Справа № 2а-9075/09
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року
м. Київ К-23872/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Києво -
Святошинському районі Київської
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від
16.10.2009 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31.05.2010 у справі № 2а-9075/09/1070

за позовом Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кло Ойл"

до Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі

Київської області

про визнання протиправним та
скасування акта, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2009 року Товариством до суду
заявлений позов, з урахування уточнень,
в якому заявлено вимоги визнати
протиправним та скасувати акт від 13
08.2009 № 235 про анулювання реєстрації
Товариства як платника податку на
додану вартість (далі - ПДВ), що було
здійснено на підставі пп. "г" п. 9.8 ст. 9
Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про
податок на додану вартість" у зв'язку з
недостовірністю відомостей про
місцезнаходження, та на підставі абз. 3
п. 2 Розпорядження Кабінету Міністрів
України від 01.07.2009 № 757-р "Про деякі
питання адміністрування податків,
зборів (обов'язкових платежів)" у
зв'язку із заниженням податкових
зобов'язань, обсяг яких перевищує суму,
визначену пп. 2.3.1. п. 2.3 ст. 2 вказаного
вище Закону. Також позивачем у позовній
заяві заявлено вимоги поновити
реєстрацію платника ПДВ з дати
реєстрації.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
послався на те, що зазначене рішення
прийнято податковим органом у
порушення норм чинного законодавства.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач до Вищого
адміністративного суду України подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Згідно з пп. "ґ" п. 9.8 ст. 9 Закону України
від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на
додану вартість" (втратив чинність з
01.01.2011) реєстрація діє до дати її
анулювання, яка відбувається у
випадках, якщо особа, зареєстрована як
платник податку, не надає податковому
органу декларації з цього податку
протягом дванадцяти послідовних
податкових місяців або подає таку
декларацію (податковий розрахунок), яка
(який) свідчить про відсутність
оподатковуваних поставок протягом
такого періоду, а також у випадках,
визначених законодавством стосовно
порядку реєстрації суб'єктів
господарювання.

Анулювання реєстрації на зазначених
підставах здійснюється за ініціативою
відповідного податкового органу (п. 25.2
Положення про реєстрацію платників
ПДВ, затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
01.03.2000 № 79).

За змістом п. 25.2.1 наведеного Положення
органи державної податкової служби
здійснюють постійний моніторинг
платників ПДВ, які включені до Реєстру,
та приймають рішення про анулювання
реєстрації у разі існування підстав,
визначених у пп. "б" - "ґ" цього
Положення. Такі рішення можуть бути
прийняті за наявності відповідних
підтвердних документів (відомостей).

Проте, всупереч вимогам ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України податковим органом не доведено
існування будь-якого з фактів
перелічених у п. 9.8 ст. 9 Закону № 168/97-ВР.

Як встановлено судам попередніх
інстанцій, акт складено за
суперечливими висновками щодо
місцезнаходження Товариства за
юридичною адресою, зокрема у акті
вказано про відсутність підприємства
за юридичною та фактичною адресою,
одночасно у листі державного
податкового органу від 03.08.2009 № 7349/10/23-219
про розгляд звернення Товариства
зазначено, що за фактичною адресою
Товариству вручено направлення на
перевірку від 30.06.2009 № 423 та зроблено
запис в книзі обліку перевірок під
номером 15. Крім того, на підтвердження
свого місцезнаходження позивач надав
державному податковому органу лист від
10.08.2009, в якому зазначив юридичну адресу
(Київська область Києво - Святошинський
район, с. Софіївська Борщагівка, вул.
Київська,), яка співпадає із записом у
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців, за
якою позивач орендує приміщення згідно
договору від 01.07.2007 № 116/1АБ-07 з метою
розміщення керівного органу
управління та організації поштового
обслуговування, та фактичну адресу
(вул. Я. Івашкевича,6-8А в м. Києві), яка
використовується позивачем на
підставі договору оренди від 01.09.2007 як
додатковий офіс.

Висновок державної податкової
інспекції про те, що позивачем не
задекларовано податкові зобов'язання,
обсяг яких перевищує суму, визначену
пп. 2.3.1. п. 2.3 ст. 2 Закону № 168/97-ВР, що є
підставою для анулювання реєстрації
платника податку також не можуть бути
взяті до уваги, оскільки неправомірне
формування податкового кредиту,
заниження чи завищення податкових
зобов'язань з ПДВ є підставою для
донарахування платникові податкових
зобов'язань з цього податку,
застосування до платника фінансових
санкцій, позбавлення його права на
отримання податкової вигоди у вигляді
бюджетного відшкодування тощо, однак
не має наслідком анулювання свідоцтва
про реєстрацію платником ПДВ.

Не можна визнати слушними і посилання
скаржника на п. 2 розпорядження
Кабінету Міністрів України від 01.07.2009 №
757-р "Деякі питання адміністрування
податків, зборів (обов'язкових
платежів) ", оскільки підзаконний акт
Кабінету Міністрів України не може
змінювати елементи правового
механізму регулювання податку на
додану вартість, встановлені Законом №
168/97-ВР.

Таким чином суд першої інстанції, з
думкою якого погодився суд апеляційної
інстанції, вірно зазначив, що жодних
підстав, з якими пп. "г" п. 9.8 ст. 9 Закону
України "Про податок на додану
вартість" пов'язує можливість
анулювання реєстрації особи як
платника ПДВ, не було встановлено
судом, а відповідачем даного факту не
спростовано.

З огляду на вищевикладене, суд
касаційної інстанції відхиляє доводи
органа податкової служби, викладені у
касаційній скарзі, і не вбачає підстав
для скасування законних і
обґрунтованих судових рішень першої та
апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Києво - Святошинському
районі Київської області відхилити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 16.10.2009 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 31.05.2010 у
справі № 2а-9075/09/1070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко