Справа № 1570/4472/12
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" червня 2014 р. м. Київ
К/800/20176/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І.,
Приходько І.В.,

за участю секретаря судового засідання
Бовкун В.В.,

представника позивача Клепака С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу приватного
підприємства «Каскадспецбуд»

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 21.03.2013 року

у справі № 1570/4472/2012

за позовом приватного підприємства
«Каскадспецбуд» (далі - позивач, ПП
«Каскадспецбуд»)

до Роздільнянської міжрайонної
державної податкової інспекції в
Одекській області Державної
податкової служби (далі - відповідач,
Роздільняньска МДПІ в Одеській області
ДПС)

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

ПП «Каскадспецбуд» звернулось у липні
2012 року до суду з позовом до
Роздільнянської МДПі в Одеській
області ДПС про скасування податкового
повідомлення-рішення від 03.07.2012 року №
щодо визначення суми податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) у загальному
розмірі 158 333,75 гривні.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 07.11.2012 року
адміністративний позов задоволено
повністю.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 21.03.2013 року
постанова Одеського окружного
адміністративного суду від 07.11.2012 року
скасована та прийнята нова постанова,
якою в задоволенні позову відмовлено у
повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції. Вважає, що
рішення суду апеляційної інстанції
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідач в своїх запереченнях на
касаційну скаргу зазначає, що рішення
суду апеляційної інстанції прийнято з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому просить
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а рішення суду
апеляційної інстанції без змін.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому засіданні та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що в період з 05.06.2012 року по
11.06.2012 року відповідачем проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку позивача з питань правових
взаємовідносин з ТОВ «Дизель Плюс» за
період жовтень 2011 року, за наслідками
якої складено акт № 74/22-00/37257407 від 14.06.2012
року, у висновках якого наголошено на
тому, що позивачем порушено вимоги ч. ч.
1, 5 ст. 203, п. п. 1, 2 ст. 215, п. 1 ст. 216, ст. ст.
228, 655, 656, 662 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України), п. 198.1, п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), та як наслідок завищено
податковий кредит на суму ПДВ 126 666,66
гривень, у тому числі за податкові
періоди: жовтень 2011 року в сумі 126 666,66
гривень, у результаті чого занижено
суму податку на додану вартість,
належну до сплати у бюджет всього в
сумі 126 666,66 гривень, у тому числі по
податковим періодам: за жовтень 2011 року
в сумі 126 666,66 гривень.

На підставі складеного акту перевірки
відповідачем 03.07.2012 року винесено
податкове повідомлення-рішення №
щодо визначення суми податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) у загальному
розмірі 158 333,75 гривні, з яких 126 667,00
гривень основний платіж та 31 666,75
гривень штрафні (фінансові) санкції.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги дійшов висновку, що ПП
«Каскадспецбуд» мало усі законні
підстави для віднесення до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість у загальному розмірі 126
666,66 гривень, що підтверджуються
наданими позивачем та наявними у
матеріалах справи податковими
накладними, виписаними позивачу у
законодавчо визначеному порядку ТОВ
«Дизель Плюс».

В свою чергу, суд апеляційної
інстанції, скасовуючи рішення суду
першої інстанції та відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, дійшов
висновку про безтоварність
господарських операцій позивача с ТОВ
«Дізель Плюс».

Суд касаційної інстанції не
погоджується з такими висновками суду
апеляційної інстанції. При цьому
колегія суддів касаційної інстанції
виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачаться з наявних у матеріалах
справи документів, між ТОВ «Дизель
Плюс» (Постачальник) та ПП
«Каскадспецбуд» (Покупець) 30.09.2011 року
був укладений Договір поставки № 09-03,
відповідно до умов якого Постачальник
зобов'язується поставляти Покупцеві
товар, а Покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар і
розрахуватись за нього відповідно до
умов даного Договору. Предметом
поставки є будівельні матеріали.
Загальна кількість товару, що підлягає
поставці за даним Договором,
асортимент, номенклатура визначається
сторонами у видаткових накладних, що є
невід'ємною частиною даного Договору.

Виконання умов зазначеного договору у
повному обсязі підтверджується
наданими позивачем та дослідженими
судом першої інстанції специфікаціями,
платіжним дорученням, звітом про
дебетові та кредитові операції за
рахунком № 9467, податковими
накладними, видатковими накладними,
актами приймання-передачі майна.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що ТОВ
«Дизель Плюс» та ПП «Каскадспецбуд»
повністю дотримано вимоги, встановлені
ст. 203 ЦК України та досягнуто згоди з
усіх істотних умов вищезазначеного
укладеного між господарюючими
суб'єктами договору.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено та вбачається з наявних у
справі документів, а саме договору,
специфікацій, платіжного доручення,
актів приймання-передачі майна,
податкових накладних, видаткових
накладних, останні містять опис
господарських операцій, та відповідно
підтверджують фактичне їх виконання, а
отже за визначенням ст. 1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» є
первинними документами, що відповідно
спростовує висновок відповідача щодо
відсутності фактичного постачання
товару, а також твердження, що угода
укладалась між ТОВ «Дизель Плюс» та ПП
«Каскадспецбуд» без мети настання
реальних наслідків.

Також, судом першої інстанції
встановлено, що суми ПДВ за
вищевказаними податковими накладними,
були включені позивачем до складу
податкового кредиту за жовтень 2011 року
в загальній сумі 126 666,66 гривень. Таким
чином, включення позивачем означеної
суми ПДВ до складу податкового кредиту
перевіряємого періоду в межах
вищеозначених фінансово-господарських
відносин з ТОВ «Дизель Плюс»
підтверджено позивачем
вищепереліченими відповідними
розрахунковими, платіжними, та іншими
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку.

Між тим, судом першої інстанції
встановлено, що однією з підстав для
заниження відповідачем суми
податкового кредиту позивача по
податку на додану вартість у загальній
сумі 126 666,66 гривень за виписаними
позивачу податковими накладними,
відповідачем в акті перевірки
визначено порушення п. 198.3 ст. 198 ПК
України.

При цьому, суд першої інстанції вірно
не погодився з такою позицією
податкового органу та наведеними в
акті перевірки висновками, з
урахуванням наступного.

Пунктом 198.1. ст. 198 вказаного Кодексу
встановлено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України визначено,
що датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковими накладними.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що в даному випадку датою
виникнення у ПП «Каскадспецбуд» права
на податковий кредит по ПДВ є, зокрема,
дата отримання виписаних ТОВ «Дизель
Плюс» позивачу вищеокреслених
податкових накладних.

Відповідно до п. 198.6. ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Водночас, судом першої інстанції
встановлено, що включена позивачем до
складу податкового кредиту
оскаржувана сума податку на додану
вартість підтверджена наявними в
матеріалах справи податковими
накладними, які були виписані ТОВ
«Дизель Плюс» з дотриманням вимог
пункту 201.1. статті 201 ПК України,
відповідно до якого платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

До того ж, платник податку на додану
вартість (покупець товару) на час
здійснення господарської операцій з
придбання товару не має обов'язку та
повноважень здійснювати контроль за
дотриманням продавцем, який
зареєстрований у встановленому
законом порядку як юридична особа та
зареєстрований платником податку на
додану вартість, вимог законодавства
щодо здійснення господарської
діяльності, дотримання вимог
податкового законодавства тощо і в
подальшому зазнавати певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на податковий кредит
чи бюджетне відшкодування за можливу
неправомірну діяльність вказаного
суб'єкта господарювання (продавця).

Крім того, відповідно до п. 15.1 ст. 15 ПК
України платниками податків
визнаються фізичні особи (резиденти і
нерезиденти України), юридичні особи
(резиденти і нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок зі сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

Відтак, судом першої інстанції вірно
зазначено, що сума податку на додану
вартість, що включена до ціни товару, є
податковим зобов'язанням продавця
товару, і саме продавець товару несе
обов'язок по сплаті цього податку до
бюджету. У зв'язку з чим, сама по собі
можлива несплата податку продавцем (у
тому числі у разі ухилення від сплати)
при фактичному здійсненні
господарської операції, не може
впливати на податковий кредит покупця.
Можливе ухилення однією із сторін від
сплати податків після здійснення угоди
відповідно до діючого законодавства
України, не є підставою для виключення
зі складу податкового кредиту покупця
сплаченої ним у ціні отриманих товарів
(послуг) суми податку на додану
вартість, а тягне за собою
адміністративну та кримінальну
відповідальність посадових осіб
постачальника.

До того ж, суд вважає за необхідне
зазначити, що добросовісний платник
податків, який в силу покладеного на
нього законом обов'язку щодо сплати
податків, зборів (обов'язкових
платежів) вступає у зв'язку з цим у
відповідні правовідносини з державою,
не може нести відповідальність за не
виконання чи неналежне виконання
такого обов'язку іншими платниками
податків, якщо інше прямо не
встановлено законом. Крім того, слід
враховувати, що якщо контрагент не
виконав свого зобов'язання по сплаті
податку до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення добросовісного платника
податку права на віднесення сплачених
ним у ціні товару відповідних сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо цього та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Крім того, судом першої інстанції
зазначено, що будь-яких доказів на
підтвердження того, що контрагент
позивача - ТОВ «Дизель Плюс» на момент
видачі ПП «Каскадспецбуд» податкових
накладних, не було зареєстроване у
законодавчо визначеному порядку
платником податку на додану вартість
та не сплачувало у встановленому
законом порядку податок до бюджету,
відповідачем суду не надано.

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з судом першої інстанції,
який правомірно вдхилив та не прийняв
до уваги посилання податкового органу,
зокрема, на встановлені Фастівською
ОДПІ Київської області порушення,
викладені в акті «Про неможливість
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Дизель плюс» щодо підтвердження
господарських відносин з
контрагентами за період січень, липень,
та жовтень 2011року», у висновках якого
наголошено на тому, що у ТОВ «Дизель
плюс» відсутні
адміністративно-господарські
можливості щодо виконання
господарських зобов'язань по укладеним
угодам та відсутні фактичні дії,
спрямовані на виконання взятих на себе
зобов'язань, що свідчить про
відсутність наміру створення правових
наслідків, тобто, такі угоди носять
фіктивний характер, у зв'язку з чим
відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 203, ч. ч. 1, 2 ст.
215, ст. 228 ЦК України угоди в межах
залучення ТМЦ (робіт, послуг) від ТОВ
«Дизель плюс» у січні, липні, жовтні 2011
року покупцям, є нікчемними, з огляду на
те, що виїзна документальна перевірка
контрагента позивача - ТОВ «Дизель
плюс» не проводилась (складено акт «Про
неможливість проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «Дизель плюс» щодо
підтвердження господарських відносин
з контрагентами за період січень,
липень та жовтень 2011 року»), аналіз
товариства 13.03.2012 року проводився,
зокрема, у приміщенні Фастівської ОДПІ
Київської області, про що власне
зазначено у вказаному акті, без
реального встановлення, при цьому, у
ТОВ «Дизель плюс» наявності майна та
інших матеріальних та трудових
ресурсів, економічно необхідних для
здійснення операцій з купівлі-продажу,
наявності необхідних умов для
досягнення результатів економічної
діяльності, тощо.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що в акті Роздільнянської
МДПІ в Одеській області ДПС № 74/22-00/37257407
від 14.06.2012 року «Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки ПП «Каскадспецбуд» з питань
правових взаємовідносин з ТОВ «Дизель
Плюс» за період жовтень 2011 року», на
підставі якого винесено оскаржуване
податкове повідомлення-рішення,
відсутні посилання на вищевказані
первинні документи, на підставі яких
зроблений висновок про наявність ознак
нікчемності правочинів, укладених
позивачем зі своїм контрагентом,
відсутність реального товарного
характеру. При цьому, суд першої
інстанці вірно вважає недостатнім для
наведених у акті висновків посилань у
ньому лише на дані інформаційних баз
податкової служби, оскільки без
визначення та дослідження укладених
договорів, поставок та інших
фінансово-господарських операцій, умов
означених договорів, та їх виконання з
посиланням на відповідні первинні
документи, не може бути апріорі
перевірено правомірність висновків
акта перевірки, та відповідно такі
висновки не можуть бути підставою для
прийняття рішень відносно позивача та
його контрагента, оскільки будь-яких
інших доказів чи ґрунтовних пояснень
щодо порушення, зокрема, позивачем
вимог податкового законодавства,
представниками податкового органу,
яка, при цьому, є суб'єктом владних
повноважень, суду не надано.

Отже, суд першої інстанції вірно
вважає, що висновки акту перевірки щодо
відсутності факту поставки саме від
ТОВ «Дизель Плюс», з підстав
відсутності у останнього, на думку
податкового органу, необхідних умов
для ведення господарської діяльності,
відсутності основних фондів,
технічного персоналу, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів, та як наслідок
встановлення нікчемності укладеної
між ПП «Каскадспецбуд» та ТОВ «Дизель
Плюс» угоди, без чіткого визначення
порушень податкового законодавства з
боку, зокрема, позивача, без посилання
на певні недоліки конкретного
договору, первинних документів, тощо,
грубо порушують права та інтереси
позивача як добросовісного платника
податків.

Крім того, згідно з п. п. 3-6, 5.2 «Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства», затвердженого наказом
ДПА України від 22.12.2010 року № 984,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12.01.2011 року за № 34/18772,
результати документальних перевірок
оформлюються у формі акта або довідки.
У разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт, а у разі
відсутності порушень - довідка. Акт -
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби. Акт документальної
перевірки повинен містити
систематизований виклад виявлених під
час перевірки фактів порушень норм
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби. За результатами
документальної перевірки в акті
викладаються всі суттєві обставини
фінансово-господарської діяльності
платника податків, які мають
відношення до фактів виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби. Факти
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів. У разі встановлення перевіркою
порушень податкового законодавства за
кожним відображеним в акті фактом
порушення необхідно, зокрема, чітко
викласти зміст порушення з посиланням
на конкретні пункти і статті
законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень.

Водночас, як зазначено судом першої
інстанції, в акті перевірки № 74/22-00/37257407
від 14.06.2012 року висновку щодо порушення
ПП «Каскадспецбуд» вимог ч. ч. 1, 5 ст. 203,
п. п. 1, 2 ст. 215, п. 1 ст. 216, ст. ст. 228, 655, 656, 662
ЦК України, п. п.198.1, 198.3 ст. 198 ПК України,
внаслідок чого завищено податковий
кредит на суму ПДВ 126 666,66 гривень, в
результаті чого занижено суму податку
на додану вартість, належну до сплати у
бюджет всього у сумі 126 666,66 гривень та
неможливості підтвердження
правомірності формування податкового
кредиту, податковий орган, зокрема,
дійшов, у зв'язку з відсутністю, на
думку контролюючого органу,
встановлення факту здійснення
господарських операцій між позивачем
та його контрагентом з урахуванням
даних інформаційних баз податкової
служби.

Таким чином, колегія суддів касаційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції про те, що ПП
«Каскадспецбуд» мало усі законні
підстави для віднесення до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість у загальному розмірі 126
666,66 гривень, що підтверджуються
наданими позивачем та наявними у
матеріалах справи податковими
накладними, виписаними позивачу у
законодавчо визначеному порядку ТОВ
«Дизель Плюс».

Відповідно до ст. 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Зважаючи на викладене, постанова суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а помилково скасована
постанова суду першої інстанції -
залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 220-231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу приватного
підприємства «Каскадспецбуд» -
задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 21.03.2013 року
у справі № 1570/4472/2012- скасувати.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 07.11.2012 року
у справі № 1570/4472/2012 - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки, встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
І.О. Бухтіярова

Судді:
М.І. Костенко

І.В. Приходько