Справа № 826/120/13-а
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 року
м. Київ К/800/42652/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Донця
О.Є.,

суддів:
Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову окружного адміністративного
суду м. Києва від 28.01.2013 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.07.2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до Кабінету
Міністрів України, третя особа -
Національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, про визнання
протиправною бездіяльність та
зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Кабінету Міністрів
України, третя особа - Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг, про визнання протиправною
бездіяльність та зобов'язання вчинити
дії в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність
Кабінету Міністрів України у
здійсненні його функцій по
забезпеченню відповідними державними
органами попередження можливих
порушень чи незаконних обмежень прав і
свобод людини і громадянина , захисту
майна громадян, по забезпеченню прав і
свобод людини і громадянина,
забезпеченню боротьби зі злочинністю.

- зобов'язати Кабінет Міністрів України
видати розпорядження щодо виплати їй
34491,89 грн. за договірним зобов'язанням,
250,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи та 250,00 грн. витрат на
правову допомогу, відповідно до
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 02.10.2009 року у справі №
2-4134/09.

Постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від
28.01.2013 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.07.2013 року
апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено
без задоволення, а постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від
28.01.2013 року - без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, не
погоджуючись з даними рішеннями,
посилаючись на допущені судами
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає,
оскільки рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими і не надають підстав,
які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
для зміни чи скасування судових рішень.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 є вкладником
Кредитної спілки «Християнська
злагода». Рішення Личаківського
районного суду м. Львова від 02.10.2009 року
у справі №2-4134/09 було задоволено
позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнуто з
Кредитної спілки «Християнська
злагода» на користь ОСОБА_2 34492,89 грн.
заборгованості за вкладом та
відсотками, а також судові витрати у
розмірі 500,00 грн.

У зв'язку із систематичним
невиконанням Кредитною спілкою
«Християнська злагода» заходів впливу,
застосованих до неї Державною комісією
з регулювання ринків фінансових послуг
України, членом Комісії - директором
департаменту тимчасового
адміністрування фінансово-кредитних
установ було прийнято рішення від
15.11.2010 року № 86-КС про виключення
інформації про Кредитну спілку
«Християнська злагода» та її
відокремлених підрозділів з
Державного реєстру фінансових установ
та анулювання свідоцтва про реєстрацію
фінансової установи. Дане рішення
схвалене розпорядженням Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України від 25.11.2010
року № 896 та набрало чинності з дня
схвалення Державною комісією з
регулювання ринків фінансових послуг
України.

У листопаді 2008 року порушено
кримінальну справу № 141-2596 за
обвинуваченням голови правління
Кредитної спілки «Християнська
злагода» ОСОБА_3 у злочинах,
передбачених частиною 5 статті 191,
частиною 3 статті 209, частинами 2, 3
статті 358, частиною 2 статті 366
Кримінального кодексу України, ОСОБА_4
за частиною 4 статті 190, частиною 5
статті 191, частиною 3 статті 209, частиною
2 статті 366 Кримінального кодексу
України, ОСОБА_5 у вчиненні злочину,
передбаченого частиною 5 статті 191,
частиною 3 статті 209, частиною 2 статті 366
Кримінального кодексу України. ОСОБА_2
в даній справі визнано потерпілою та
цивільним позивачем. Вироком
Галицького районного суду м. Львова від
14.06.2011 року у справі №1-9/11 посадових
осіб Кредитної спілки «Християнська
злагода» засуджено до різних термінів
ув'язнення.

Згідно інформації Єдиного державного
реєстру виконавчих проваджень станом
на 03.11.2012 року ВП № 32317081 з виконання
виконавчого листа Личаківського
районного суду м. Львова від 23.10.2009 року
про стягнення на користь позивача
заборгованості, виконавче провадження
триває, і заборгованість не стягнута.

Організаційні, правові та економічні
засади створення та діяльності
кредитних спілок, їх об'єднань, права та
обов'язки членів кредитних спілок та їх
об'єднань визначено Законом України
«Про кредитні спілки».

Відповідно до частин 2 статті 2 Закону
України «Про кредитні спілки»,
відповідно до принципів діяльності
кредитної спілки ніхто не може бути
примушений вступати до кредитної
спілки, а виключення з членів кредитної
спілки дозволяється лише у випадках,
визначених статутом спілки; усі члени
кредитної спілки мають рівні права, в
тому числі у разі голосування на
загальних зборах, незалежно від
розміру пайового та інших внесків;
забороняється будь-яке втручання в
діяльність кредитної спілки, за
винятком випадків, передбачених
законом; кредитна спілка зобов'язана
забезпечити повне та своєчасне
інформування своїх членів з питань
власної діяльності, на їх прохання
ознайомлювати з протоколами загальних
зборів і засідань інших органів
управління кредитної спілки, видавати
копії документів та витяги з них у
порядку, визначеному статутом.

