Справа № 225/572/14-а
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2014-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бухтіярова
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2014 року справа №225/572/14-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Дзержинську Донецької області на
постанову Дзержинського міського суду
Донецької області від 11 березня 2014 року
в адміністративній справі за позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в м. Дзержинську Донецької
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним
позовом, в якому просив визнати
неправомірними дії відповідача щодо
припинення виплати йому пенсії згідно
постанови суду від 23.02.2010 р. та
зобов'язати відповідача перерахувати
йому пенсію по інвалідності у
відповідності зі ст. 50, 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи», Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне стархування», Закону
України «Про державний бюджет України»
з листопада 2011 р. з розрахунку
мінімальної пенсії за віком.

Постановою Дзержинського міського
суду Донецької області від 11 березня 2014
року позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі. На обґрунтування апеляційної
скарги наполягає на пропущенні
позивачем шестимісячного строку для
звернення до суду з даним
адміністративним позовом,
передбаченого ст. 99 КАС України, крім
того, зазначає, що, починаючи з 01.11.2011
року, пенсія позивачу виплачується в
розмірах, встановлених діючим
законодавством, а судове рішення
Дзержинського міського суду 23.02.2010 р.
виконано відповідачем в повному обсязі
за період його дії. Апелянт також
зауважує на тому, що фінансування
витрат, пов'язаних з реалізацією Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету, на які були
виділені відповідні бюджетні
асигнування у відповідному бюджетному
році.

Належним чином повідомлені про дату,
час і місце апеляційного розгляду
сторони до суду не прибули, при цьому,
відповідач просив розглянути справу за
відсутністю його представника, тому,
відповідно до ч.1 ст.197 КАС України,
справу розглянуто в порядку письмового
провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, УПФУ
в м. Дзержинську на підставі постанови
Дзержинського міського суду Донецької
області суду від 23 лютого 2010 року
здійснило перерахунок та виплачувало
пенсію позивача у визначеному цією
постановою розмірі.

Рішення суду виконувалось до 01.11.2011
року, а з цього часу виплату пенсії за
судовим рішенням припинено, що позивач
вважає протиправним, тому звернувся до
суду з цим позовом.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб»єктів владних
повноважень адміністративні суду
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несправедливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції дійшов висновку, що
відповідач діяв неправомірно.

Разом з тим, судова колегія вважає
такий висновок суду першої інстанції
помилковим з огляду на наступне.

Так, судом установлено, що з 01.11.2011 року
виплати пенсій особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
почали здійснюватись відповідно до
Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» та постанови КМУ № 745
від 06.07.2011 р., а з 01.01.2012 р. і по теперішній
час - на підставі Закону України «Про
Державний бюджет України на 2012 рік»,
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2013 рік» та постанови КМУ №1210
від 23.11.2011 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Закон України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визначає основні
положення по реалізації
конституційних прав громадян,
потерпілих внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, в частині
пенсійного забезпечення.

Так, відповідно до ст.49 вказаного
Закону пенсії особам, віднесеним до 1
категорії, встановлюються у вигляді
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Згідно ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» розмір мінімальної
пенсії за віком встановлюється на
рівні прожиткового мінімуму для осіб,
що втратили працездатність.

Згідно ст. 63 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок державного
бюджету.

Згідно ч.2 ст. 95 Конституції України
виключно законом про Державний бюджет
України визначаються будь-які видатки
держави на загальносуспільні потреби,
розмір та цільове спрямування цих
видатків.

Відповідно до ст. 72 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» кошти Пенсійного фонду
не включаються до складу Державного
бюджету України і використовуються на
виплату пенсій та соціальних послуг,
передбачених цим законом,
забороняється використання коштів
пенсійного Фонду на цілі, не
передбачені цим Законом.

Пункт 7 розділу 1 Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
від 14.06.2011р. № 3491, який набрав чинності
19.06.2011р., прикінцеві положення Закону
України «Про державний бюджет України
на 2011рік» доповнено п. 4 та визначено,
що норми і положення ст. ст. 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансування ресурсу бюджету ПФУ на 2011
рік. Таким чином, вказаним законом
право на визначення розміру соціальних
виплат було делеговано Кабінету
Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України 06.07.2011 року
прийнято постанову №745 «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
законної сили 23 липня 2011 року, і яка
визначила конкретні розміри пенсій
особам, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

23.11.2011 року Кабінет Міністрів України
прийняв постанову № 1210 «Про підвищення
рівня соціального захисту громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», якою
затверджено Порядок обчислення пенсій
таким особам. Вказана постанова
набрала законної сили з 01.01.2012 року і є
чинною на момент розгляду даної справи.

Вказані постанови прийняті на
виконання п. 7 розділу 1 Закону України
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» від 14.06.2011року № 3491.

Також, відповідно до п.3 Прикінцевих
положень Закону України «Про
Державний бюджет України на 2012 рік» від
22.12.2011р. № 4282, який набрав чинності з
01.01.2012р., норми і положення ст.
20,21,22,23,30,31,37,39,48,50,51,52,54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2012
рік.

Згідно п.4 Прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2013 рік» від 06.12.2012р. № 5515, який набрав
чинності з 01.01.2013р., норми і положення
ст. 20,21,22,23,30,31,37,39,48,50,51,52,54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 26.12.2011р. № 20-рп визнано таким, що
відповідає Конституції України (є
конституційним), пункт 4 розділу VII
«;Прикінцеві положення" Закону України
"Про Державний бюджет України на 2011 рік"
від 23 грудня 2010 року 2857-VI з наступними
змінами, тобто норми закону, що
делегують Кабінету Міністрів України
право визначати порядок та розмір
соціальних виплат громадянам.

В даному рішенні Конституційний Суд
України зазначив, що розміри
соціальних виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави, пославшись, при цьому, на
норми міжнародного права.

Так, згідно зі статтею 22 Загальної
декларації прав людини, розміри
соціальних виплат і допомоги
встановлюються з урахуванням
фінансових можливостей держави.
Європейський суд з прав людини у
рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі
«Ейрі проти Ірландії» констатував, що
здійснення соціально-економічних прав
людини значною мірою залежить від
становища в державах, особливо
фінансового. Такі положення
поширюються й на питання допустимості
зменшення соціальних виплат, про що
зазначено в рішенні цього суду у справі
«Кайртан Асмундсон проти Ісландії» від
12 жовтня 2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у
регулюванні суспільних відносин у
соціальній сфері є додержання принципу
пропорційності між соціальним
захистом громадян та фінансовими
можливостями держави, а також
гарантування права кожного на
достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також
зазначив, що передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема, через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства. Крім того, такі
заходи можуть бути обумовлені
необхідністю запобігання чи усунення
реальних загроз економічній безпеці
України, що згідно з частиною першою
статті 17 Конституції України є
найважливішою функцією держави.

Отже, зміна механізму нарахування
певних видів соціальних виплат та
допомоги є конституційно допустимою до
тих меж, за якими ставиться під сумнів
сама сутність змісту права на
соціальний захист.

В рішенні №3-рп/2012 від 25.01.2012р.
Конституційний Суд України, давши
офіційне тлумачення деяким нормам
Конституції України, вказав на те, що
однією з ознак України як соціальної
держави є забезпечення
загальносуспільних потреб у сфері
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України, виходячи з
фінансових можливостей держави, яка
зобов'язана справедливо і неупереджено
розподіляти суспільне багатство між
громадянами і територіальними
громадами та прагнути до
збалансованості бюджету України. При
цьому рівень державних гарантій права
на соціальний захист має відповідати
Конституції України, а мета і засоби
зміни механізму нарахування
соціальних виплат та допомоги -
принципам пропорційності і
справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів
України щодо розробки проекту закону
про Державний бюджет України та
забезпечення виконання відповідного
закону пов'язані з його функціями, в
тому числі щодо реалізації політики у
сфері соціального захисту та в інших
сферах. Кабінет Міністрів України
регулює порядок та розміри соціальних
виплат та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції та
законів України.

Суди під час вирішення справ про
соціальний захист громадян керуються,
зокрема, принципом законності. Цей
принцип передбачає застосування
судами законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції‚ на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Відповідно до ст.69 Закону України «Про
Конституційний Суд України», рішення і
висновки Конституційного Суду України
є обов'язковими до виконання.

Оцінивши обставини справи,
проаналізувавши вищевикладені норми
діючого законодавства, колегія суддів
вважає, що відсутні підстави для
визнання незаконними дій відповідача
щодо припинення з листопада 2011р.
виконання судового рішення, оскільки
постанови КМУ, якими керується
відповідач у спірному питанні,
прийняті в межах повноважень Кабінету
Міністрів України, на основі та
виконання Закону України «Про
Державний бюджет України» на певний
рік, тому їх застосування відповідачем
при нарахуванні та виплаті позивачу
пенсії по інвалідності як особі, що
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, є правомірним та таким, що
відповідає принципу законності. Зміна
механізму нарахування соціальних
виплат та допомоги визнана
Конституційним Судом України в рішенні
від 25.01.2012р. такою, що відповідає
принципам справедливості і
пропорційності між соціальним
захистом громадян та фінансовими
можливостями держави, є конституційно
допустимою.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що виконання судового рішення не є
безумовним і зміна законодавчих норм
може вплинути на порядок та розмір
пенсії.

З урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що суд першої
інстанції, ухвалюючи оскаржуване
рішення, порушив норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи і,
відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України, є
підставою для його скасування з
ухваленням нового рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.195,197,198,202,205,207,211,212,254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів:-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Дзержинську Донецької області -
задовольнити.

Постанову Дзержинського міського суду
Донецької області від 11 березня 2014 року
в адміністративній справі № 225/572/14-а -
скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Дзержинську Донецької області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити в повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками перегляду у письмовому
провадженні набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Колегія суддів:
Л.В. Губська

Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко