Справа № 2а-2555/10
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року м.
Львів Справа № 9104/33722/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Багрія В.М., Старунського Д.М.,

з участю секретаря - Волошин М.М.,

позивача - ОСОБА_1 та його представника -
ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_4 та його
представника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 14 вересня 2010 року по справі
№ 2-а-2555/10 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до
Тернопільської міської ради та ОСОБА_4
про визнання протиправними та
скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до суду з
адміністративним позовом до
Тернопільської міської ради та ОСОБА_4,
в якому просили визнати протиправними
та скасувати рішення Тернопільської
міської ради від 27 листопада 2009 року №
5/30/128 «Про розгляд протесту прокурора м.
Тернополя від 26.10.2009 р. № 9609 на рішення
міської ради від 18.10.2007 р. № 5/13/76» та від
05 лютого 2010 року № 5/32/58 «Про передачу у
приватну власність земельних ділянок
громадянам».

Позов обґрунтовували посиланням на те,
що Тернопільська міська рада не мала
жодних правових підстав для
задоволення протесту прокурора на
рішення Тернопільської міської ради
від 18 жовтня 2007 року № 5/13/76 «Про
передачу в спільну приватну власність
та надання в оренду земельних ділянок
громадянам», оскільки вказаним
рішенням їм правомірно надано у
власність земельну ділянку площею 764
кв.м на АДРЕСА_1. Вказували, що посилання
прокурора на те, що ОСОБА_1 вже
скористався своїм правом на
приватизацію земельної ділянки є
помилковим, оскільки земельна ділянка
в АДРЕСА_2 була набута ним у власність в
порядку спадкування після смерті його
батька, яким вказана земельна ділянка
була придбана на підставі договору
купівлі-продажу від 03 листопада 1997
року. Крім цього, вказували на те, що
обставини, якими прокурор
обґрунтовував свій протест
стосувались лише ОСОБА_1, а відповідно
Тернопільська міська рада не мала
жодних правових підстав для скасування
свого рішення, яким земельна ділянка
надавалась у власність не лише ОСОБА_1,
а й ОСОБА_3

Щодо рішення Тернопільської міської
ради від 05 лютого 2010 року № 5/32/58 «Про
передачу у приватну власність
земельних ділянок громадянам»
вказували, що зазначене рішення є
незаконним, оскільки частиною наданої
ОСОБА_4 у власність земельної ділянки,
площею 560 кв. м, він користувався без
жодних на те правових підстав, а
відповідно ця ділянка не могла бути
надана йому у власність як така, що
перебувала в його користуванні. Крім
цього, вказували на те, що на переданій
ОСОБА_4 у власність земельній ділянці
знаходиться трансформаторна
підстанція, підземні та наземні
кабельні лінії, а відповідно, з
урахуванням обмежень, встановлених
Правилами охорони електричних мереж,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 04 березня 1997
року № 209, вона не могла бути
надана у власність для городництва,
насадження дерев та багаторічних
культур.

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 14 вересня 2010 року
вказаний позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаною постановою
суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у
якій, з посиланням на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить її
скасувати та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позову
повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказує на те, що судом першої
інстанції не враховано, що ОСОБА_1 вже
скористався своїм правом на
приватизацію земельної ділянки,
отримавши у власність земельну ділянку
в АДРЕСА_2. Також вказує, що суд першої
інстанції безпідставно посилався на
рішення Конституційного Суду України
від 16 квітня 2009 року по справі № 7-рп/2009
та відповідно прийшов до помилкового
висновку про відсутність в
Тернопільської міської ради правових
підстав для скасування свого рішення,
оскільки вказане рішення не вичерпало
свою дію у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 не оформили права власності на
землю надану їм у власність згідно з
цим рішенням.

ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 в
судовому засіданні підтримали вимоги
поданої ОСОБА_4 апеляційної скарги,
посилаючись на викладені в ній доводи,
просили її задовольнити.

ОСОБА_1 як позивач та представник
ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_2 в
судовому засіданні заперечили проти
доводів апеляційної скарги,
посилаючись на те, що оскаржуване
рішення прийняте з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
просили відмовити в її задоволенні.

Представник Тернопільської міської
ради в судове засідання не з'явився,
хоча Тернопільська міська рада
належним чином була повідомлена про
дату, час та місце апеляційного
розгляду, що відповідно до частини 4
статті 196 Кодексу адміністративного
судочинства України не перешкоджає
розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
беруть участь у справі, що з'явились в
судове засідання, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що прокурор
м. Тернополя вносячи протест
на рішення Тернопільської міської ради
від 18 жовтня 2007 року № 5/13/76, яким
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було надано у спільну
власність земельну ділянку, не
врахував, що ОСОБА_1 мав право на
безоплатну передачу йому у власність
вказаної в цьому рішенні земельної
ділянки, оскільки таке право ним раніше
реалізоване не було; що на момент
надання ОСОБА_4, рішенням
Тернопільської міської ради від 27
листопада 2009 року № 5/30/126, дозволу на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право
власності на земельну ділянку,
наявність якої послужила підставою для
прийняття рішення про передачу ОСОБА_4
у власність земельної ділянки, вказана
земельна ділянка ще перебувала у
спільній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3; що
частина наданої ОСОБА_4 у власність
земельної ділянки не перебувала в його
користуванні, а відповідно не могла
бути передана йому у власність як така,
що перебувала в його користуванні.

З матеріалів справи видно, що згідно з
пунктом 7 додатку до рішення
Тернопільської міської ради від 18
жовтня 2007 року № 5/13/76 «Про передачу в
спільну приватну власність та надання
в оренду земельних ділянок громадянам»
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 передано у власність
земельну ділянку площею 764 кв. м по
АДРЕСА_3

Прокурор м. Тернополя вніс протест від
26 жовтня 2009 року № 9609 на вказане
рішення в частині передачі ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 у власність згаданої вище
земельної ділянки.

Протест обґрунтований посиланням на
те, що ОСОБА_1 не мав права на безоплатну
передачу йому у власність земельної
ділянки, оскільки вже скористався
таким правом отримавши у власність
земельну ділянку площею 0.1213 га згідно з
рішенням Курівецької сільської ради
Зборівського району Тернопільської
області.

Рішенням Тернопільської міської ради
від 27 листопада 2009 року № 5/30/128 «Про
розгляд протесту прокурора м.
Тернополя від 26.10.2009 р. № 9609 на рішення
міської ради від 18.10.2007 р. № 5/13/76»
вказаний протест задоволено, скасовано
пункт 7 додатку до згаданого вище
рішення.

Разом з тим, з матеріалів справи видно,
що згадана вище земельна ділянка
площею 0.123 га, що знаходиться на
території Курівецької сільської ради
Зборівського району Тернопільської
області належала ОСОБА_7 згідно з
договором купівлі-продажу земельної
ділянки від 03 листопада 1997 року.

Курівецька сільська рада Зборівського
району Тернопільської області своїм
рішенням від 20 січня 2010 року № 200 «Про
скасування рішення сільської ради від
16 травня 2006 року № 13» скасувала
своє рішення від 16 травня 2006 року № 13,
згідно з яким ОСОБА_1 було передано
безоплатно у власність земельну
ділянку площею 0.123 га на території
Курівецької сільської ради
Зборівського району Тернопільської
області, оскільки вказана земельна
ділянка згідно з договором
купівлі-продажу земельної ділянки від
03 листопада 1997 року належала на
праві власності ОСОБА_7 та до
припинення права власності на неї у
встановленому законом порядку не могла
передаватись у власність.

Отже, посилання прокурора у внесеному
до Тернопільської міської ради
протесті на те, що ОСОБА_1 вже
скористався своїм правом на безоплатну
передачу йому у власність земельної
ділянки є помилковим, а відтак
Тернопільська міська рада не мала
жодних правових підстав для скасування
свого ж рішення про передачу ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 земельної ділянки у власність.

З врахуванням викладеного, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції про
протиправність рішення Тернопільської
міської ради від 27
листопада 2009 року № 5/30/128 «Про розгляд
протесту прокурора м. Тернополя від
26.10.2009 р. № 9609 на рішення міської ради
від 18.10.2007 р. № 5/13/76», а відповідно про
наявність підстав для його скасування.

Однак, суд першої інстанції вважає
помилковим висновок суду першої
інстанції щодо вимог позивачів про
визнання протиправним та скасування
рішення Тернопільської міської ради
від 05 лютого 2010 року № 5/32/58 «Про
передачу у приватну власність
земельних ділянок громадянам» з огляду
на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Конституційний Суд України в пункті 4
мотивувальної частини Рішення від
16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа
про скасування актів органів місцевого
самоврядування) вказав, що органи
місцевого самоврядування, вирішуючи
питання місцевого значення,
представляючи спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ та
міст, приймають нормативні та
ненормативні акти. До нормативних
належать акти, які встановлюють,
змінюють чи припиняють норми права,
мають локальний характер, розраховані
на широке коло осіб та застосовуються
неодноразово, а ненормативні акти
передбачають конкретні приписи,
звернені до окремого суб'єкта чи
юридичної особи, застосовуються
одноразово і після реалізації
вичерпують свою дію.

Частиною 1 статті 125 Земельного кодексу
України передбачено, що право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

З матеріалів справи видно, що на
підставі рішення Тернопільської
міської ради від 05 лютого 2010 року
№ 5/32/58 «Про передачу у приватну
власність земельних ділянок
громадянам» ОСОБА_4 отримав державні
акти на право власності на земельну
ділянку від 03 червня 2010 року серія ЯЙ №
805411 та серія ЯЙ № 805412, які
зареєстровані в книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі, а відтак,
вказане рішення, яке є актом
індивідуальної дії, вичерпало свою
юридичну силу після його реалізації -
одержання власником земельної ділянки
документів, що посвідчують право
власності та його державної
реєстрації.

Отже, після оформлення відповідно до
чинного законодавства права власності
на земельну ділянку виникає спір про
право цивільне, а відтак, і захищати
свої права та інтереси позивачі
повинні у способи, визначені статтями
152 Земельного кодексу України та 16
Цивільного кодексу України.

Викладене дає підстави для висновку, що
позовна вимога про визнання
протиправним та скасування рішення
Тернопільської міської ради від 05
лютого 2010 року № 5/32/58 «Про передачу у
приватну власність земельних ділянок
громадянам» не підлягала розгляду в
порядку адміністративного
судочинства, оскільки не стосується
захисту прав, свобод чи інтересів особи
у сфері публічно-правових відносин.

Вказана правова позиція узгоджується з
правовою позицією Верховного Суду
України, висловленою, зокрема, в
постанові від 01 жовтня 2013 року по
справі № 21-228а13.

За наведених обставин суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
допущено порушення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, що
відповідно до пункту 4 частини 1 статті
202 КАС України є підставою для
скасування постанови суду першої
інстанції та ухвалення нової постанови
про часткове задоволення позову та
закриття провадження в справі в
частині вимог, які не підлягають
розгляду в порядку адміністративного
судочинства.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 14 вересня 2010
року по справі № 2-а-2555/10 скасувати та
прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 до Тернопільської міської ради
та ОСОБА_4 про визнання протиправними
та скасування рішень задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Тернопільської міської ради
від 27 листопада 2009 року № 5/30/128
«Про розгляд протесту прокурора м.
Тернополя від 26.10.2009 р. № 9609 на рішення
міської ради від 18.10.2007 р. № 5/13/76».

Закрити провадження в справі в частині
позовних вимог про визнання
протиправним та скасування рішення
Тернопільської міської ради від 05
лютого 2010 року № 5/32/58 «Про передачу у
приватну власність земельних ділянок
громадянам».

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання постанови в повному обсязі,
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
В.М. Багрій

Д.М. Старунський

Повний текст постанови виготовлено 10
червня 2014 року