарно-транспортними накладними,
видатковими накладними, податковими
накладними, які містять необхідну для
цілей оподаткування інформацію про
зміст та обсяг спірних операцій.

Покликання апелянта на відсутність у
позивача необхідних умов для
зберігання продуктів харчування, що
поставлялися, спростовуються
матеріалами справи (а.с. 222-240 т.2), які
підтверджують наявність у позивача
необхідних складських приміщень та
холодильного обладнання.

При цьому доводи податкового органу
щодо безтоварності вказаних
господарських операцій зводяться до
аналізу можливості здійснення
поставок товарно-матеріальних
цінностей на адресу ПП «Опт-Бест» його
контрагентом ФГ «Рубас».

Разом із тим, на переконання
апеляційного суду, оцінюватися при
дослідженні факту здійснення
господарської операції повинні
відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

При цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
суд першої інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку, а
відтак апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2012
року у справі № 2а-2615/12/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

В.П.Сапіга

Ухвала у повному обсязі складена 12
червня 2014 року.