Справа № 697/778/14-а
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 697/778/14-а
інстанції: Льон О.М.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
м.
Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів Хрімлі О.Г.,
Ганечко О.М., Літвіної Н.М.,розглянувши
у порядку письмового провадження
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Каневі та
Канівському районі Черкаської області
на постанову Канівського
міськрайонного суду Черкаської
області від 10 квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Каневі та Канівському районі
Черкаської області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_4 звернувся до Канівського
міськрайонного суду Черкаської
області з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Каневі та Канівському районі
Черкаської області про визнання дій
щодо перерахунку пенсії у розмірі 80 %
від суми місячного заробітку
незаконними та зобов'язання провести
перерахунок пенсії позивача за
вислугою років, як працівнику
прокуратури, відповідно до ст. 50-1
Закону України «Про прокуратуру», з 01
липня 2012 року в розмірі 90 % від суми
місячного заробітку та виплатити
різницю між фактично отриманою та
належною до сплати сумою пенсії,
починаючи з 01 липня 2012 року.

Постановою Канівського міськрайонного
суду Черкаської області від 10 квітня 2014
року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, та просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити нову,
якою в задоволенні адміністративного
позову відмовити.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Зважаючи на те, що у справі відсутні
клопотання від усіх осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю, та з урахуванням можливості
вирішення справи на основі наявних у
ній доказів, колегія суддів вирішила
справу розглянути у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, позивач отримує пенсію за
вислугою років з 17 лютого 2011 року на
підставі Закону України «Про
прокуратуру» при загальному стажі
роботи 29 років 08 місяців 09 днів, із них 18
років 0 місяців 03 дні - в органах
прокуратури.

19 березня 2014 року позивач звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Каневі та Канівському районі
Черкаської області із заявою про
перерахунок пенсії в розмірі 90 % від
суми місячного заробітку з 01 липня 2012
року.

Листом № 2224/09 від 26 березня 2014 року
Управління Пенсійного Фонду України в
м. Каневі та Канівському районі
Черкаської області повідомило
позивача про проведення перерахунку
пенсії згідно з довідкою прокуратури
Черкаської області про заробітну плату
№ 18/238 від 01 серпня 2012 року у розмірі 80
% від суми місячного заробітку.

Не погоджуючись з такими діями
відповідача та вважаючи їх
протиправними, позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України
«Про прокуратуру» (у редакції, чинній
на час призначення пенсії позивачу),
прокурори і слідчі зі стажем роботи не
менше 20 років, у тому числі зі стажем
роботи на посадах прокурорів і слідчих
прокуратури не менше 10 років, мають
право на пенсійне забезпечення за
вислугу років незалежно від віку.
Пенсія призначається в розмірі 80
відсотків від суми їхньої місячної
(чинної) заробітної плати, до котрої
включаються всі види оплати праці, на
які нараховуються страхові внески,
одержуваної перед місяцем звернення за
призначенням пенсії. За кожен повний
рік роботи понад 10 років на цих посадах
пенсія збільшується на 2 відсотки, але
не більше 90 відсотків від суми
місячного (чинного) заробітку.

Законом «Про заходи щодо законодавчого
реформування пенсійної системи» (далі -
Закон № 3668-VІ), який набрав чинності з 01
жовтня 2011 року, внесено зміни до ст. 50-1
Закону України «Про прокуратуру»,
зокрема, змінено у відсотках розмір
пенсії за вислугу років, яка
призначається прокурорам і слідчим у
разі реалізації ними такого права:
«Прокурори і слідчі мають право на
пенсійне забезпечення за вислугу років
незалежно від віку за наявності на день
звернення вислуги років. (...) Пенсія
призначається в розмірі 80 відсотків
від суми їхньої місячної (чинної)
заробітної плати, до якої включаються
всі види оплати праці, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 01 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, одержуваної перед місяцем
звернення за призначенням пенсії».

Таким чином, з 01 жовтня 2011 року
положення частини першої статті 50-1
вказаного Закону щодо призначення
прокурорам і слідчим пенсії за вислугу
років у розмірі не більше 90 відсотків
від суми місячного (чинного) заробітку
втратили чинність у зв'язку із
внесенням змін до редакції цієї статті
Законом № 3668-VІ.

Разом з тим, підстави та порядок
перерахунку пенсій прокурорам
регулюють частини тринадцята,
вісімнадцята статті 50-1 Закону України
«Про прокуратуру», положення яких щодо
перерахунку пенсії у зв'язку із
прийняттям Закону № 3668-VІ змін не
зазнали (змінилася лише нумерація
частин цієї статті).

Так, відповідно до ч. 13 ст. 50-1 вказаного
Закону, обчислення (перерахунок) пенсій
провадиться за документами пенсійної
справи та документами, додатково
поданими пенсіонерами, виходячи з
розміру місячного заробітку за
відповідною посадою, з якої особа
вийшла на пенсію, станом на час
звернення за призначенням або
перерахунком.

