Справа № 2а-5631/09/1770
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року
Справа №
17817/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу Приватного підприємства фірми
«Стронг» на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 23
грудня 2010 року у справі за позовом
Державної податкової інспекції у м.
Рівне до Приватного підприємства фірми
«Стронг», Приватного підприємства
«Агроімпекс-Ресурс» про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2009 року позивач - Державна
податкова інспекція у м. Рівне
звернулася до суду з позовом до
Приватного підприємства фірми
«Стронг», Приватного підприємства
«Агроімпекс-Ресурс», в якому просить
стягнути в дохід держави: з Приватного
підприємництва фірми «Стронг»
вартість отриманих послуг в сумі 4 050,00
грн.; з Приватного підприємства
«Агроімпекс-Ресурс» отриманих коштів в
сумі 4 066,50 грн. на виконання договору
надання рекламних послуг.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2010
року позов задоволено. Стягнено в дохід
держави з Приватного підприємства
фірми «Стронг» вартість отриманих від
Приватного підприємства
«Агроімпекс-Ресурс» рекламних послуг в
сумі 4050 грн. 00 коп. Стягнено в дохід
держави з Приватного підприємства
«Агроімпекс-Ресурс» кошти, отримані
від Приватного підприємства фірми
«Стронг», в сумі 4066 грн. 88 коп. на
виконання договору надання рекламних
послуг.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що правочин вчинений
між ППФ «Стронг» та ПП
«Агроімпекс-Ресурс» не спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що передбачені в ньому, тому їх
вчинення є з метою отримання
податкової вигоди у вигляді
сформованого ППФ «Стронг» податкового
кредиту та валових витрат. За таких
обставин вказаний правочин суперечить
моральним засадам суспільства, порушує
існуючий в державі публічний порядок
та спрямований на заволодіння майна
держави шляхом недоплати податку на
додану вартість та податку на додану
вартість.

Суд першої інстанції вказує на те, що
вироком Рівненського міського суду від
25.05.2010 р. по справі 1-608/09, який набрав
законної сили встановлено, що підсудні
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 визнані винні у
здійсненні фіктивної підприємницької
діяльності створених ними підприємств:
ПП «Агроімпекс-Ресурс», ПП «Юнісеф», ПП
«ТЕК Транс Експо Регіон» та засудженні
за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28. ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 200,
ч. 2 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України до
кримінальної відповідальності.

Таким чином, враховуючи фіктивний
характер діяльності ПП
«Агроімпекс-Ресурс», правочини вчинені
з ППФ «Стронг» не спрямовані на реальне
настання правових наслідків
обумовлених в них, мають спрямованість
на порушення публічного порядку і в
силу ст.ст. 203, 215, 228 Цивільного кодексу
України є нікчемними.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
незаконною, прийнятою з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, Приватне підприємство фірма
«Стронг» оскаржило її, подавши
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 23
грудня 2010 року та прийняти нову
постанову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт посилається на те, що
правочин, вчинений між ППФ «Стронг» та
ПП «Агроімпекс-Ресурс», є дійсним та
виконаний відповідачами, а всі доводи
такої нікчемності з боку позивача є
надуманими, безпідставними. За
укладеними договорами ПП
«Агроімпекс-Ресурс» проводило
рекламну компанію по продукції ППФ
«Стронг» і за результатами вчинених
господарських операцій сторонами було
оформлено первинні документи.

Апелянт звертає увагу на те, що
відбиток печатки Приватного
підприємства «Агроімпекс-Ресурс» на
договорі, підпис його керівника,
надання послуг, отримання від
скаржника оплати за послуги, свідчить
про наявність реальності
господарської опрації.

Крім того, апелянт посилається на те, що
відповідно до вимог ст.250 ГК України
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення (березень 2009
року, час проведення позивачем
позапланової перевірки), але не пізніш
як через один рік з дня порушення цим
суб'єктом встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності (не пізніше 30
вересня 2009 року, оскільки «нікчемний»
договір було укладено 29 вересня 2008
року). Отже, суд першої інстанції
повинен був відмовити позивачу у
задоволенні вимог у зв'язку із
пропущенням строку для їх задоволення.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило а тому, суд апеляційної
інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1
ст. 197 КАС України, вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що у березні 2009
року працівниками ДПІ у м. Рівне
проведено документальну виїзну
позапланову перевірку ПП «Стронг» з
питань взаємовідносин з ПП
«Агроімпекс-Ресурс» за період 01.01.2008
року по 31.01.2009 року, за результатами
якої складено акт від 18 березня 2009 року.

