Справа № 803/947/14
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року Справа № 803/947/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання
Піянзіну О.К.,

за участю представника позивача
Корнійчука А.В.,

представника відповідача Канівського
В.К.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
Волинського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Алкон» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

ВСТАНОВИВ:

Волинське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулося в суд із позовом про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Алкон» (далі - ТзОВ
«Алкон»)
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 18 421 грн. 05 коп. та пені в сумі 193
грн. 55 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем у 2013 році не виконано
норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів у
кількості одного робочого місця, чим
порушено вимоги частини першої статті
19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні». У звіті про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
відповідачем зазначено, що
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
становить 19 осіб, тому норматив робочих
місць для працевлаштування інвалідів у
2013 році для відповідача повинен
становити 1 особу. Проте такий норматив
не був виконаний, що є згідно із статтею
20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» підставою для сплати
відповідачем
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 18 421 грн. 05 коп. Оскільки
відповідач не сплатив зазначену суму
адміністративно-господарських
санкцій, тому вона підлягає до
стягнення в судовому порядку. Крім
того, відповідач порушив строки сплати
суми адміністративно-господарських
санкцій, що є підставою для нарахування
та стягнення з відповідача пені,
виходячи із розміру 120 відсотків річної
облікової ставки Національного банку
України, в сумі 193 грн. 55 коп. Позивач
просить стягнути з відповідача
адміністративно-господарські санкції
в сумі 18 421 грн. 05 коп. та пеню в сумі 193
грн. 55 коп.

В поданих до суду письмових
запереченнях проти позову від 6 червня
2014 року № 7128/14 відповідач
адміністративний позов не визнав,
мотивуючи тим, що у 2013 році товариство
виконало обов'язок з інформування
центру зайнятості щодо утворення
робочих місць та наявності вакансій
для працевлаштування інвалідів, а
обов'язок підприємства зі створення
робочих місць для інвалідів не
супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

В судовому засіданні представник
позивача адміністративний позов
підтримав з підстав, викладених у
позовній заяві, просить його
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні адміністративний позов не
визнав з підстав, викладених у
письмових запереченнях, просить
відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши подані суду
письмові докази, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позов до задоволення не підлягає з
таких підстав.

Судом встановлено, що ТзОВ «Алкон» у
встановленому законом порядку
зареєстроване у Волинському обласному
відділенні Фонду соціального захисту
інвалідів як роботодавець - юридична
особа, що використовує найману працю, в
якій за основним місцем роботи працює
вісім і більше осіб.

20 лютого 2014 року відповідач подав до
Волинського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік, у
якому відображено, що середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу у 2013 році становила 19
осіб, з них середньооблікова кількість
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність, становила 0 осіб. При
цьому, кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», повинна складати
1 особу. Фонд оплати праці штатних
працівників відповідача у 2013 році
становив 350 000 грн.

Судом також встановлено, що ТзОВ
«Алкон» протягом 2013 року подавало до
Луцького районного центру зайнятості
звіти про наявність вакансій, у яких
повідомлялося про наявність вакансії
(інженера - конструктора) для
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до частини першої статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в України» від 21
березня 1991 року № 875-ХІІ (з наступними
змінами та доповненнями) для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Таким чином, оскільки середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу відповідача у 2013
році становила 19 осіб, тому згідно із
частиною першою статті 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
відповідач у 2013 році повинен був
виконати норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів у
кількості 1 робочого місця. Проте,
протягом 2013 року цей норматив не був
виконаний.

Статтею 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
України» передбачено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк. Сплату
адміністративно-господарських санкцій
і пені підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
проводять відповідно до закону за
рахунок прибутку, який залишається в їх
розпорядженні після сплати всіх
податків і зборів (обов'язкових
платежів).
Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону. При цьому
до правовідносин із стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені
статтею 250 Господарського кодексу
України.

Разом з тим, згідно із статтею 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Судом встановлено, що відповідач
фактично створив окреме робоче місце
для працевлаштування інвалідів у 2013
році, систематично інформував Луцький
районний центр зайнятості про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для працевлаштування
інвалідів, проте інваліди для
працевлаштування на ТзОВ «Алкон» не
направлялися.

Отже, у 2013 році посада для
працевлаштування інвалідів у
відповідача була вакантна з незалежних
від нього причин. На думку суду,
відповідач ужив усіх необхідних та
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Крім того, за змістом статті 18-1 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» пошук
підходящої роботи для інваліда
здійснює державна служба зайнятості.
Відтак, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування, на підприємство не
може бути покладена відповідальність
за ненаправлення уповноваженими
органами необхідної кількості
інвалідів для працевлаштування,
відсутність у населеному пункті за
місцем знаходження підприємства
інвалідів, які бажають
працевлаштуватися. Вказана правова
позиція з цього питання висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 16 квітня 2013 року (справа № 21-81а13),
яка в силу вимог частини першої статті
244-2 Кодексу адміністративного
судочинства України є обов'язковою для
всіх судів України.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
На думку суду, відповідачем належними
та допустимими доказами доведено
обставини, на яких ґрунтуються
заперечення проти позовних вимог.

З урахуванням наведеного, суд
приходить до висновку, що за вказаних
вище обставин до відповідача не можуть
бути застосовані
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у 2013
році згідно із статтею 20 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», в зв'язку з чим у
задоволенні адміністративного позову
слід відмовити.

Керуючись частиною третьою статті 160,
статтею 163 Кодексу адміністративного
судочинства України, на підставі
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Суддя
А.Я. Ксензюк