Справа № 2-а/0301/5556/11
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 р.
Справа № 135757/12

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Улицького В.З.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Володимир-Волинської міської
ради на постанову Володимир -
Волинського міського суду Волинської
області від 14 вересня 2011 року по
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої
дитини - сина ОСОБА_3 до управління
праці та соціального захисту
населення виконавчого комітету
Володимир-Волинської міської ради про
визнання незаконними дій відповідача
та зобов`язання здійснити перерахунок
та виплату одноразової компенсації на
оздоровлення за шкоду заподіяну
здоров`ю,-

В С Т А Н О В
И Л А:

22.08.2011 року позивач в інтересах
неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3
звернувся до суду з адміністративним
позовом до відповідача про визнання
незаконними дій відповідача та
зобов`язання здійснити перерахунок та
виплату одноразової компенсації на
оздоровлення за шкоду заподіяну
здоров`ю.

Посилається на те, що відповідно до ст.48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» щл позивачці на користь
сина інваліда повинна призначатися
щорічна допомога на оздоровлення у
розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат.

Постановою Володимир - Волинського
міського суду Волинської області від 14
вересня 2011 року позов задоволено
частково. Визнано протиправними дії
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Володимир-Волинської міської
ради щодо здійснення нарахування та
виплати ОСОБА_2 яка діє в інтересах
неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 у
відповідності до ч.1 ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щорічної
допомоги на оздоровлення у 2011 році , як
особі евакуйованій із зони відчуження
у 1986 році . Зобов`язано Управління праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету
Володимир-Волинської міської ради
здійснити нарахування та виплату
ОСОБА_2 яка діє в інтересах
неповнолітньої дитини сина
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідності до
ч.1 ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», щорічної допомоги на
оздоровлення у 2011 році , як особі
евакуйованій із зони відчуження у 1986
році , у розмірі 4 мінімальних
заробітних плат на час проведення
виплати, з урахуванням виплачених сум.
В решті позову відмовлено.

Відповідач дану постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм матеріально
та процесуального права, просять
скасувати постанову, та прийняти нову,
якою у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що відповідні виплати були
здійсненні у відповідності до
постанови Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005р. №562 «Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст. 183-2
цього Кодексу.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з того, що
при вирішенні даного спору підлягає
застосуванню ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що позивачка є
матір`ю ОСОБА_3, який має статус дитина
інвалід , та перебуває на обліку в
Управління праці і соціального захисту
населення як особа, що постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов`язані діяти дише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У ч. 3 ст. 22 Конституції України
зазначено, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України
передбачено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров`я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Позивач у 2011 році отримав щорічну
допомогу на оздоровлення передбачену
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі, передбаченому
Постановою Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 № 562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - 90 грн., оскільки Законом
України «Про Державний бюджет України
на відповідний рік» надано право
Кабінету Міністрів України
встановлювати розміри соціальних
виплат.

Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» № 230/96-ВР від 06.06.1996 року, а
саме в ч.1 ст.48, передбачено виплату
щорічної допомоги на оздоровлення
вищезазначеній категорії осіб у
розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

Так, позивач має право на одержання
щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірах визначеними ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Всупереч ст.48 Закону, позивачу щорічна
допомога на оздоровлення
виплачувалась відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 №
562.

Однак згідно положення ч.4 ст.9 КАС
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачу застосуванню підлягають не
постанови Кабінету Міністрів України,
оскільки останні істотно звужують
обсяг встановлених законом прав
позивача згідно ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

З огляду на те, що Закон України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має вищу юридичну силу в
порівнянні з Постановою Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 № 562,
позивачу неправомірно виплачувалась
щорічна допомога на оздоровлення в
меншому розмірі, ніж це передбачено
ст.48 зазначеного Закону.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» виплат, як на причину
невиконання державою взятих на себе
зобов'язань, до уваги апеляційним судом
не приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

За таких обставин справи колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм у оскаржуваному судовому
рішенні належну правову оцінку, відтак
подана апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1 ч.1, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету
Володимир-Волинської міської ради
залишити без задоволення, а постанову
Володимир - Волинського міського суду
Волинської області від 14 вересня 2011
року по адміністративній справі
№2а/0301/5556/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
А.М. Ліщинський

Судді
О.І. Довга

В.З.Улицький