В процесі перевірки встановлено, що за
період, який підлягав перевірці, ПП
«Стронг» проводило взаєморозрахунки
із ПП «Агроімпекс-Ресурс» з питань
проведення рекламної компанії. На
виконання умов договору було
оформлено акти виконаних робіт від
31.10.2008 року та 31.12.2008 року про виконання
робіт з розміщення реклами на білборді,
ПП «Агроімпекс-Ресурс» виписано
податкову накладну на суму 4050 грн.
Кошти в сумі 4066,50 грн. перераховано з
розрахункового рахунку ПП «Стронг» на
рахунок ПП «Агроімпекс-Ресурс», що
підтверджується платіжними
дорученнями.

Однак, як видно з вироку Рівненського
міського суду по справі № 1-608//09 (1-386/10)
від 25.05.2010 року, підприємницька
діяльність ПП «Агроімпекс- Ресурс»
носила фіктивний характер. Вказане
підприємство не мало трудових та
економічних ресурсів, необхідних для
реального виконання господарських
операцій, що відображалися в
податковій звітності.

Вироком Рівненського міського суду від
25.05.2010 року, який набрав законної сили,
визнано винними та засуджено ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 2
ст. 200, ч. 2 ст. 358, ч. 2 ст. 366 Кримінального
кодексу України - у здійсненні
фіктивної підприємницької діяльності
створених ними підприємств: ПП
«Агроімпекс-Ресурс», ПП «Юнісеф», ПП
«ТЕК Транс Експо Регіон».

Згідно інформації, наданої ДПІ у м.
Рівне ПП 2Агроімпекс-Ресурс»,
розрахунків по податку з реклами за
період з 01.01.2008 року по 27.04.2009 року
приватним підприємством не надано.

З повідомлення Управління
комунального господарства виконавчого
комітету Рівненської міської ради №116
від 17.03.2009 року видно, що ПП
«Агроімпекс-Ресурс» дозволи на
розміщення зовнішньої реклами не
отримувало і білборди, на яких
розміщувалася реклама ППФ «Стронг2 по
вул. Ст. Бандери у м. Рівне, належать
іншим суб'єктам господарювання.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірний правочин укладено з метою
завідомо суперечною інтересам держави
та суспільства при наявності умислу
сторін. Наявність умислу у сторін угоди
означає, що вони, виходячи з обставин
справи, усвідомлювали та повинні були
усвідомлювати протиправність
укладеної угоди і суперечність її мети
інтересам держави та суспільства і
прагнули та свідомо допускали
настання протиправних наслідків.

Органи державної податкової служби,
вказані в абзаці першому ст. 10 Закону
«Про державну податкову службу в
Україні» (на час виникнення
правовідносин), можуть на підставі п.11
цієї статті звертатись до судів із
позовами про стягнення в доход держави
коштів, одержаних за правочинами,
вчиненими з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їхню
нікчемність. У разі задоволення позову
висновок суду про нікчемність
правочину має міститись у
мотивувальній, а не в резолютивній
частині судового рішення.

Наслідки визнання господарського
зобов'язання недійсним, як такого, що
вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави та
суспільства регламентовані ст. 208 ГК
України.

Згідно ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу
України якщо господарське зобов'язання
визнано недійсним як таке, що вчинено з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то за
наявності наміру в обох сторін - у разі
виконання зобов'язання обома сторонами
- в доход держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за
зобов'язанням, а у разі виконання
зобов'язання однією стороною з другої
сторони стягується в доход держави все
одержане нею, а також все належне з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. У разі наявності наміру
лише у однієї із сторін усе одержане
нею повинно бути повернено другій
стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
стягується за рішенням суду в доход
держави.

На думку вакляційного суду, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про те, що правочини вчинені між ППФ
«Стронг» та ПП «Агроімпекс-Ресурс» є
нікчемними, а за таких обставин позовні
вимоги ДПІ у м. Рівне про стягнення в
дохід держави з ППФ «Стронг» вартості
рекламних послуг, що належало отримати
від ПП «Агроімпекс-Ресурс» у сумі 4050
грн., а з ПП «Агроімпекс-Ресурс» коштів,
отриманих від ППФ «Стронг» у сумі 4066,50
грн. на виконання договору про надання
послуг по проведенню рекламної
кампанії є підставними,
обґрунтованими та підлягають до
задоволення.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний
суд вважає, що судом першої інстанції
правомірно задоволено позовні вимоги
Державної податкової інспекції у м.
Рівне до Приватного підприємства фірми
«Стронг», Приватного підприємства
«Агроімпекс-Ресурс» про стягнення
заборгованості, а доводи апелянта в
іншій частині на правомірність
прийнятої постанови не впливають та
висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, 198,
200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства фірми «Стронг» залишити
без задоволення, а постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2010
року у справі №2а-5631/09/1770 за позовом
Державної податкової інспекції у м.
Рівне до Приватного підприємства фірми
«Стронг», Приватного підприємства
«Агроімпекс-Ресурс» про стягнення
заборгованості - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник