Справа № 809/1308/14
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"04" червня 2014 р.
Справа № 809/1308/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Тимощука О.Л.

при секретарі Маковійчук С.М.

за участю:

представника позивача - Борсук Д.Я.,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: Івано-Франківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів,

до відповідача: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2,

про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені в сумі 14456,16 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Івано-Франківське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
(надалі також - позивач) звернулося в
суд з адміністративним позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
(надалі також - відповідач) про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені в сумі 14456,16 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач, згідно із положеннями
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні",
повинна була забезпечити
працевлаштування одного інваліда.
Оскільки дану вимогу Закону
відповідачем не виконано, до неї
застосовано
адміністративно-господарські санкції
в сумі 14400,00 грн та 56,16 грн пені за
несвоєчасну сплату
адміністративно-господарських
санкцій. Застосовані до відповідача
адміністративно-господарські санкції
нею добровільно не сплачені, а тому
підлягають стягненню в судовому
порядку.

Представник позивача позовні вимоги,
викладені в позовній заяві, підтримав в
повному обсязі, просив позов
задовольнити повністю.

Відповідач проти позову заперечила та
вказала суду, що в неї у 2013 році був
працевлаштований інвалід, в силу
завантаженості пояснила, що допустила
помилку в звітності щодо
працевлаштованого інваліда. В
обґрунтування своїх доводів
забезпечила явку свідка, а саме
інваліда - ОСОБА_3, який працював у
відповідача в 2013 році. Окрім цього
повідомила, що не була проінформована
про застосовані щодо неї
адміністративно-господарські санкції.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши
пояснення представника позивача та
пояснення відповідача, дослідивши
письмові докази та інші матеріали
справи, суд дійшов висновку, що в
адміністративному позові слід
відмовити з наступних підстав.

Основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні, гарантії їм рівних
з усіма іншими громадянами можливостей
для участі в економічній, політичній і
соціальній сферах життя суспільства,
створення необхідних умов, які дають
можливість інвалідам ефективно
реалізувати права та свободи людини і
громадянина та вести повноцінний
спосіб життя згідно з індивідуальними
можливостями, здібностями і інтересами
регулюються Законом України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» за № 875-XII від
21.03.1991 року (надалі також - Закон №875).

Приписами статті 17 Закону №875
передбачено, що з метою реалізації
творчих і виробничих здібностей
інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.
Підприємства, установи і організації
за рахунок коштів Фонду соціального
захисту інвалідів або за рішенням
місцевої ради за рахунок власних
коштів, у разі необхідності, створюють
спеціальні робочі місця для
працевлаштування інвалідів,
здійснюючи для цього адаптацію
основного і додаткового обладнання,
технічного оснащення і пристосування
тощо з урахуванням обмежених
можливостей інваліда.

Відповідно до абзаців 1, 2, 8, 9 та 10 статті
19 Закону №875, для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику з питань
нагляду та контролю за додержанням
законодавства про працю, зайнятість
населення, з метою контролю за
виконанням нормативу робочих місць,
передбаченого частиною першою цієї
статті, у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України, здійснює
перевірки підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю, щодо
реєстрації у Фонді соціального захисту
інвалідів, подання ними звітів про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів, виконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі шляхом зарахування.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, в яких за основним
місцем роботи працює 8 і більше осіб,
реєструються у відповідних
відділеннях Фонду соціального захисту
інвалідів за своїм місцезнаходженням і
щороку подають цим відділенням звіт
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів.

Керівники підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, у разі
незабезпечення виконання нормативів
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, неподання Фонду соціального
захисту інвалідів звіту про зайнятість
та працевлаштування інвалідів несуть
відповідальність у встановленому
законом порядку.

Так, відповідачем 28.02.2014 року подано
звіт про зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік в якому зазначено
середньооблікову кількість штатних
працівників - 19, з них не вказано
жодного працівника, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність (а.с.8).

На підставі даного звіту, встановивши
перевіркою невідповідність приписам
абзацу 1 статті 19 Закону №875, а саме
незабезпечення одного робочого місця
для інваліда, позивачем, на підставі
статті 20 Закону №875 зроблено
розрахунок суми позову, пред'явленого
щодо стягнення заборгованості по
сплаті адміністративно-господарських
санкцій за незайняті робочі місця для
працевлаштування інвалідів (а.с.9), яким
встановлено: середньооблікову
чисельність працівників - 19; фонд
оплати праці штатних працівників - 273600
грн; кількість незайнятих робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів - 1; сума
адміністративно-господарської санкції
- 14400 грн; пеня за несвоєчасну сплату
адміністративно-господарської сниці
56,16 грн. В обґрунтування правомірності
накладення
адміністративно-господарських санкцій
долучено також довідку
Івано-Франківського центру зайнятості
про те, що в 2013 році відповідач не
подавала інформацію про наявність
вакансій для працевлаштування
інвалідів.

В судовому засіданні встановлено, що у
відповідача в 2013 році був
працевлаштований інвалід, а не
зазначення інваліда у поданому звіті,
виявилося помилкою відповідача при
його заповненні.

На підтвердження того, що в 2013 році у
відповідача працював інвалід, в судове
засідання прибув свідок - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Під присягою свідка
повідомив, що працював у відповідача
впродовж 2013 року на посаді офіціанта.

Свідок ОСОБА_3 пояснив суду, що
являється інвалідом з дитинства та був
працевлаштований у відповідача, проте
на час розгляду даної адміністративної
справи працює в іншому місці, у зв'язку
із пропозицією кращої роботи.

Встановлені судом обставини
підтверджуються наступними доказами:
оригіналом трудового договору ОСОБА_3 з
ОСОБА_2, із відмітками про його
реєстрацію в Івано-Франківському
центрі зайнятості 12.11.2012 року та датою
розірвання договору 09.01.2014 року (а.с.23);
незасвідчену копію трудової книжки, в
якій зазначено що громадянин ОСОБА_3
12.11.2012 року прийнятий на роботу у
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та
звільнений з роботи 09.01.2014 року (а.с.21);
незасвідчену копію довідки до акту
огляду медико-соціальної експертної
комісії від 31.10.2013 року (а.с.22), оригінал
посвідчення серії ААВ №005334 державної
соціальної допомоги інваліда з
дитинства ОСОБА_3 (а.с.29), копію довідки
акту огляду МСЕК від 25.10.2012 року (як
пояснив свідок, оригінал довідки за
попередні періоди він повертає при
проходженні комісії, задля видачі
нової довідки) (а.с.30).

Вивчивши та проаналізувавши дані
документи та свідчення свідка ОСОБА_3,
суд вважає їх достатніми доказами, які
підтвердили факт працевлаштування
одного інваліда в 2013 році у
відповідача.

Абзацом 1 статті 20 Закону №875
передбачено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Враховуючи досліджені докази та
встановлені судом обставини
відповідачем працевлаштовано
інваліда в 2013 році, тим самим
забезпечено середньооблікову
чисельність інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях з розрахунку - одне
робоче місце, відповідно до вимог
статті 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні". Таким чином в суду відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені в загальному розмірі 14456,16 грн, а
тому в задоволенні адміністративного
позову слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя: /підпис/
Тимощук О.Л.

Постанова складена в повному обсязі
10.06.2014 року.