Згідно із статтею 26 Закону України «Про
кредитні спілки», державне
регулювання і нагляд за діяльністю
кредитних спілок здійснює
Уповноважений орган згідно з
законодавством України про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг, інші державні
органи відповідно до їх компетенції.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 1 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» встановлено, що
фінансова установа - юридична особа,
яка відповідно до закону надає одну чи
декілька фінансових послуг, а також
інші послуги (операції), пов'язані з
наданням фінансових послуг, у випадках,
прямо визначених законом, та внесена до
відповідного реєстру в установленому
законом порядку. До фінансових установ
належать банки, кредитні спілки,
ломбарди, лізингові компанії, довірчі
товариства, страхові компанії,
установи накопичувального пенсійного
забезпечення, інвестиційні фонди і
компанії та інші юридичні особи,
виключним видом діяльності яких є
надання фінансових послуг, а у
випадках, прямо визначених законом, -
інші послуги (операції), пов'язані з
наданням фінансових послуг. Кредитна
установа - фінансова установа, яка
відповідно до закону має право за
рахунок залучених коштів надавати
фінансові кредити на власний ризик.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг», у разі порушення
законів та інших нормативно-правових
актів, що регулюють діяльність з
надання фінансових послуг, національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг, застосовує заходи впливу
відповідно до закону.

Згідно із статтею 40 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
Національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, може застосовувати
такі заходи впливу:

1) зобов'язати порушника вжити заходів
для усунення порушення;

2) вимагати скликання позачергових
зборів учасників фінансової установи;

3) накладати штрафи в розмірах,
передбачених статтями 41 і 43 цього
Закону;

4) тимчасово зупиняти або анулювати
ліцензію на право здійснення
діяльності з надання фінансових
послуг;

5) відсторонювати керівництво від
управління фінансовою установою та
призначати тимчасову адміністрацію;

6) затверджувати план відновлення
фінансової стабільності фінансової
установи;

7) виключати відповідно до
законодавства учасників ринків
фінансових послуг (крім споживачів
фінансових послуг) з Державного
реєстру фінансових установ або реєстру
осіб, які не є фінансовими установами,
але мають право надавати окремі
фінансові послуги;

8) установлювати для небанківських
фінансових груп підвищені економічні
нормативи, ліміти та обмеження щодо
здійснення окремих видів операцій;

9) виносити рішення про заборону
недержавним пенсійним фондам -
суб'єктам другого рівня системи
пенсійного забезпечення укладати нові
пенсійні контракти з учасниками
накопичувальної системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування у разі
порушення вимог, установлених для
таких недержавних пенсійних фондів
законом та ліцензійними умовами.

Враховуючи, що здійснення державного
регулювання та нагляду за діяльністю
кредитних спілок належить до
повноважень Уповноваженого органу
згідно з законодавством України про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг,
колегія суддів погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій
про те, що Кабінетом Міністрів України
не була допущена протиправна
бездіяльність щодо контролю за
діяльністю Кредитної спілки
«Християнська злагода».

Щодо позовних вимог про зобов'язання
Кабінету Міністрів України видати
розпорядження щодо виплати позивачці
34491,89 грн. за договірним зобов'язанням,
250,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи та 250,00 грн. витрат на
правову допомогу, відповідно до
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 02.10.2009 року у справі №
2-4134/09 слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 1177 Цивільного
кодексу України, шкода, завдана
фізичній особі, яка потерпіла від
кримінального правопорушення,
відшкодовується відповідно до закону.
Шкода, завдана потерпілому внаслідок
кримінального правопорушення,
компенсується йому за рахунок
Державного бюджету України у випадках
та порядку, передбачених законом.

Згідно із статтею 1166 Цивільного
кодексу України, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 28
Кримінально-процесуального кодексу
України передбачено, що особа, яка
зазнала матеріальної шкоди від
злочину, вправі при провадженні в
кримінальній справі пред'явити до
обвинуваченого або до осіб, що несуть
матеріальну відповідальність за його
дії, цивільний позов, який
розглядається судом разом з
кримінальною справою.

Відповідно до статті 20 Закону України
«Про Кабінет Міністрів України»,
Кабінет Міністрів України утворює
згідно із законом державні резервні
фонди фінансових і
матеріально-технічних ресурсів та
приймає рішення про їх використання;
приймає рішення про використання
коштів резервного фонду Державного
бюджету України.

Законом не передбачено обов'язку
Кабінету Міністрів України приймати
рішення про виділення коштів за
рахунок резервного фонду для виплати
коштів вкладникам фінансових установ.

Враховуючи, що нормами чинного
законодавства не передбачено обов'язку
Кабінету Міністрів України
здійснювати відшкодування
заборгованості по несплачених боргах
фінансових установ за рахунок коштів
Державного бюджету України та те, що
сума присуджена до стягнення
відповідним судовим рішенням, і за цим
рішенням здійснюється виконавче
провадження, суд першої інстанції, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, дійшов вірного висновку,
відмовивши у задоволенні позовних
вимог в частині зобов'язання Кабінету
Міністрів України видати
розпорядження щодо виплати позивачці
34491,89 грн. за договірним зобов'язанням,
250,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи та 250,00 грн. витрат на
правову допомогу, відповідно до
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 02.10.2009 року у справі №
2-4134/09.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від
28.01.2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23.07.2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України,
третя особа - Національна комісія, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг, про визнання
протиправною бездіяльність та
зобов'язання вчинити дії - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз