Справа № 819/1042/14-а
Суддя: Баранюк А.З.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1042/14-a

12 червня 2014 року

Тернопільський окружний
адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Баранюка А.З.

при секретарі судового засідання Дудар
М.В.,

за участю:

представника позивача - Кузло О.Ф.,

представника відповідача - Світлика.
О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
адміністративну справу

за адміністративним позовом
Комунального підприємства
«Великоглибочецьке»

до управління Пенсійного фонду України
в Тернопільському районі

про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство
«Великоглибочецьке», надалі позивач,
звернулось до суду з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Тернопільському районі,
надалі відповідач, про скасування
рішення.

В обґрунтування заявлених вимог
посилається на те, що управлінням
Пенсійного фонду України в
Тернопільському районі прийнято
рішення №34 від 12.05.2014 року, яким до
Комунального підприємства
«Великоглибочецьке» застосовано
фінансові санкції на загальну суму 7260,78
грн., з них: штрафна санкції - 455,20 грн. та
пеня - 6805,58 грн. Норма закону, яка була
застосована відповідачем при
прийнятті зазначеного рішення, а саме
пункт 4 частини 9 статті 106 Закону
України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», втратила чинність із 1
січня 2011 року, а отже, на момент
винесення рішення №34 не могла бути
застосована, у зв'язку з чим прийняте
відповідачем рішення є протиправним.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
надавши пояснення аналогічні
викладеним в позовній заяві, просив
позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечив, пояснивши, що при прийнятті
оскаржуваного рішення про
застосування фінансових санкцій
управління Пенсійного фонду України в
Тернопільському районі діяло у
відповідності до норм матеріального
права, оскільки фінансові санкцій до
позивача було застосовано за
несвоєчасну сплату зобов'язань,
граничний строк сплати яких настав до 1
січня 2011 року.

Заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
дослідивши докази по справі, з'ясувавши
всі обставини справи в їх сукупності на
підставі чинного законодавства,
перевіривши їх дослідженими у судовому
засіданні доказами, суд вважає, що
позов не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

12 травня 2014 року начальником
управління Пенсійного фонду України в
Тернопільському районі прийнято
рішення №34 про застосування
фінансових санкцій та нарахування пені
та штрафу за несвоєчасну сплату
(несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, в
тому числі донарахованих
страхувальником або органом в сумі 7260,78
грн. на підставі ч.9 ст.106 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Судом встановлено, що постановою
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 28 квітня 2011
року по справі № 2-а-1970/992/11 за позовом
прокурора Тернопільського району в
інтересах держави в особі управління
Пенсійного фонду України в
Тернопільському районі до
Комунального підприємства
«Великоглибочецьке» стягнуто
заборгованість зі сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування за 2010
рік в сумі 34886,24 грн.

Відповідно до розрахунку фінансових
санкцій застосованих згідно
оспорюваного рішення 22.02.2010 року в
позивача виник борг в сумі 2500,73 грн., з
яких 09.04.2014 року сплачено 1235,65 грн. та
10.04.2014 року сплачено 1265,08 грн.

Таким чином, кількість днів
простроченого платежу становить 1507 та
1508 днів, сума нарахованої пені
становить 1862,12 грн. та 1907,74 грн., а сума
штрафу 123,57 грн. та 126,08 грн., відповідно.

Крім того 22.03.2010 року в позивача виник
борг в сумі 2051,16 грн., який був сплачений
10.04.2014 року. Отже, кількість днів
прострочення платежу становить 1480 дні,
сума пені становить 3035,72 грн., а штрафу -
205,12 грн., відповідно.

Загальна сума пені за вказані періоди
становить, пені - 6805,58 грн., а загальна
сума штрафу - 455,20 грн.

За період до 1 січня 2011 року відносини,
що виникали між суб'єктами
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, регулювались
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» №1058 від 09.07.2003 року, яким
визначались платники страхових
внесків, порядок їх нарахування,
обчислення та сплати страхових
внесків, стягнення заборгованості за
цими внесками.

У відповідності з пунктом 6 частини 2
статті 17, частини 6 статті 20 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (в
редакції, що діяла на час вчинення
правопорушення) страхувальники
зобов'язані нараховувати, обчислювати
і сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески,
нараховані за відповідний базовий
звітний період, не пізніше ніж через 20
календарних днів із дня закінчення
цього періоду.

Частиною 2 статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в редакції, яка діяла до 01
січня 2011 року передбачено, що cуми
страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Згідно з п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» в редакції, яка
діяла до 01 січня 2011 року, за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або територіальними
органами Пенсійного фонду,
накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.
Одночасно на суми своєчасно не
сплачених (не перерахованих) страхових
внесків і фінансових санкцій
нараховується пеня в розмірі 0,1
відсотка зазначених сум коштів,
розрахована за кожний день
прострочення платежу.

Пунктом 10 Розділу VІІІ Заключні та
Перехідні положення Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» № 2464-VI, визнано
такими, що втратили чинність з 1 січня
2011 року п. 2 ч. 9ст. 106 Закону № 1058.

У той же час, відповідно до абзацу
п'ятого пункту 7 Прикінцевих та
Перехідних положень Закону № 2464-VI
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Згідно ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

В постанові Верховного суду України
від 26 березня 2013 року № 21-71а13 Верховний
Суд України зазначив, що
заборгованість у зв'язку з несплатою
страхових внесків, а відтак і накладені
штрафні санкції, мають бути
застосовані (стягнуті) і після 1 січня
2011 року, оскільки зазначені
заборгованість і штрафні санкції
виникли в період дії пункту 4 частини
дев'ятої статті 106 Закону № 1058-IV.

Оспорюване рішення прийнято
відповідачем по заборгованості, що
виникла виключно у 2010 році.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Виходячи з вищенаведеного, суд
приходить до висновку, що позивачем не
доведено протиправності винесення
управлінням Пенсійного фонду України у
Тернопільському районі рішення №34 від
12.05.2014 року.

Таким чином, суд прийшов до висновку
про необґрунтованість та
безпідставність позовних вимог і
вважає, що в задоволенні позову слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову Комунального
підприємства «Великоглибочецьке» до
Управління Пенсійного фонду України в
Тернопільському районі про скасування
рішення про застосування фінансових
санкцій від 12 травня 2014 року № 34 -
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Тернопільський окружний
адміністративний суд у порядок і
строки, передбачені статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строків апеляційного
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо воно не
скасовано, набирає законної сили після
закінчення апеляційного розгляду
справи.

Повний текст постанови підписано 12
червня 2014 року.

Суддя
Баранюк А.З.

копія вірна

Суддя
Баранюк А.З.