Справа № 2а-23225/11
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
Справа № 5262/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Макарика В.Я.

суддів
Большакової О.О.,

Глушка
І.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Тернопільському районі
Тернопільської області на постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 24 жовтня 2011
року у справі №2а-23225/11 за позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в Тернопільському районі
Тернопільської області про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н
О В И В:

29.09.2011р. ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач)
звернулася до суду з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Тернопільському районі
Тернопільської області (далі по тексту
- управління) в якому просить
зобов'язати управління провести
нарахування та виплату підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, передбаченої ст.. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період останніх шість
місяців по день винесення постанови
суду включно з врахуванням ст.. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
виплачених сум.

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 24 жовтня 2011 року заявлений
позов задоволено частково. Зобов'язано
управління нарахувати та виплатити
позивачу підвищення до пенсії як
дитині війни у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком щомісячно, відповідно
до положень ст.. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 29.03.2011 року по 22.07.2011 року
включно, виходячи із розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», з врахуванням
виплачених сум.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовити. Сплачений позивачем судовий
збір в розмірі 3,40 грн. - відшкодувати
позивачу за рахунок Державного бюджету
України.

Роз'яснити відповідачу обов'язок
виконати постанову негайно.

Не погодившись із постановою суду, її
оскаржив відповідач, який,
покликаючись на порушення судом норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову по справі про відмову в
позові.

Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що встановлений ч.1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком застосовується
виключно для визначення розміру
пенсій, призначених відповідно до
зазначеного Закону, і не може
використовуватися для обчислення
надбавок або підвищень інших пенсій;
приписами Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
передбачено проведення фінансування з
Державного бюджету України, а не з
коштів Пенсійного фонду України.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули,
клопотань від осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
не поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга підлягає
до часткового задоволення, з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
виходив з того, що позивач належить до
категорії громадян, на яких
поширюються державні соціальні
гарантії дітей війни, а тому він має
право на встановлене ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» підвищення до пенсії.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є дитиною війни та відповідно
до ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» (у редакції, що була
чинною на час виникнення спірних
правовідносин) мав право на отримання
підвищення виплачуваної йому пенсії за
віком.

Встановлено, що позивач перебуває на
обліку у вищезгаданому управлінні.

Стосовно позовних вимог щодо
здійснення позивачу нарахування та
виплати недоплаченого підвищення до
пенсії за 2010, 2011 роки, колегія суддів
вважає, що такі підлягають задоволенню,
так як Законами України "Про Державний
бюджет на 2010 рік", "Про Державний бюджет
на 2011 рік" дію ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей" не зупинено.
Відповідно до Законів України "Про
Державний бюджет на 2010 рік", "Про
Державний бюджет на 2011 рік" розміри
державних соціальних гарантій на 2010, 2011
роки, що визначаються залежно від
прожиткового мінімуму, встановлюються
відповідними законами України, цими
Законами, та нормативно-правовими
актами Кабінету Міністрів України.
Таким чином, відповідач у 2010, 2011 роках,
повинен діяти у відповідності з
приписами діючої норми ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачу в
передбаченому ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
за вказаний період, колегія суддів не
вбачає.

У зв'язку з тим, що функції з
призначення, нарахування та виплати
пенсії позивачу здійснює Пенсійний
фонд України в особі вищезгаданого
управління, а також виходячи з вимог п.15
Положення про Пенсійний фонду України,
затв. постановою КМ України № 1261 від
24.10.2007р., відповідний обов'язок слід
покласти на відповідача у справі.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» доплат до пенсії як на
причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Доводи апелянта про неправильне
застосування судом вимог ч.1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» колегія суддів до уваги
не приймає, оскільки розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами лише цього
Закону, чинним законодавством інший
мінімальний розмір пенсії за віком не
визначений, тому слід застосовувати
цей розмір.

Відповідно до ст.. 201 КАС України
підставою для зміни постанови суду
першої інстанції є правильне по суті
вирішення справи, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права.

Вирішуючи даний спір суд першої
інстанції по суті правильно вирішив
справу, однак при цьому помилково
допустив негайне виконання ухваленої
постанови в цілому, хоча системний
аналіз положень ч.1 та 2 ст. 256 КАС
України вказує на можливість негайного
виконання судових рішень у справах
цієї категорії виключно у межах суми
стягнення за один місяць. Тому у цій
частині оскаржувану постанову
необхідно змінити.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198,
ст. 200, ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О
В И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Тернопільському районі Тернопільської
області - задовольнити частково, а
постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 24 жовтня 2011 року у справі
№2а-23225/11 в частині її допущення до
негайного виконання змінити.

На підставі п.1 ч.1 ст. 256 КАС України
допустити вищезазначену постанову до
негайного виконання у межах суми
стягнення за один місяць.

У іншій частині постанову
Тернопільського міськрайонного
Тернопільської області від 24 жовтня 2011
року залишити без мін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п»ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
В.Я. Макарик

Судді
О.О.
Большакова

І.В. Глушко