Справа № 826/6858/14
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2014-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 червня 2014 року № 826/6858/14
В приміщенні Окружного
адміністративного суду міста Києва за
адресою у м. Києві по вул.
Великій Васильківській, 81-а, Окружний
адміністративний суд міста Києва у
складі головуючого Бояринцевої М.А.,
розглянувши в порядку скороченого
провадження адміністративну справу
за позовом Київського міського центру
про стягнення заборгованості,
Київський міський центр зайнятості
звернувся до суду з позовом про
стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 1
В обгрунтування заявлених вимог
позивач посилається на закони України
"Про зайнятість населення", "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", Порядок надання допомоги
по безробіттю, у тому числі одноразової
її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затверджений наказом
Міністерства праці та соціальної
політики від 20 листопада 2000 року № 307,
Порядок розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення
безробітним, затверджений спільним
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України та
Державної податкової адміністрації
України від 13 лютого 2009 року № 60/62,
Положення про Державну службу
зайнятості України, затверджене Указом
Президента України від 16 січня 2013 року
№ 19/2013, та зазначає, що ОСОБА_1 незаконно
отримала матеріальну допомогу по
безробіттю в розмірі 1 299,73 грн.,
оскільки під час перебування на обліку
в Оболонському районному центрі
зайнятості як безробітна перебувала в
трудових відносинах з Товариством з
обмеженою відповідальністю "Алан" та
Відповідач через канцелярію суду
подала заяву про визнання позову, в
якій вказала про обґрунтованість
позовних вимог. Разом з тим, ОСОБА_1 у
заяві просить суд надати рострочку на
виплату боргу по 50 грн. щомісяця,
оскільки має на утриманні двох
неповнолітніх дітей.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.
06 червня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
Оболонського районного центру
зайнятості в м. Києві із заявою про
надання статусу безробітної з виплатою
допомоги по безробіттю, відповідно до
законів України "Про зайнятість
населення", "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття". ОСОБА_1 в
заяві зазначила, що вона не
зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, пенсію не
отримує, не має права на пенсію за
віком, в тому числі на пільгових умовах
та на пенсію за вислугу років.
Наказом Оболонського районного центру
зайнятості в м. Києві № НТ120613 від 13
червня 2012 року ОСОБА_1 надано статус
безробітної та розпочато виплату
допомоги по безробіттю з 13 червня 2012
Наказом Оболонського районного центру
зайнятості в м. Києві № НТ130318 від 18
березня 2013 року припинено ОСОБА_1
виплату допомоги по безробіттю у
зв'язку з поданням безробітною
письмової заяви про відмову від послуг
Державної служби зайнятості
відповідно до підпункту 10 пункту 1
статті 31 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" та знято з обліку
відповідно до пункту 20 Порядку
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу, і
Наказом Оболонського районного центру
зайнятості в м. Києві № НТ130320 від 20
березня 2013 року припинено ОСОБА_1
виплату допомоги по безробіттю з 15
березня 2013 року у зв'язку з
працевлаштуванням безробітної
відповідно до підпункту 1 пункту 1
статті 31 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття " та знято з обліку
відповідно до пункту 20 Порядку
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу, і
Відповідно до частини першої статті 22
Закону України від 02.03.2000 № 1533-III "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" (в редакції, яка діяла на
час виникнення спірних правовідносин,
далі - Закон № 1533-ІІІ) право на
допомогу по безробіттю залежно від
страхового стажу мають застраховані
особи, визнані в установленому порядку
безробітними, страховий стаж яких
протягом 12 місяців, що передували
реєстрації особи як безробітної,
становить не менше ніж шість місяців за
даними Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.
Згідно статті 23 Закону № 1533-ІІІ
застрахованим особам, зазначеним у
частині першій статті 22 цього Закону,
розмір допомоги по безробіттю
визначається у відсотках до їх
середньої заробітної плати (доходу),
визначеної відповідно до порядку
обчислення середньої заробітної плати
(доходу) для розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, затверджений
Кабінетом Міністрів України, залежно
від страхового стажу: до 2 років - 50
відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків;
від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10
років - 70 відсотків.
У відповідності до підпунктів 1, 10
частини першої статті 31 Закону № 1533-ІІІ
виплата допомоги по безробіттю
припиняється у разі: працевлаштування
безробітного; подання письмової заяви
про відмову від послуг державної
Згідно пункту 20 Порядку реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, які шукають роботу, і
безробітних, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 14
лютого 2007 року № 219 (яка була чинною на
час виникнення спірних правовідносин),
громадяни, зареєстровані як такі, що
шукають роботу, та безробітні,
знімаються з обліку, зокрема:
- з дня працевлаштування, в тому числі
на сезонні або загальнодержавні
оплачувані громадські роботи,
державної реєстрації фізичної особи -
підприємця, укладення
цивільно-правового договору, предметом
якого є діяльність, спрямована на
виконання власними силами робіт,
надання послуг. При цьому в картці
робиться запис про прийняття на роботу,
зазначаються дата і номер наказу, дата
державної реєстрації фізичної особи -
підприємця, дата укладення
цивільно-правового договору;
- подання письмової заяви до центру
зайнятості про відмову від його послуг
або з дати, зазначеної в заяві.
Як вбачається з матеріалів справи, 8
жовтня 2013 року Жовтневим районним
центром зайнятості м. Дніпропетровська
у відповідності до Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним,
затвердженого спільним наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України, Державної податкової
адміністрації України від 13 лютого 2009
року № 60/62, Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" та на виконання запиту
Оболонського районного центру
зайнятості в м. Києві № 24-4982 від 2
вересня 2013 року проведено
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття".
За результатами розслідування
складено акт № 436 від 8 жовтня 2013 року,
яким встановлено, що ОСОБА_1 працює в
Товаристві з обмеженою
відповідальністю "Алан" з 1 лютого 2013
року (наказ № 12-к від 1 лютого 2013 року).
На підставі складеного акту перевірки
наказом Оболонського районного центру
зайнятості в м. Києві від 3 грудня 2013
року № 391 визнано виплачене ОСОБА_1
матеріальне забезпечення, яке підлягає
поверненню - 1 299,73 грн. безпідставним та
таким, що підлягає стягненню з вини
Згідно розрахунку Оболонського
районного центру зайнятості, ОСОБА_1
отримала допомогу по безробіттю за
лютий 2013 року в розмірі 882 грн., за
березень 2013 року - 417,73 грн.
Відповідно до статті 36 Закону № 1533-ІІІ
застраховані особи, зареєстровані в
установленому порядку як безробітні,
зобов'язані своєчасно подавати
відомості про обставини, що впливають
на умови виплати їм забезпечення та
надання соціальних послуг.
Сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.
Відповідно до пункту 7 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним рішення про
повернення коштів особою чи
роботодавцем оформлюється наказом.
Протягом двох робочих днів після
прийняття рішення центр зайнятості
надсилає особі чи роботодавцю
рекомендованим листом повідомлення
про необхідність протягом 15
календарних днів з дня отримання
повідомлення повернути незаконно
виплачені кошти (пункт 7 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним).
6 грудня 2013 року Оболонський районний
центр зайнятості направив на адресу
ОСОБА_1 повідомлення про необхідність
повернення коштів в розмірі 1 299,73 грн.,
проте кошти повернуті не були. Разом з
тим, суд приймає до уваги пояснення
відповідача відносно того, що вона не
отримувала повідомлення центру
зайнятості з тих підстав, що позивачем
не вірно зазначено номер будинку, в
якому проживає ОСОБА_1, а саме:
зазначено "АДРЕСА_2", замість "АДРЕСА_1".
Проте вказані обставини не впливають
на обов'язок повернення коштів у
розмірі 1 299,73 грн., що також визнається
Згідно пункту 8 Порядку розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення
безробітним у разі неможливості
вручення повідомлення про
необхідність повернення коштів з
підстав, передбачених абзацом першим
пункту 132 Правил надання послуг
поштового зв'язку, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.08.2002 № 1155, відмови особи чи
роботодавця повернути кошти, а також у
разі неповернення їх у встановлений
строк стягнення таких коштів
здійснюється у судовому порядку
відповідно до законодавства.
Спори, що виникають із правовідносин за
цим Законом, вирішуються в судовому
порядку (стаття 39 Закону № 1533-ІІІ).
Згідно пункту 1 Положення про Державну
службу зайнятості України,
затвердженого Указом Президента
України від 16 січня 2013 року № 19/2013,
Державна служба зайнятості України
(далі - Служба) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра соціальної політики України
Служба входить до системи органів
виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
зайнятості населення та трудової
У відповідності до підпункту 30 пункту 4
Положення про Державну службу
зайнятості України служба відповідно
до покладених на неї завдань
представляє інтереси Фонду в судових
та інших органах, у відносинах з
органами державної влади та органами
місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями, громадськими
об'єднаннями з питань соціального
захисту, а також з органами соціального
страхування на випадок безробіття
іноземних держав, міжнародними
організаціями, діяльність яких
пов'язана із захистом соціальних прав
Згідно пункту 6 розділу 3 Положення про
Київський міський центр зайнятості,
затвердженого директором Державного
центру зайнятості 18 травня 2011 року,
одним із основних завдань Київського
міського центру зайнятості є контроль
за цільовим використанням коштів
Київський міський центр зайнятості,
відповідно до покладених на нього
завдань, представляє інтереси Фонду в
судових та інших органах (пункт 11
розділу 4 Положення) та має право
стягувати кошти у випадках,
передбачених Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
Беручи до уваги те, що ОСОБА_1 з 1 лютого
2013 року перебуває у трудових
відносинах з Товариством з обмеженою
відповідальністю "Алан", проте в лютому
та березні 2013 року отримала допомогу по
безробіттю в центрі зайнятості, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі.
Відносно клопотання відповідача про
надання рострочки на виплату боргу по 50
грн. щомісяця суд зазначає про
Нормами Кодексу адміністративного
судочинства України не надано суду
повноважень на вирішення питання про
розстрочення виконання рішення суду
під час вирішенні справи, а тому
відсутні правові підстави для
задоволення клопотання відповідача
про розстрочення виконання рішення
суду.
Разом з тим, відповідно до частини
першої статті 263 Кодексу
адміністративного судочинства України
за наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.
Таким чином, ОСОБА_1 наділена правом
звернутися до суду із заявою про
розстрочення виконання рішення суду
після відкриття виконавчого
провадження по примусовому виконанню
даного рішення суду.
Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також за відсутності витрат позивача
- суб'єкта владних повноважень,
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, судові
витрати (судовий збір) стягненню з
відповідача не підлягають.
Керуючись статтями 98, 160-163, 1832, 254, 256
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
1. Позов Київського міського
центру зайнятості задовольнити
2. Стягнути з ОСОБА_1 (місце
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Київського міського центру
Головному управління Державної
казначейської служби України у
м. Києві, МФО 820019, код 03491091, одержувач:
Київський міський центр зайнятості)
кошти у розмірі 1 299 (одна тисяча двісті
дев'яносто дев'ять) грн. 73 коп.
Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленим статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Відповідно до пунктів 9, 10 статті 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України постанова, прийнята у
скороченому провадженні, крім випадків
її оскарження в апеляційному порядку, є
остаточною. У разі оскарження в
апеляційному порядку постанови,
прийнятої у скороченому провадженні,
ухвала суду апеляційної інстанції по
такій справі є остаточною і оскарженню
не підлягає.

Суддя
М.А.Бояринцева