Справа № 757/8296/14-а
Суддя: Горкава В. Ю.
Дата ухвалення: 2014-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8296/14-а
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2014 року Печерський районний
суд міста Києва у складі:

головуючий суддя Горкава В.Ю,,

при секретарі Липській І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державної екологічної
інспекції у м. Києві

- про визнання протиправною та
скасування постанови про
адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

08.04.2014 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з вказаним позовом до відповідача,
просить визнати протиправною та
скасувати постанову №004593 від 24.03.2014 про
накладення на ОСОБА_1
адміністративного стягнення у зв'язку
з відсутністю в його діях складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.188-5 КпАП України.са

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм матеріального права та
процесуальних норм. Зокрема, позивач
посилається на невідповідність
викладеного в оскаржуваній постанові
нормативно правового обґрунтування
вчиненого позивачем порушення за ст.ст.
20-2, 68 Закону України «Про охорону
навколишнього природного середовища»,
відповідальність за що передбачено ст.
188-5 КУпАП змісту протоколу про
адміністративне правопорушення, в
якому відсутні посилання, зокрема, на
ст. 68 Закону України «Про охорону
навколишнього природного середовища»,
що суперечить на думку позивача
вимогам КУпАП. Крім того, позивач
зазначає, що у досліджуваній частині
Акту позапланової перевірки ТОВ
«Інтерциклон +» дотримання вимог
законодавства в галузі охорони
атмосферного повітря, водних і
земельних ресурсів щодо поводження з
відходами та небезпечними хімічними
речовинами в частині виконання припису
№05/1014 від 29.11.2013 не встановлено факту
недотримання ТОВ «Інтерциклон +» умов
встановлених дозволом на спеціальне
використання та недотримання
встановлених лімітів забору води з
артезіанської свердловини
підприємством, про що зазначено у п.7
припису від 29.11.2014 №05/1014п. Також позивач
зазначає про неможливість ТОВ
«Інтерциклон +» надати відповідачу
дозвіл на спеціальне водокористування
у зв'язку з відсутністю згоди
уповноваженого органу на надання таких
дозволів, про що у встановлений
відповідачем строк останнього було
повідомлено. Одночасно позивач
зазначає, що ТОВ «Інтерциклон +» не
здійснює забір води зі свердловини, а
тому відсутні підстави для виконання
п.п.7, 10 вказаного припису. За таких
обставин, позивач вважає, що в його діях
відсутній склад адміністративного
правопорушення, а відтак постанова є
незаконною та такою, що підлягає
скасуванню.

Позивач, будучи належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, в судове засідання не з'явився.
Від представника позивача через
канцелярію суду надійшла заява про
розгляд справи за її відсутності та
відсутності позивача, одночасно
зазначила, що позов підтримує в повному
обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, свого представника в судове
засідання не направив, причини своєї
неявки суду не повідомив.

На підставі ч.4 ст.128 КАС України, суд
визнав можливим розгляд справи за
відсутності сторін, на підставі
наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши письмові докази, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено, що 14.03.2014 державним
інспектором Державної екологічної
інспекції у м. Києві Гетьманом Є.А. була
проведена перевірка дотримання вимог
природоохоронного законодавства в
галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами, в частині
виконання припису № 05/1014 від 29.11.2013 р.
ТОВ «Інтерциклон +», за результатами
якої встановлено, що ТОВ «Інтерциклон
+» не виконано пункти: 7,10 та частково п.9
припису №05/1014п від 29.11.2013, а саме: не
отримано Дозвіл на спеціальне
водокористування, не виконувались
умови дозволу на спеціальне
водокористування, а саме, ТОВ
«Інтерциклон +» за період з 22.11.2013 по
23.12.2013 здійснювався забір підземних вод
в об'ємі 47-48 м.куб./добу, що перевищує
добовий ліміт в об'ємі 34,65 м.куб./добу
встановлений Дозволом на спеціальне
водокористування №УКР-823-Кіє терміном
дії до 23.12.2013, не визначено та не
погоджено межі санітарної зони першого
поясу артезіанської свердловини, що
підтверджується актом №05/502 а від
14.03.2014, складеним державним інспектором
Державної екологічної інспекції у м.
Києві Гетьманом Є.А. (а.с.19-31)

З метою усунення виявлених порушень
державним інспектором Державної
екологічної інспекції у м. Києві
Гетьманом Є.А. 21.03.2014 директору ТОВ
«Інтерциклон +» ОСОБА_1 був виданий
припис №05/215 п Інспекції з вимогою:
отримати Дозвіл на спеціальне
водокористування, копію Дозволу надати
до Державної екологічної інспекції у м.
Києві до 21.04.2014; визначити та погодити з
територіальним органом
Держсанепідемслужби межі санітарної
зони першого поясу артезіанської
свердловини, копії документів надати
до Державної екологічної інспекції у м.
Києві; отримати Дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря від стаціонарних джерел
викидів за адресою: м. Київ, вул..
Здолбунівська, 7-А, до моменту початку
роботи котлів. (а.с.33)

24.03.2014 державним інспектором з охорони
навколишнього природного середовища у
м. Києва Гетьманом Є.А. було складено
протокол про вчинення директором ТОВ
«Інтерциклон +» ОСОБА_1
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.188-5 КпАП України,
згідно якого ТОВ «Інтерциклон +» не
виконано вимоги п.7,10 припису №05/1014 від
29.11.2013, що є порушенням ст. 20-2 Закону
України «Про охорону навколишнього
природного середовища» (а.с.34)

На підставі вказаного протоколу, 24.03.2014
державним інспектором з охорони
навколишнього природного середовища у
м. Києва Гетьманом Є.А. було винесено
постанову по справі про накладення
адміністративного стягнення №004593,
згідно якої посадову особу ОСОБА_1
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 188-5 КпАП України та
накладено стягнення у вигляді штрафу в
розмірі 255 гривень. (а.с.35)

При цьому, як на правове обґрунтування
порушення позивачем ОСОБА_1, вимог
законодавства держаний інспектор з
охорони навколишнього природного
середовища у м. Києва Гетьман Є.А. у
своїй постанові посилається на ст. 20-2
та ст.68 Закону України «Про охорону
навколишнього природного середовища»,
що не відповідає змісту протоколу про
адміністративне правопорушення, в
якому міститься лише посилання на ст.
20-2 вказаного закону та суперечить
вимогам ст.ст. 256, 283 КпАП України.

Диспозиція статті 188 - 5 КпАП України
передбачає відповідальність за
невиконання законних розпоряджень чи
приписів, інших законних вимог
посадових осіб органів, які здійснюють
державний контроль у галузі охорони
навколишнього природного середовища,
використання природних ресурсів,
радіаційної безпеки або охорону
природних ресурсів, ненадання їм
необхідної інформації або надання
неправдивої інформації, вчинення інших
перешкод для виконання покладених на
них обов'язків.

Таким чином, із змісту даної статті
випливає, що необхідною передумовою
притягнення особи до адміністративної
відповідальності є законність
прийнятого посадовою особою органу
державного контролю припису чи
розпорядження.

Як встановлено судом, правопорушення,
за яке позивача притягнуто до
адміністративної відповідальності,
полягає в невиконанні ним п.п. 7, 10
припису № 05/1014 від 29.11.2013 р.

Так, п. 7 припису № 05/1014 від 29.11.2013 р.
передбачав обов'язок підприємства,
посадовою особою якого є позивач,
дотримуватись умов встановлених
дозволом на спеціальне
водокористування, в тому числі
встановлених лімітів забору води з
артезіанської свердловини.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивача притягнуто до
адміністративної відповідальності за
результатами здійснення позапланового
заходу відповідачем. За приписами п. 6
ст. 7 Закону України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» , за
результатами здійснення планового або
позапланового заходу посадова особа
органу державного нагляду (контролю), у
разі виявлення порушень вимог
законодавства, складає акт. Посадова
особа органу державного нагляду
(контролю) зазначає в акті стан
виконання вимог законодавства
суб'єктом господарювання, а в разі
невиконання - детальний опис
виявленого порушення з посиланням на
відповідну вимогу законодавства.
Таким чином, акт перевірки - є носієм
доказової інформації наявності
правопорушення, його змісту та доказів,
якими факт вчинення такого
правопорушення підтверджується.

Як вбачається із резолютивної частини
акту перевірки № 05/502 а, відповідач
зазначає про недотримання позивачем
умов дозволу на спеціальне
водокористування за період з 22.11.2013 р.
по 23.12.2013 р. , а саме: здійснення забору
підземних вод в об'ємі 47-48 м.куб на добу,
що перевищує добовий ліміт в об'ємі 34, 65
м. куб, встановлений Дозволом на
спеціальне водокористування №
УКР-823-Кіє, із посиланням на ст. ст. 4, 12
Закону України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності.

Однак, досліджувальна та мотивувальна
частини акту перевірки № 05/502 а, не
містять жодних посилань на матеріали
перевірки, досліджувані документи,
вчинені дії, на підставі яких
відповідач дійшов висновку про
порушення позивачем природоресурного
законодавства. Так само, як зміст
статей 4 та 12 Закону України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності, на які посилається
відповідач в обґрунтування виявленого
порушення, не містить вимог закону щодо
дотримання водокористувачем добового
ліміту забору води і встановлення
відповідальності за його перевищення.

Натомість, ст. 327 Податкового кодексу
України, яка встановлює санкції за
понадлімітний забір води, передбачає
відповідальність водокористувачів за
перевищення ними встановленого у
дозволу саме річного ліміту
використання води. В свою чергу, факт
перевищення підприємством річного
ліміту використання води, матеріалами
проведеної перевірки не встановлений.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що п. 7 припису № 05/1014 від
29.11.2013 р. позивачем не порушувався.

Аналіз інших доказів у справі, дає
підстави суду стверджувати, п. 10
припису № 05/1014 від 29.11.2013 р., також не
порушувався позивачем.

Зазначений пункт передбачав обов'язок
позивача отримати Дозвіл на спеціальне
водокористування та надати його копію
до Державної екологічної інспекції в
термін до 24.12.2013 р.

Як вбачається із матеріалів справи, у
позивача на момент складання припису №
05/1014 п від 29 листопада 2013 р., був наявний
Дозвіл № Укр-823-Кіє на спеціальне
водокористування, терміном дії до
23.12.2013 р.

Частиною 1 статті 49 Водного кодексу
України передбачено, що спеціальне
водокористування здійснюється на
підставі дозволу.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст.55 Водного
кодексу України, право юридичної особи
на спеціальне водокористування
припиняється у разі закінчення строку
спеціального водокористування. Таким
чином, законодавчо встановлено, що
спеціальне водокористування шляхом
забору води із водного об'єкту може
здійснюватись юридичною особою на
підставі і під час дії дозволу на
спеціальне водокористування. Дозвіл на
спеціальне водокористування є
підставою для правомірного забору води
із водного об'єкту. У випадку ж, коли у
юридичної особи припинено дію дозволу,
і юридична особа не здійснює забір води
із водного об'єкту, спонукання її до
отримання дозволу на
спецводокористування і встановлення
обов'язкового терміну його отримання -
є неправомірним. Єдиною передумовою
дотримання вимог Водного кодексу
України для водокористувачів є
наявність діючого дозволу саме під час
забору води.

Як вбачається із Акту перевірки, факту
забору води за період з моменту
винесення припису № 05/1014 п від 29.11.2013 р.
до моменту здійснення перевірки щодо
його виконання, відповідачем не
встановлено, а отже суд дійшов
висновку, що зобов'язання органом
державного нагляду юридичній особі,
яка не здійснює забору води із водного
об'єкту, отримати дозвіл на спеціальне
водокористування, без фактичного
здійснення такого водокористування,
встановивши при цьому конкретний
термін його отримання, є неправомірним.

Статтею 49 Водного кодексу України
передбачено, що Порядок видачі
дозволів на спеціальне
водокористування затверджується
Кабінетом Міністрів України.

Так, Постановою Кабінету Міністрів
України від 13.03.2002 р. № 321 затверджено
Порядок погодження та видачі дозволів
на спеціальне водокористування.

За приписами п.п.2, 3 зазначеного
Порядку, позивач, що діє від імені
підприємства, з метою отримання
дозволу на спеціальне
водокористування на новий термін, мав
звернутися до Департаменту міського
благоустрою та збереження природного
середовища Київської міської
державної адміністрації із
клопотанням з обґрунтуванням потреби у
воді, погодженим із Держгеонадрами, а
відповідно Департамент міського
благоустрою та збереження природного
середовища Київської міської
державної адміністрації , за приписами
п. 4 цього ж Порядку, був зобов'язаний
видати дозвіл на спецводокористування
у місячний термін з моменту подання
такого клопотання або відмовити у його
видачі.

Як вбачається із матеріалів справи, про
стан виконання порядку отримання
дозволу на спецводокористування
позивач повідомив відповідача у
встановлений в приписі термін своїм
листом № 57 від 27.12.2013 р., в якому
зазначив, що 29.11.2013 року, тобто до сплину
терміну діючого дозволу на
спецводокористування, звернувся до
відповідного органу із клопотанням про
надання дозволу на спеціальне
водокористування на новий термін.(а.с.9)

В передбачений п. 4 Порядку видачі
дозволів на спеціальне
водокористування, термін, компетентний
органом дозвіл на спеціальне
водокористування позивачу не був
виданий та не надійшла відмова у його
видачі. Отже, відсутність дозволу на
спеціальне водокористування у
позивача на момент проведення
позапланової перевірки відповідачем,
була зумовлена не протиправними
винними діями (бездіяльністю) самого
позивача, а зволіканням органу, в
компетенцію якого входить видача
такого дозвільного документу.

Згідно зі ст.9 КпАП України,
адміністративним правопорушенням
(проступком) визнається протиправна,
винна (умисна або необережна) дія чи
бездіяльність, яка посягає на
громадський порядок, власність, права і
свободи громадян, на встановлений
порядок управління і за яку законом
передбачено адміністративну
відповідальність.

Адміністративне правопорушення має
притаманні тільки йому юридичні
ознаки. До них необхідно віднести:
протиправність, винність, суспільну
небезпечність (шкідливість),
відповідальність (адміністративне
стягнення) та причинний зв'язок між
діянням і соціально небезпечними
наслідками. Відсутність хоча б однієї з
названих ознак не дозволяє розглядати
діяння як правопорушення.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про
адміністративні правопорушення
доказами в справі про адміністративне
правопорушення, є будь-які фактичні
дані, на основі яких у визначеному
законом порядку орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи у його вчиненні та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягується до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком
експерта, речовими доказами,
показаннями технічних приладів та
іншими доказами.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо
він заперечує проти адміністративного
позову.

З останньої норми вбачається, що
законодавець встановлює презумпцію
вини суб'єкта владних повноважень,
рішення, дії чи бездіяльність якого
оскаржується - повідомлені позивачем
обставини справи про рішення, дії чи
бездіяльність відповідача - суб'єкта
владних повноважень відповідають
дійсності, доки відповідач не спростує
їх. Крім того, у зв'язку з тим, що
більшість доказів адміністративної
справи, як правило, утворюється та
зберігається у суб'єкта владних
повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України,
зобов'язує відповідача подати до суду
всі наявні у нього документи та
матеріли, які можуть бути використані
як докази у справі.

Разом з тим, відповідач в судове
засідання не з'явився, письмових
заперечень та доказів, які б
спростовували доводи позивача суду не
надав, правомірність своїх дій не
довів.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про те, що дії відповідача в частині
складання акту перевірки від 14.03.2014,
припису від 21.03.2014 є неправомірними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та
у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, суд перевіряючи
відповідність прийнятого рішення
вимогам ч.3 ст.2 КАС України, виходячи з
встановлених судом обставин та
положень чинного законодавства, яким
регламентовано спірні правовідносини,
приходить до висновку, про відсутність
правових підстав для складання
протоколу від 24.03.2014 та відповідно
прийняття оскаржуваної постанови від
24.03.2014, зокрема, постанова в порушення
вимог п.п.1, 3 цієї статті є
необґрунтованою, прийнята без
урахування всіх обставин, що мають
значення для справи, а тому таке
рішення є протиправним, внаслідок чого,
постанова підлягає скасуванню.

За таких обставин позов підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 247, 251, 256 КУпАП, ст. ст. 2, 11, 70, 71, 72,
105,128, 161, 162, 163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Державної екологічної
інспекції у м. Києві про визнання
протиправною та скасування постанови
про адміністративне правопорушення -
задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
постанову державного інспектора
Державної екологічної інспекції у м.
Києві Гетьмана Є.А. у справі про
накладення адміністративного
стягнення №004593 від 24.03.2014, якою ОСОБА_1,
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.188-5 КУпАП та накладено
стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255
гривень.

Постанова набирає чинності з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Суддя
В.Ю.Горкава