Справа № 2а-567/09
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2010-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2010 р. Справа № 9869/10

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді
Носа С.П.

Суддів
Каралюса
В.М. , Ліщинського А.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційні
скарги Управління Пенсійного фонду
України в Снятинському районі
Івано-Франківської області та ОСОБА_1
на постанову Снятинського районного
суду Івано-Франківської області від 21
грудня 2009 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Снятинському районі
Івано-Франківської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинення дій, -

В С Т А Н О В И Л А:

13 листопада 2009 року, Снятинським
районним судом Івано-Франківської
області зареєстровано позовну заяву
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Снятинському районі
Івано-Франківської області про
визнання дій відповідача щодо
нарахування пенсії неправомірними,
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок та виплачувати призначену
пенсію згідно ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67, 71
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

В обґрунтування вимог позовної заяви
вказано, що згідно посвідчення серії
НОМЕР_1 від 01 листопада 2001 року позивача
визнано інвалідом ІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС
та віднесено до 1-ої категорії
постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС.
Згідно ст. 50 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»особам, віднесеним до 1
категорії постраждалих внаслідок
аварії на ЧАЕС та які є інвалідами ІІ
групи, призначається щомісячна
додаткова пенсія у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком, а
відповідно до ст. 54 цього ж Закону,
розмір пенсій для таких осіб не може
бути нижчим 8-ми мінімальних пенсій за
віком. Розмір нарахованої та
виплаченої позивачу пенсії є значно
меншим ніж передбачено ст. ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», що в свою чергу є
порушенням його конституційних прав та
свобод.

Постановою Снятинського районного
суду Івано-Франківської області від 21
грудня 2009 року позов задоволено
частково. Визнано неправомірною
відмову Управління Пенсійного фонду
України в Снятинському районі
Івано-Франківської області в
перерахунку ОСОБА_1 пенсії по
інвалідності у відповідності до вимог
ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в

Суддя у 1-ій інст. -Калиновський М. М.
Справа № 2а-567/09/0914 Рядок статзвіту №
2.19.4 Суддя-доповідач -Нос С. П. Справа №
9869/10/9104 Снятинському районі
Івано-Франківської області здійснити
перерахунок та виплату недоотриманої
державної та додаткової пенсії ОСОБА_1
в період з 13 листопада 2009 року по 21
грудня 2009 року, як інваліду ІІ групи
захворювання пов'язаного з наслідками
аварії на ЧАЕС відповідно до ст.ст. 49, 50,
ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»виходячи з мінімального
розміру пенсії за віком згідно ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Зазначену постанову мотивовано тим, що
покликання відповідача на
застосування при обчисленні розміру
пенсій позивачу постанови Кабінету
Міністрів України № 1 від 03 січня 2002
року «Про підвищення розмірів пенсій
та інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету», є неправомірним,
оскільки вказаною постановою
порушуються конституційні права
позивача, а вихідним критерієм
розрахунку державної та додаткової
пенсії виступає мінімальна пенсія за
віком розмір якої встановлено ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, як позивачем -ОСОБА_1, так і
відповідачем -Управлінням Пенсійного
фонду України в Снятинському районі
Івано-Франківської області, подано
апеляційні скарги до Львівського
апеляційного адміністративного суду, в
яких висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та, відповідно,
прийняти нову, якою останню змінити і
прийняти нову, якою в задоволенні
позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовано
тим, що рішенням Конституційного Суду
України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року
визнано неконституційними зміни
внесені до ст. ст. 50, 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а тому
такі продовжують діяти й надалі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги Управління Пенсійного фонду
України в Снятинському районі
Івано-Франківської області зазначено,
що відмовляючи у проведенні
перерахунку пенсії, відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, діяв в
межах наданої компетенції та у
відповідності до вимог законодавства,
зокрема постанови Кабінету Міністрів
України «Про підвищення рівня
пенсійного забезпечення громадян»від
16 липня 2008 року № 654. Крім того,
відповідно до ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно цим Законом та не
може застосовуватись при призначенні
пенсії за Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Заслухавши суддю-доповідача,
проаналізувавши матеріали справи та
доводи апеляційних скарг, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню, а
постанова суду першої інстанції
скасуванню з наступних підстав.

Згідно з ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти дише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Судом першої інстанції безспірно
встановлено, що ОСОБА_1 визнано
інвалідом ІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС
та віднесено до 1-ої категорії
постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС.

При цьому, з матеріалів справи
вбачається, що позивач звернулася до
Управління Пенсійного фонду України в
Снятинському районі
Івано-Франківської області, де
перебуває на обліку як пенсіонер, із
заявою про перерахунок державної та
додаткової пенсії у розмірах,
встановлених статтями 50 та 54 Закону
України «Про статусу і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»з
01 жовтня 2009 року, але в проведенні
перерахунку пенсій їй було відмовлено
(А. с. 6-7).

Оскільки позивачем не зазначено дату, з
якої слід провести перерахунок пенсії,
колегія суддів вважає, що такою не є
дата звернення позивача до суду, як
визначено судом першої інстанції, а
дата з якої позивач просив провести
перерахунок пенсії відповідача у
своєму зверненні до останнього, тобто 01
жовтня 2009 року.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України
встановлено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Нормами ст. 49 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської
катастрофи»передбачено пенсії особам,
віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», пенсії, що
призначаються інвалідам ІІ групи, які
отримали інвалідність внаслідок
Чорнобильської катастрофи, не можуть
бути нижчими за 8 мінімальних пенсій за
віком, а відповідно до ст. 50 даного
Закону додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, інвалідам ІІ групи,
віднесеним до першої категорії,
виплачується у розмірі 75 % мінімальної
пенсії за віком. Порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання
пов'язаного з Чорнобильською
катастрофою, визначається Кабінетом
Міністрів України.

Згідно з пп. пп. 12, 15 п. 28 розділу 2 Закону
України «Про державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»внесено
зміни до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а саме:
розмір пенсії особам віднесеним до І
категорії, які є інвалідами ІІ групи
внаслідок ліквідації Чорнобильської
катастрофи встановлено в розмірі 20 %
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність (ст. 50); розмір
пенсії для осіб, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими для інших
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою по другій
групі інвалідності 120 % прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність (ст. 54). Однак, рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008
року у справі № 1-28/2008, визнано
неконституційними зазначені положення
Закону України «Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
тому з 22 травня 2008 року позивач має
право на отримання пенсії в розмірах,
визначених ст. ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до вимог ч. ст. 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини 4 ст. 9 КАС
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, вірним є висновок
суду першої інстанції, що при
визначенні розміру пенсій позивачеві,
слід застосовувати не постанову
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян»від 16 липня 2008
року № 654, оскільки остання істотно
звужує обсяг встановлених законом прав
позивача, а ч. 1 ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Обчислення пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, однак надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи
положень цього Закону, чи інших
законів, якими встановлено розміри
мінімальної пенсії за віком.

Із змісту статей 50 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»випливає,
що під час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

Безпідставними є доводи апелянта про
те, що оскільки відповідно до ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом і не
може застосовуватись для визначення,
зокрема, розміру пенсії, призначеної
відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», оскільки
наявність такої норми за відсутності
іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в
реалізації позивачем конституційної
гарантії та права на отримання пенсії і
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтями 50 та 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини третьої статті 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка набрала чинності 31
жовтня 2006 року, у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4
категорій, та розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»мінімальний розмір пенсій
за віком встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Оскільки позивачеві слід визначати
пенсію, виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії
позивачеві повинен проводитись
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

Тому, відповідачем протиправно
відмовлено позивачу у перерахунку
пенсій у разі встановлення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Поряд з цим, помилковим є висновок суду
першої інстанції про необхідність
застосування при вирішенні справи ч. 2
ст. 87 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», якою передбачено
виплату суми пенсії за минулий час без
обмежень будь-якими строками, оскільки
згідно із п. 16 Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»положення Закону України
«Про пенсійне
забезпечення»застосовується виключно
в частині визначення права на пенсію за
віком на пільгових умовах і за вислугу
років.

Також колегія суддів констатує, що
позивачем не пропущено встановлено ст.
99 КАС України річного строку звернення
до адміністративного суду за захистом
свої порушених прав, свобод та
інтересів.

Крім того, слід зазначити, що,
відповідно до положень указу
Президента України «Про Положення про
Пенсійний фонд України»№ 121/2001 від 01
березня 2001 року та постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
Положення про Пенсійний фонд
України»№ 1261 від 24 жовтня 2007 року,
призначення та перерахунок розміру
пенсії належить до компетенції органів
Пенсійного фонду України, тому суд не
має повноважень самостійно визначати
розмір пенсії, яку належить нарахувати
та виплатити позивачу, а може лише
зобов'язати відповідача нарахувати та
виплатити пенсію відповідно до вимог
законодавства.

Відповідно до вимог ст. 8 КАС України
адміністративний суд при вирішенні
справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, та
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини»суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію і практику Суду як
джерело права. У своєму рішенні в
справі «Кечко проти України»від 08
листопада 2005 року, Європейський Суд з
прав людини звертає увагу на те, що у
межах свободи дій держави визначати,
які надбавки виплачувати своїм
працівникам з бюджету. Держава може
вводити, припиняти або закінчувати
виплату цих надбавок. Проте, якщо
правове положення, що діє, передбачає
виплату певних надбавок, і дотримані
всі вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Узагальнюючи викладене, колегія суддів
вважає, що постанова суду першої
інстанції ґрунтується на неповно,
необ'єктивно і всебічно не з'ясованих
обставинах, прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційних скарги її частково
спростовують.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198,
ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС України,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Снятинському районі
Івано-Франківської області та ОСОБА_1
задовольнити частково.

Постанову Снятинського районного суду
Івано-Франківської області від 21
грудня 2009 року в справі № 2а-567/09
-скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати протиправною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
Снятинському районі
Івано-Франківської області у
перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно
до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
визначеного ч.1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» починаючи з 01
жовтня 2009 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Снятинському районі
Івано-Франківської області провести
перерахунок пенсії ОСОБА_1 починаючи з
01 жовтня 2009 року відповідно до ст.ст. 50,
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», обчисленої з розміру
основної (державної) пенсії не менше 8
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії 75 % від мінімальної
пенсії за віком, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, що
визначається згідно із ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Снятинському районі
Івано-Франківської області виплатити
ОСОБА_1, у зв'язку із проведенням
вищевказаного перерахунку пенсії,
недоотримані суми пенсії починаючи з 01
жовтня 2009 року, з урахуванням
проведених виплат.

Постанова набирає законної сили з
моменту прийняття.

Постанова може бути оскаржена в
порядку цивільного судочинства, шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Верховного суду
України, протягом двох місяців з дня
набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя
Нос С.П.

Судді
Каралюс В.М.
, Ліщинський А.М.