Справа № К/9991/28900/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 року
м. Київ К/9991/28900/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
м.Первомайську Луганської області

на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 01.02.2011 р.

та ухвали Донецького апеляційного
адміністративного суду від 07.04.2011 р.

у справі №2а-10033/10/1270

за позовом Комунального підприємства
житлово-експлуатаційна контора №2
м. Первомайська Луганської
області

до Державної податкової інспекції у м.
Первомайську Луганської області

про визнання дій незаконними,

ВСТАНОВИВ :

Комунальне підприємство
житлово-експлуатаційної контори №2 м.
Первомайська Луганської області (далі -
позивач) звернулося до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у м.
Первомайську Луганської області (далі -
відповідач) про визнання дій
незаконними.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 01.02.2011 р.,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 07.04.2011 р., позовні вимоги задоволено:
визнано незаконними дії податкової
інспекції по перерозподілу сплачених
сум з податку на додану вартість за
вересень 2010 року по платіжним
дорученням від 22.10.2010 р. №1201 у сумі 26 137,42
грн., від 28.10.2010 р. №1214 у сумі 20 630,00 грн.,
від 29.10.2010 р. №1228 у сумі 1 620,00 грн., від
28.10.2010 р. №1229 у сумі 7 750,00 грн. та
зобов'язано зарахувати суми, сплачені
позивачем, у відповідності з
призначенням платежу, а також стягнуто
з Державного бюджету України на
користь позивача 3,40 грн. судового
збору.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Позивач на адресу суду касаційної
інстанції надіслав письмові
заперечення на касаційну скаргу
відповідача, за змістом яких просив
касаційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення судів
попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Позивачем 19.10.2010 р. подано до
контролюючого органу податкову
декларацію з податку на додану
вартість за вересень 2010 року.

Платіжними дорученнями позивач
перерахував узгоджену суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість за вересень 2010 року із
визначенням призначення платежу.

При цьому, перераховані позивачем
кошти в рахунок погашення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість податковим органом були
спрямовані на погашення податкового
боргу, який виник за минулі періоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач платіжними дорученнями від
22.10.2010 р. №1201, від 28.10.2010 р. №1214, від 29.10.2010
р. №1228, від 28.10.2010 р. №1229 сплатив
узгоджену суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість за вересень 2010 року.

При цьому, повідомленнями від 22.10.2010 р.
№277304, від 28.10.2010 р. №78907, від
29.10.2010 р. №79272 та №79265,
податковий орган, перераховані
позивачем кошти в рахунок погашення
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість, зарахував за інший
податковий період, у зв'язку з чим у
платника податку виникла затримка
сплати поточного платежу.

Правовою підставою для прийняття
повідомлень про перерозподіл
сплачених сум податку на додану
вартість відповідач визначив норми
абзацу другого п.п. 16.3.3 п. 16.3 ст. 16 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», якими визначено, що якщо
платник податків не сплачує пеню разом
зі сплатою податкового боргу (його
частини) або не визначає її окремо у
платіжному документі (чи визначає з
порушенням зазначеної пропорції), то
податковий орган самостійно здійснює
розподіл такої сплаченої суми на суму,
що спрямовується на погашення такого
податкового боргу (його частини), та
суму, що спрямовується на погашення
пені, нарахованої на суму такого
погашеного податкового боргу (його
частини), та надсилає такому платнику
податків повідомлення, в якому
міститься зазначена інформація.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
протиправність таких дій податкового
органу та вважає за необхідне
зазначити, що право визначати
призначення платежу відповідно до
чинного законодавства України,
належить виключно платнику податків,
тому суми податкових зобов'язань або
податкового боргу слід вважати
сплаченими у день реєстрації
банківською установою платіжного
документу із зазначеним у ньому
призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків.

Виходячи із змісту п.п. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4, п.п.
5.3.1 п. 5.3 ст. Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», платник податків
самостійно обчислює суму податкового
зобов'язання, яку зазначає у податковій
декларації, та зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації.

Таким чином, платник податку,
самостійно визначивши та
перерахувавши до бюджету суми з
податку на додану вартість, виконує
своє зобов'язання зі сплати цього
податку за визначений ним період.

Пунктом 7.7 ст. 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначена рівність бюджетних
інтересів. З цією метою визначено, що
податковий борг погашається
попередньо погашенню податкових
зобов'язань, які не є податковим боргом,
у порядку календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Утім, у разі недотримання платником
податків порядку погашення
податкового боргу, передбаченого п.п. 7.7
ст. 7 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», податковий орган
не наділений правом чи обов'язком
змінювати призначення платежу,
визначене платником податків.

Законом України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», визначені заходи,
які вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу, і серед таких
заходів немає зміни призначення
платежу, самостійно визначеного
платником податків.

Враховуючи, що у податкового органу не
було правових підстав направляти у
рахунок погашення податкового боргу
сплачені платником податків суми за
інші періоди, ніж визначені таким
платником, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
обґрунтованими висновки судів
попередніх інстанцій про
неправомірність дій відповідача з
перерозподілу сплачених сум з податку
на додану вартість за вересень 2010 року
та наявність підстав для зарахування
сум, сплачених позивачем, у
відповідності з призначенням платежу.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції ум.Первомайську
Луганської області залишити без
задоволення.

2. Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 01.02.2011 р. та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 07.04.2011 р. у
справі №2а-10033/10/1270 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.