Справа № 2-а-3463/11/0208
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-3463/11/0208
Головуючий у 1-й інстанції: Каращук О.Г.
Суддя-доповідач: Совгира Д. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Совгира Д. І.

судді: Білоус О.В. Курко О. П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Калинівської
районної державної адміністрації на
постанову Калинівського районного
суду Вінницької області від 17 серпня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Калинівської районної державної
адміністрації про визнання дій
відповідача незаконими, та
зобов'язання здійснити перерахунок
розміру щорічної допомоги на
оздоровлення,зобов'язання виплатити
компенсацію передбачену чинним
законодавством,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до
управління праці та соціального
захисту населення Калинівської
районної державної адміністрації
Вінничької області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії.

Постановою суду першої інстанції від 17
серпня 2011 року позов задоволено
частково.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати постанову суду першої
інстанції в частині задоволених
позовних вимог.

Колегія суддів, у відповідності до п.3
ч.1 ст.197 КАС України, вважає за можливе
розглядати справу в порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права в межах доводів апеляційної
скарги, вважає, що вона підлягає
частковому задоволенню із наступних
підстав.

Відповідно до витягу із акту огляду у
МСЕК Серія АВ № 002853 від 03.07.2007 року
позивачу встановлена ІІ група
інвалідності.

Відповідно до ч.1 ст.48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (в
редакції Закону N 230/96-ВР від 06.06.96 (далі
Закон N 230/96-ВР)) одноразова компенсація
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та
смерть яких пов'язана з
Чорнобильською катастрофою,
виплачується в таких розмірах:
інвалідам I групи - 60 мінімальних
заробітних плат; інвалідам II групи -
45 мінімальних заробітних плат;
інвалідам III групи - 30 мінімальних
заробітних плат; дітям-інвалідам - 10
мінімальних заробітних плат; сім'ям,
які втратили годувальника, - 60
мінімальних заробітних плат; батькам
померлого - 30 мінімальних заробітних
плат.

Відповідно до ч.4 ст.48 Закону N 230/96-ВР
щорічна допомога на оздоровлення
виплачується в таких розмірах:
інвалідам I і II групи - п'ять мінімальних
заробітних плат; інвалідам III групи,
дітям-інвалідам - чотири мінімальні
заробітні плати; учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
2 категорії - п'ять мінімальних
заробітних плат; учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
3 категорії - три мінімальні заробітні
плати; кожній дитині, яка втратила
внаслідок Чорнобильської катастрофи
одного з батьків, - три мінімальні
заробітні плати; евакуйованим із зони
відчуження у 1986 році, включаючи дітей, -
три мінімальні заробітні плати.

Виплата здійснюється з мінімальної
заробітної плати, яка склалася на
момент встановлення інвалідності
чи втрати годувальника.

Пунктом 30 статті 71 Закону України від 19
грудня 2006 року № 489-V "Про Державний
бюджет України на 2007 рік дію названої
норми в частині визначення розміру
виплат щорічної разової грошової
допомоги на оздоровлення зупинено на
2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними), зокрема,
положення пункту 30 статті 71 Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2007 рік".

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Враховуючи викладене, положення статті
48 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи"у попередній редакції
поновили свою дію у 2007 році - з 09 липня
2007 року.

Відповідно до розділу ІІ Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України"внесено
зміни, зокрема, до статті 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"та статтю 48
викладено в такій редакції: "Одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України".

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року (справа щодо
предмета та змісту закону про
Державний бюджет України), зокрема,
визнано таким, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційним) положення пункту 28
розділу II "Внесення змін до деяких
законодавчих актів України"Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до
деяких законодавчих актів України",
якими було внесено зміни до Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до частини 2 статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, з 22 травня 2008 року розмір
щорічної допомоги на оздоровлення
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС І категорії
становить п'ять мінімальних заробітних
плат.

Враховуючи те, що 2010 році дія статті 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
не припинялась та не скасовувалась,
розмір щорічної допомоги на
оздоровлення повинен виплачуватись
відповідно до вимог вказаної статті.

Що стосується виплати одноразової
компенсації позивачу, як учаснику
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, який став
інвалідом внаслідок Чорнобильської
катастрофи колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
встановлено, що виплати, зазначені в
цій статті, провадяться протягом
одного місяця з дня встановлення
інвалідності чи смерті потерпілого.

Суд першої інстанцій прийшов до
вірного висновку, що при вирішенні
спірних правовідносин застосуванню
підлягає положення статті 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не
Постанови Кабінету Міністрів України,
які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню
підлягає саме стаття 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"та розмір
мінімальної заробітної плати,
встановлений Законом України про
Державний бюджет на відповідний рік, а
не постанова Кабінету Міністрів
України "Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 26.07.1996 №
836.

Проте, колегія суддів не може
погодитись із висновком суду першої
інстанції щодо зобов'язання
відповідача нарахувати та виплатити
позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення, як інваліду ІІ групи за
2010 рік та одноразової компенсації як
інваліду ІІ групи, при встановленні
групи інвалідності, відповідно до
вимог ст. 48 "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
із наступних підстав.

Як встановлено із матеріалів справи (
витягу із акту огляду у МСЕК Серія АВ №
002853) позивачу встановлена ІІ група
інвалідності 03.07.2007 року. Відповідно до
приписів ч.5 ст.48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" одноразова
компенсація виплачується протягом
одного місяця з дня встановлення
інвалідності, позивач подав позов 19.07.
2011 року, тобто поза межами строку
звернення до суду.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісчний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до статті 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС
України підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового
рішення є порушення норм матеріального
або процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи або
питання

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції не відповідає нормам
матеріального права, доводи
апеляційної скарги частково
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені у зазначеній
постанові, у зв'язку з чим є підстави
для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Калинівської районної державної
адміністрації задовольнити частково.

Постанову Калинівського районного
суду Вінницької області від 17 серпня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до управління праці та
соціального захисту населення
Калинівської районної державної
адміністрації про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії, - скасувати в частині задоволення
позовних вимог і в цій частині залишити
без розгляду.

В решті постанову залишити без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Совгира Д. І.

Судді
Білоус О.В.

Курко О. П.