Згідно з ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про
прокуратуру», призначені працівникам
прокуратури пенсії перераховуються у
зв'язку з підвищенням заробітної плати
відповідних категорій
прокурорсько-слідчих працівників.
Перерахунок призначених пенсій
провадиться з першого числа місяця,
що йде за місяцем, у якому настали
обставини, що тягнуть за собою зміну
розміру пенсії. Якщо при цьому
пенсіонер набув права на підвищення
пенсії, різницю в пенсії за минулий час
може бути виплачено йому не більш як за
12 місяців. Перерахунок пенсій
провадиться з урахуванням фактично
отримуваних працівником виплат і умов
оплати праці, що існували на день його
звільнення з роботи.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що при перерахунку
пенсії працівникам прокуратури має
застосовуватися норма, що визначає
розмір пенсії у відсотках, яка діяла на
момент призначення пенсії, а тому
внесені Законом № 3668-VІ зміни до ст. 50-1
Закону України «Про прокуратуру» щодо
розміру пенсії у відсотках стосуються
порядку призначення пенсії прокурорам
і слідчим у разі реалізації ними права
на пенсійне забезпечення, а не
перерахунку вже призначеної пенсії.
Процедури призначення та перерахунку
пенсії різні за змістом і механізмом їх
проведення. Нормами, які визначають
механізм проведення перерахунку
пенсії за вислугу років прокурорам, є
частини тринадцята, вісімнадцята ст. 50-1
Закону України «Про прокуратуру», які
змін у зв'язку із прийняттям Закону №
3668-VІ не зазнали.

Крім того, вирішуючи питання про
застосування наведеного Закону в часі,
колегія суддів виходить з того, що
згідно зі ст. 22 Конституції України
закріплені нею права і свободи не є
вичерпними, гарантуються і не можуть
бути скасовані. При прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законодавчих актів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

Конституційний Суд України
неодноразово розглядав питання,
пов'язані з реалізацією права на
соціальний захист, і сформулював
правову позицію, згідно з якою
Конституція України виокремлює певні
категорії громадян України, що
потребують додаткових гарантій
соціального захисту з боку держави. До
них, зокрема, належать громадяни, які
відповідно до ст. 17 Конституції України
перебувають на службі у військових
формуваннях та правоохоронних органах
держави, забезпечуючи суверенітет і
територіальну цілісність України, її
економічну та інформаційну безпеку, а
саме: у Збройних Силах України, органах
Служби безпеки України, міліції,
прокуратури, охорони державного
кордону України, податкової міліції,
Управління державної охорони України,
державної пожежної охорони, Державного
департаменту України з питань
виконання покарань тощо (рішення
Конституційного Суду України від 06
липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо
права на пільги та від 20 березня 2002 року
№ 5-рп/2002 у справі щодо пільг,
компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний
Суд України вказав, що необхідність
додаткових гарантій соціальної
захищеності цієї категорії громадян як
під час проходження служби, так і після
її закінчення зумовлена насамперед
тим, що служба у Збройних Силах України,
інших військових формуваннях та
правоохоронних органах держави
пов'язана з ризиком для життя і
здоров'я, підвищеними вимогами до
дисципліни, професійної придатності,
фахових, фізичних, вольових та інших
якостей. Це повинно компенсуватися
наявністю підвищених гарантій
соціальної захищеності, тобто
комплексу організаційно-правових
економічних заходів, спрямованих на
забезпечення добробуту саме цієї
категорії громадян як під час
проходження служби, так і після її
закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях
Конституційного Суду України
розуміння сутності соціальних
гарантій працівників правоохоронних
органів, зокрема працівників
прокуратури, зміст та обсяг досягнутих
ними соціальних гарантій не може бути
звужено шляхом внесення змін до
законодавства.

Аналогічна правова позиція зі спірного
питання висловлена Верховним Судом
України у постанові від 10 грудня 2013
року у справі № 21 348а13, постанові від 17
грудня 2013 року у справі № 21-445а13.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла до висновку щодо протиправності
відмови відповідача у проведенні
перерахунку пенсії позивачу в розмірі
90 % від суми місячного заробітку
відповідно до Закону України «Про
прокуратуру», з 01 липня 2012 року,
оскільки позивач у своїй заяві просив
не призначити йому пенсію, а зробити її
перерахунок, тому при проведенні
перерахунку Управління Пенсійного
фонду України в м. Каневі та
Канівському районі Черкаської області
повинно керуватись ст. 50-1 Закону
України «Про прокуратуру», тобто тією
нормою, яка діяла до прийняття Закону
України «Про заходи щодо законодавчого
реформування пенсійної системи», була
чинною на час призначення позивачу
пенсії та згідно з якою розмір пенсії
не обмежувався 80 відсотками від суми
місячної (чинної) заробітної плати.

Доводи відповідача про внесені зміни
до положень ст. 50-1 Закону України «Про
прокуратуру» щодо призначення пенсії у
розмірі 80 відсотків від суми місячної
заробітної плати колегія суддів не
бере до уваги, оскільки ним було
застосовано нові положення до
правовідносин, які виникли до набрання
ними чинності, що суперечить вимогам ч.
1 ст. 58 Конституції України, якою
передбачено, що закони та нормативні
акти не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 26 вересня 2013 року у справі
№ К/800/12309/13.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів дійшла до висновку про
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_4
до Управління Пенсійного фонду України
в м. Каневі та Канівському районі
Черкаської області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Каневі та
Канівському районі Черкаської області
- залишити без задоволення, постанову
Канівського міськрайонного суду
Черкаської області від 10 квітня 2014 року
- без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.