Справа № 806/1014/14
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року
Житомир справа № 806/1014/14

час прийняття: 14 год. 35 хв.
категорія 5.2.2

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черноліхова С.В.,

за участі секретаря Павлюк В.О.,

за участі представника позивача
Мазуренко Т.В.,

за участі представника Житомирської
митниці Міндоходів Меодушевського М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Господарський
Торговий Дім" до Житомирської митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України в Житомирській області, третя
особа - Головне управління Державної
казначейської служби України в м. Києві
про визнання протиправними та
скасування рішень і карток відмови,
стягнення 259843,44 грн.,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Господарський
Торговий Дім" звернулося до суду з
позовом, у якому просило визнати
протиправними і скасувати рішення
Житомирської митниці Міндоходів про
коригування митної вартості №
101060000/2014/30083/2 від 11 лютого 2014 року, №
101060000/2014/300102/2 від 18 лютого 2014 року,
картки відмови у митному оформленні №
101060000/2014/00096 від 11 лютого 2014 року і №
101060000/2014/00116 від 18 лютого 2014 року, а також
стягнути з Державного бюджету України
259843, 44 грн. надлишково сплачених митних
платежів. В обґрунтування своїх вимог
позивач зазначив, що відповідачем при
митному оформленні партій товару
безпідставно визначено митну вартість
за резервним методом її визначення та
видано картки відмови в митному
оформленні. Вказало, що у відповідача
були в наявності всі документи,
необхідні для визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, а тому
твердження відповідача з приводу
недостатності та неналежності таких
документів є необґрунтованими.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала
повністю і просила їх задовольнити.

Представник Житомирської митниці
Міндоходів у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав і просив у їх
задоволенні відмовити. Надав письмові
заперечення проти позову, за змістом
яких вважає оскаржувані рішення і
картки відмови такими, що відповідають
вимогам чинного законодавства.
Пояснив, що органом доходів і зборів
обґрунтовано використаний резервний
метод визначення митної вартості
товарів, зважаючи на ненадання
декларантом належних документів у її
підтвердження.

Представники Головного управління
Державної казначейської служби
України в Житомирській області і
Головного управління Державної
казначейської служби України в м. Києві
до суду не прибули, про розгляд справи
були повідомлені належним чином, про
причини неявки суд не повідомили,
письмові заперечення проти позову не
надіслали.

Заслухавши пояснення представника
позивача і представника Житомирської
митниці Міндоходів, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов висновку,
що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Встановлено, що Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Господарський Торговий Дім" ( Покупець)
16 листопада 2010 року укладено з Xuzhou Daxin
International Trading Co. Ltd (Продавець) контракт №
16/11/2010 (а.с. 24-28), за умовами якого
Продавець зобов'язується поставити, а
Покупець зобов'язується прийняти за
умовами ФОБ - Qingdao /Інкотермс 2000/ товари -
посуд та інші предмети домашнього
вжитку. Асортимент, кількість і ціна
товару наводиться у додатку до даного
контракту. Порт відправки вказується в
комерційному інвойсі, який додається
до даного контракту.

11 лютого 2014 року позивачем подана ВМД
101060000.2014.001569 на митне оформлення партії
товару в режимі "Імпорт-40", а саме:
фарфорового кухонного посуду. До
декларації також додані наступні
документи:

- контракт від 16 листопада 2010 року №
16/11/2010 з чотирма доповненнями і
специфікацією до нього;

- коносамент № WMS13120340 від 25 грудня 2013
року;

- міжнародні автомобільні накладні (CMR)
від 08 лютого 2014 року № 2643 і № 5632;

- рахунок-фактура про надання
транспортно-експедиційних послуг № 740
від 31 січня 2014 року;

- платіжні доручення №1629 від 07
листопада 2013 року і № 445 від 10 січня 2014
року;

- прейскурант (прайс-лист) від 04
листопада 2013 року;

- рахунок-фактура від 23 грудня 2013 року №
213DX058;

- пакувальний лист від 23 грудня 2013 року;

- інформація про позитивні результати
здійснення
санітарно-епідеміологічного та
радіологічного контролю товару;

- сертифікат про походження товару
загальної форми ССРІТ125127423 від 23 грудня
2013 року;

- каталог виробника товару від 15 травня
2012 року;

- договір (контракт) на перевезення №
SC-586 від 05 грудня 2013 року;

- сертифікат відповідності № UA1.184.0122189-13
від 10 червня 2013 року;

- видаткова накладна від 16 січня 2014
року.

Також позивачем (Покупець) 18 квітня 2012
року було підписано контракт № 18/04/2012
(а.с. 76-80) з SHENZHEN LEXIN TRADING CO. LTD (Продавець),
відповідно до якого Продавець
зобов'язується поставити, а Покупець
зобов'язується прийняти за умовами ФОБ
Shenzhen, Китай /Інкотермс 2000/ товари - посуд
та інші предмети домашнього вжитку.
Асортимент, кількість і ціна товару
наводиться у додатку до даного
контракту. Порт відправки вказується в
комерційному інвойсі, який додається
до даного контракту.

18 лютого 2014 року Товариством подана ВМД
101060000.2014.001911 на митне оформлення партії
товару в режимі "Імпорт-40", а саме:
фарфорового столового посуду. До
декларації також додані наступні
документи:

- контракт від 18 квітня 2012 року № 18/04/2012
з доповненням і специфікацією до нього;

- коносаменти від 16 січня 2014 року №
WMS13120643А і № WMS13120643В;

- міжнародні автомобільні накладні (CMR)
від 14 лютого 2014 року № 049/1 і № 049/2;

- рахунок-фактура про надання
транспортно-експедиційних послуг № 944
від 14 лютого 2014 року;

- платіжні доручення № 1671 від 27
листопада 2013 року і № 446 від 16 січня 2014
року;

- прейскурант (прайс-лист) від 25
листопада 2013 року;

- рахунок-фактура від 09 січня 2014 року №
LX13156;

- пакувальний лист від 09 січня 2014 року;

- інформація про позитивні результати
здійснення
санітарно-епідеміологічного та
радіологічного контролю товару;

- сертифікат про походження товару
загальної форми ССРІТ131846093 від 09 січня
2014 року;

- каталог виробника товару від 23 квітня
2012 року;

- договір (контракт) на перевезення №
SC-586 від 05 грудня 2013 року;

- сертифікат відповідності № UA1.184.0006066-14
від 31 січня 2014 року;

- видаткові накладні;

- акт про проведення огляду товарів №
500040407/2014/000671 від 15 лютого 2014;

- копії митних декларацій від 10 січня 2014
року № 165069172 і № 165069228.

Однак, митні декларації не були
оформлені, оскільки декларантом
заявлена митна вартість товарів не
підтверджена документально, на
письмову вимогу органів доходів та
зборів не надано додаткових
документів, які підтверджують заявлену
митну вартість, а саме: висновки про
якісні і вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, чим порушено вимоги
статей 52, 53 Митного кодексу України.

На підставі цього позивачеві видано
рішення про коригування митної
вартості № 101060000/2014/30083/2 від 11 лютого 2014
року, № 101060000/2014/300102/2 від 18 лютого 2014
року, картки відмови у митному
оформленні № 101060000/2014/00096 від 11 лютого
2014 року і № 101060000/2014/00116 від 18 лютого 2014
року відповідно.

Суд не погоджується з висновками
суб'єкта владних повноважень з огляду
на наступне.

Відносини, пов'язані із справлянням
митних платежів, регулюються Митним
кодексом України (далі - Кодекс, МК
України).

Відповідно до статті 49 Кодексу
встановлено, що митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Частинами 1, 2 статті 52 МК України
встановлено, що заявлення митної
вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з органом
доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати,
пов'язані з коригуванням митної
вартості або наданням органу доходів і
зборів додаткової інформації.

Згідно із частинами 1, 2 статті 53 МК
України, у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає органу
доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53
Кодексу, у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Частиною 4 статті 53 МК України
визначено, що у разі якщо орган доходів
і зборів має обґрунтовані підстави
вважати, що існуючий взаємозв'язок між
продавцем і покупцем вплинув на
заявлену декларантом митну вартість,
декларант або уповноважена ним особа
на письмову вимогу органу доходів і
зборів, крім документів, зазначених у
частинах другій та третій цієї статті,
подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та
банківських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у
країні-експортері товарів, що є
ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Згідно з частиною 1 статті 54 Кодексу,
контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
органом доходів і зборів під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК
України, рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається органом доходів і зборів у
письмовій формі під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості цих товарів як до, так і
після їх випуску, якщо органом доходів
і зборів у випадках, передбачених
частиною шостою статті 54 цього Кодексу,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України
встановлено, що визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 58 МК
України, метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Тобто, орган доходів і зборів має
повноваження витребовувати додаткові
документи для перевірки правильності
визначення митної вартості товару,
однак, такі повноваження мають бути
реалізовані лише за наявності
обґрунтованих підстав для сумніву в
правильності митної оцінки товару, що
переміщується через митний кордон
України.

Під час розгляду даної справи судом не
встановлено обставин, які б свідчили
про існування достатніх підстав для
виникнення обґрунтованого сумніву у
Житомирської митниці Міндоходів щодо
вартості імпортованого товару.

При винесенні рішення про коригування
митної вартості № 101060000/2014/300083/2 від 11
лютого 2014 року відповідач посилався на
наявність окремих розбіжностей, а саме:
попередня оплата товару відповідно до
платіжного доручення № 1629 від 07
листопада 2013 року на суму 14000 дол. США
здійснена раніше, ніж виданий інвойс №
213DХ058 від 23 грудня 2013 року, хоча пунктом
5 контракту № 16/11/2010 передбачено, що
оплата здійснюється на підставі
виставленого продавцем інвойса, у
платіжних дорученнях № 1629 від 07
листопада 2013 року і № 445 від 10 січня 2014
року відсутні відомості про реквізити
інвойса, відповідно до якого
здійснюється оплата товару.

У рішенні про коригування митної
вартості № 101060000/2014/300102/2 від 18 лютого 2014
року зазначено на наявність таких
розбіжностей: попередня оплата товару
відповідно до платіжного доручення №
1671 від 27 листопада 2013 року на суму 17700
дол. США здійснена раніше, ніж виданий
інвойс № LX13156 від 09 січня 2014 року, хоча
пунктом 5 контракту № 18/04/2012
передбачено, що оплата здійснюється на
підставі виставленого продавцем
інвойса, у платіжних дорученнях № 1671
від 27 листопада 2013 року і № 446 від 16
січня 2014 року відсутні відомості про
реквізити інвойса, відповідно до якого
здійснюється оплата товару.

При цьому суд зазначає, що наведеними
правовими нормами передбачено єдину
підставу для заборони застосування
методу визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту) -
не підтвердження декларантом
документально або не визначення
кількісно і достовірно та/або
відсутність хоча б однієї із складових
митної вартості, яка є обов'язковою при
її обчисленні.

Зазначені відповідачем розбіжності не
впливають на числові значення
складових митної вартості товарів і не
позбавляють Товариство права на
застосування методу визначення митної
вартості товарів за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються, з врахуванням того, що
позивачем використані відомості, які
повністю підтверджені документально.

Крім того, суд вважає недоцільним
подання висновків експертних установ
про вартісні характеристики товару,
оскільки вартість конкретного товару
була визначена інвойсами.

Згідно із частиною 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що Житомирською митницею
Міндоходів неправомірно відмовлено
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Господарський
Торговий Дім" в прийнятті митних
декларацій, митному оформленні
товарів, винесено картки відмови №
101060000/2014/00096 від 11 лютого 2014 року і №
101060000/2014/00116 від 18 лютого 2014 року та
рішення про коригування митної
вартості товарів № 101060000/2014/30083/2 від 11
лютого 2014 року, № 101060000/2014/300102/2 від 18
лютого 2014 року, оскільки декларантом
подано всі необхідні документи, які
підтверджували митну вартість товару,
зазначену у деклараціях.

Прийняття оскаржуваних рішень
призвело до безпідставного збільшення
митної вартості товарів, у зв'язку з чим
позивач змушений був випустити товари
у вільній обіг під фінансові гарантії
шляхом сплати до бюджету сум митних
платежів у загальному розмірі 259843, 44
грн.

Враховуючи необґрунтованість і
протиправність рішень відповідача про
коригування митної вартості товару,
вказані надміру сплачені декларантом
при митному оформленні товару кошти
підлягають поверненню, а відтак вимога
позивача про повернення цих коштів є
обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 86, 94, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними і скасувати
рішення Житомирської митниці
Міндоходів про коригування митної
вартості № 101060000/2014/30083/2 від 11 лютого 2014
року і картку відмови у митному
оформленні № 101060000/2014/00096 від 11 лютого
2014 року.

Визнати протиправними і скасувати
рішення Житомирської митниці
Міндоходів про коригування митної
вартості № 101060000/2014/300102/2 від 18 лютого 2014
року і картку відмови у митному
оформленні № 101060000/2014/00116 від 18 лютого
2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Господарський
Торговий Дім" 259843, 44 грн. надлишково
сплачених митних платежів.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Господарський
Торговий Дім" 779, 52 грн. сплаченого
судового збору.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови.

Суддя
С.В.
Черноліхов

Повний текст постанови виготовлено: 16
червня 2014 р.