Справа № 359/3296/13-а (2а/359/82/13)
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2014 р.
м.Київ
К/800/50120/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді Логвиненко
А.О.,

Маслій В.І.,

секретар судового засідання -
Загородня М.О.,

за участю представників:

позивача - Сікорський Т.Г.,

відповідача - Волошина ЮГ.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Бориспільської міської ради Київської
області на постанову Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 19 квітня 2013 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року у справі за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Біопром» до Бориспільської міської
ради Київської області про визнання
протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Біопром» звернулося
до суду з позовом до Бориспільської
міської ради Київської області, в якому
просило визнати протиправним та
скасувати рішення від 26 березня 2013 року
№2999-36-VI «Про зупинення ТОВ «Біопром»
будівництва багатофункціонального
громадського центру по вул.Київський
шлях (територія міського парку
культури та відпочинку) у м.Борисполі».

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що оскаржуване рішення
прийнято відповідачем з перевищенням
повноважень, будівництво
багатофункціонального громадського
центру ведеться з дотриманням
містобудівної документації і проекту,
не заподіює шкоди навколишньому
природному середовищу, використання
орендованої земельної ділянки
здійснюється у повній відповідності до
вимог земельного законодавства.
Вказував про недопустимість внесення в
односторонньому порядку змін до
договору оренди землі або його
припинення.

Постановою Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 19 квітня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року, позов задоволено; визнано
протиправним та скасовано рішення
Бориспільської міської Ради Київської
області про визнання протиправним та
скасування рішення від 26 березня 2013
року №2999-36-VI «Про зупинення ТОВ
«Біопром» будівництва
багатофункціонального громадського
центру по вул.Київський шлях (територія
міського парку культури та відпочинку)
у м.Борисполі».

При винесенні рішень суди попередніх
інстанцій виходили із недоведеності
відповідачем правомірності
оскаржуваного рішення, протиправності
встановлення не передбачених законом
обмежень на земельну ділянку,
недопустимості внесення у договір змін
в односторонньому порядку та
незаконності вимог органу місцевого
самоврядування щодо надання будь-яких
послуг, передачі матеріальних або
нематеріальних активів.

Не погоджуючись із зазначеними
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій, Бориспільська міська рада
Київської області звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, ухвалити нове
судове рішення, яким повністю
відмовити у задоволенні позову.

У касаційній скарзі відповідач
зазначає, що спір у справі стосується
права користування земельною ділянкою,
тобто цивільного права, виник між
сторонами договору оренди землі, що
виключає його вирішення в порядку
адміністративного судочинства. Вказує,
що оскаржуване рішення є зверненням з
офертою до позивача як сторони
договору.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Біопром» проти
задоволення касаційної скарги
заперечує, просить залишити рішення
судів попередніх інстанцій без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається із матеріалів
справи, рішенням Бориспільської
міської ради Київської області від 30
серпня 2007 року №1862-21-V Товариству з
обмеженою відповідальністю «Біопром»
передана земельна ділянка площею 0,6589
га в оренду на 25 років під будівництво
культурно-мистецького та
розважального комплексу по
вул.Київський шлях у місті Борисполі.

На підставі вказаного рішення
Бориспільської міської ради 18 січня 2008
року між Бориспільською міською радою
Київської області та ТОВ «Біопром»
укладено договір оренди згаданої
земельної ділянки, який зареєстровано
в реєстрі за №56.

28 травня 2008 року до договору оренди
земельної ділянки від 18 січня 2008 року
укладено додатковий договір, у якому
зазначено нормативну грошову оцінку
земельної ділянки в сумі 2555807,21 грн.,
крім того зазначено суму річної
орендної плати - 76674,22 грн.

Рішенням Бориспільської міської ради
Київської області від 31 січня 2012 року
№1637-21-VI внесено зміни до рішення від 30
серпня 2007 року №1862-21-V, а саме: слова
«культурно-мистецького та
розважального комплексу» читати як
«багатофункціонального громадського
центру».

10 листопада 2012 року між ТОВ «Біопром»
та ТОВ «Солстрой» укладено договір
генерального підряду № 10/11-06 на
виконання робіт з будівництва
багатофункціонального громадського
центру, договірна ціна за виконання
даних послуг становить 44549032 грн.

26 березня 2013 року Бориспільська
міськрада прийняла рішення №2999-16-VI
«Про зупинення ТОВ «Біопром»
будівництва багатофункціонального
громадського центру по вул.Київський
Шлях (територія міського парку
культури та відпочинку) у місті
Борисполі», відповідно до якого міська
рада вирішила: зупинити ТОВ «Біопром»
будівництво багатофункціонального
розважального центру (БРЦ) по
вул.Київський Шлях у місті Борисполі;
тимчасово заборонити (зупинити) ТОВ
«Біопром» використовувати земельну
ділянку з моменту прийняття цього
рішення шляхом зупинення будівництва
БРЦ; встановити обтяження на земельну
ділянку, що знаходиться у користуванні
ТОВ «Біопром», зобов'язавши позивача
підписати договір про встановлення
обтяження; внести зміни до договору
оренди землі від 18 січня 2008 року, у разі
не укладення додаткового договору до
договору оренди землі та його
державної реєстрації договір
вважається припиненим; зобов'язати ТОВ
«Біопром» здійснити перепроектування
об'єкту будівництва; надати ТОВ
«Біопром» умови та обмеження земельної
ділянки відповідно до цього рішення та
змін до договору оренди землі від 18
січня 2008 року.

Як встановлено ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.3 Земельного
кодексу України земельні відносини
регулюються Конституцією України, цим
Кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу
України до повноважень міських рад у
галузі земельних відносин на території
міст належить, зокрема, розпорядження
землями територіальних громад; надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності
відповідно до цього Кодексу;
організація землеустрою; здійснення
контролю за використанням та охороною
земель комунальної власності,
додержанням земельного та
екологічного законодавства; обмеження,
тимчасова заборона (зупинення)
використання земель громадянами і
юридичними особами у разі порушення
ними вимог земельного законодавства;
вирішення інших питань у галузі
земельних відносин відповідно до
закону.

Частиною 2 ст.111 Земельного кодексу
України передбачено вичерпний перелік
обтяжень у використанні земель, які
можуть бути встановлені Законом,
прийнятими відповідно до нього
нормативно-правовими актами,
договором, рішенням суду. Даний перелік
не містить обтяжень, пов'язаних із
визначенням структури конкретного
об'єкта будівництва та розміщенням
окремих його елементів.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про
оренду землі» зміна умов договору
оренди землі здійснюється за взаємною
згодою сторін. Як встановлено ст.525
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не передбачено
договором або законом.

З урахуванням вищезазначених обстави
та положень закону судами попередніх
інстанцій обґрунтовано відзначено про
відсутність у відповідача законних
підстав для встановлення зазначених
обтяжень на земельну ділянку та
зобов'язання позивача укласти
відповідний договір із наведеними у
рішенні змінами.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання.

Компетенція міської ради визначені
ст.26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», яким не
передбачено повноваження та підстави
зупинення радою будівництва.

Нормами п.п.3 п.«б» ч.1 ст.31 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» передбачені повноваження
виконавчого комітету ради щодо
зупинення у випадках, передбачених
законом, будівництва, яке проводиться з
порушенням містобудівної документації
і проектів окремих об'єктів, а також
може заподіяти шкоди навколишньому
природному середовищу.

Відповідачем, в порушення вимог ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України не наведено доказів на
підтвердження підстав для зупинення
будівництва, як і фактів порушення
позивачем вимог земельного
законодавства як підстави тимчасової
заборони (зупинення) використання
позивачем земельної ділянки
відповідно до п.п.«ж» ч.1 ст.12 Земельного
кодексу України.

Як встановлено ч.7 ст.40 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності», органам місцевого
самоврядування забороняється вимагати
від замовника будівництва надання
будь-яких послуг, у тому числі
здійснення будівництва об'єктів та
передачі матеріальних або
нематеріальних активів (зокрема
житлових та нежитлових приміщень, у
тому числі шляхом їх викупу), крім
пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту, а
також крім випадків, визначених
частиною п'ятою статті 30 цього Закону
(стосується інженерних мереж, які
передаються у комунальну власність в
рахунок сплати пайового внеску).

Рішення відповідача щодо оформлення
безоплатної передачі до комунальної
власності міста Борисполя приміщення
концертного залу з відповідними
обслуговуючими приміщеннями в
багатофункціональному громадському
центрі прямо суперечить вищевказаній
нормі.

За вказаних обставин колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, що рішення
Бориспільської міськради від 26 березня
2013 року №2999-16-VI «Про зупинення ТОВ
«Біопром» будівництва
багатофункціонального громадського
центру по вул.Київський Шлях (територія
міського парку культури та відпочинку)
у місті Борисполі» прийнято з
перевищенням міською радою своїх
повноважень та з порушенням вимог
чинного законодавства України, а, отже,
підлягає скасуванню.

Колегією суддів відхиляються доводи
відповідача про те, що оскаржуване
рішення є лише пропозицією (офертою)
для позивача, а тому не може бути
визнане протиправним, також визнаються
безпідставними посилання відповідача
на те, що даний спір не підлягає
розгляду в порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
рада в межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною ч.1 ст.144 Конституції України
закріплено обов'язковість виконання
рішення органів місцевого
самоврядування на відповідній
території.

Рішення є формою волевиявлення органу
місцевого самоврядування щодо певного
питання місцевого значення, містить
конкретні приписи, звернені до
окремого суб'єкта чи юридичної особи,
які є для нього обов'язковими.

Згідно ч.10 ст.59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.6 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Справа адміністративної юрисдикції,
згідно п.1 ч.1 ст.3 Кодексу
адміністративного судочинства
України, це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Як встановлено ч.1 ст.17 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій; відповідно до
п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного
судочинства України юрисдикція
адміністративних судів поширюється
на публічно-правові спори, зокрема,
спори фізичних і юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Конституційний Суд України у рішенні
від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі
№ 1-6/2010 визначив, що положення пункту 1
частини першої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
стосовно поширення компетенції
адміністративних судів на «спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності» слід розуміти
так, що до публічно-правових спорів, на
які поширюється юрисдикція
адміністративних судів, належать і
земельні спори фізичних чи юридичних
осіб з органом місцевого
самоврядування як суб'єктом владних
повноважень, пов'язані з оскарженням
його рішень, дій чи бездіяльності.

Виходячи з визначених ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства України
меж перегляду судових рішень, за якими
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі та
позбавлений можливості досліджувати
докази, встановлювати та визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, у судової
колегії відсутні підстави для
спростування встановлених судами
попередніх інстанцій обставин справи,
тоді як доводи касаційної інстанції не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Бориспільської
міської ради Київської області
залишити без задоволення.

Постанову Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 19 квітня 2013 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строки та в порядку, передбачених
статтями 237 - 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді