Справа № 806/734/14
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
Житомир справа № 806/734/14

категорія 8.3.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Липи В.А.,

за участі секретаря Костарчука О.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з додатковою
відповідальністю "Фірма Рада" до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 31.01.2014 року №
2,

встановив:

У лютому 2014 року Товариство з
додатковою відповідальністю "Фірма
Рада" звернулося до адміністративного
суду з позовом, у якому просило визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
31 січня 2014 року за № 2, яким
товариству збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем: податок на
додану вартість в сумі 166421,00 грн. (за
основним платежем - 133137,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями -
33284,00 грн.).

У обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що працівниками Житомирської
ОДПІ Головного управління Міндоходів у
Житомирській області було проведено
позапланову виїзну перевірку ТДВ
"Фірма Рада" з питань нездійснення
умовного продажу основних фондів в
останні декларації з податку на додану
вартість", результати якої оформлено
актом перевірки від 12.12.2013 року №
3877/2202/13546746. Під час проведеної
перевірки податковий орган зробив
висновок про порушення товариством
вимог п. 184.7 ст.184, п. 189.1 ст. 189
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
додану вартість за грудень 2011 року на
загальну суму 133137,00 грн. Позивач не
погоджується з висновками податкового
органу викладеними в акті перевірки та
прийнятим на його підставі податковим
повідомленням-рішенням, вважає його
протиправним, безпідставним та
необґрунтованим, а тому просить
скасувати його у повному обсязі.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити в повному обсязі, з
підстав викладених у позовній заяві та
письмових доказів приєднаних до неї.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
надав письмові заперечення,
посилаючись на які просив відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали,
заслухавши пояснення представників
сторін, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку про
задоволення позовних вимог виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Виходячи зі змісту п.1.1. ст. 1
Податкового кодексу України відносини,
що виникають у сфері справляння
податків і зборів, зокрема, визначення
вичерпного переліку податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства з 01.01.2011 року
врегульовано Положеннями Податкового
кодексу України.

Згідно із ст. 61 Податкового кодексу
України, податковий контроль - система
заходів, що вживаються контролюючими
органами з метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
регулювання обігу готівки, проведення
розрахункових та касових операцій,
патентування, ліцензування та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Податкового
кодексу України, контролюючими
органами є органи доходів і зборів -
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування єдиної
державної податкової, державної митної
політики в частині адміністрування
податків і зборів, митних платежів та
реалізує державну податкову, державну
митну політику, забезпечує формування
та реалізацію державної політики з
адміністрування єдиного внеску,
забезпечує формування та реалізацію
державної політики у сфері боротьби з
правопорушеннями при застосуванні
податкового та митного законодавства,
а також законодавства з питань сплати
єдиного внеску (далі - центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику), його
територіальні органи.

Статтею 62 Податкового кодексу України
встановлено, що податковий контроль
здійснюється шляхом: ведення обліку
платників податків;
інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності органів
державної податкової служби; перевірок
та звірок відповідно до вимог цього
Кодексу, а також перевірок щодо
дотримання законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, у порядку,
встановленому законами України, що
регулюють відповідну сферу
правовідносин.

У відповідності до п. 75.1 статті 75
Податкового кодексу України,
контролюючі органи мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки
проводяться органами державної
податкової служби в межах їх
повноважень виключно у випадках та у
порядку, встановлених цим Кодексом, а
фактичні перевірки - цим Кодексом та
іншими законами України, контроль за
дотриманням яких покладено на органи
державної податкової служби.

Згідно з пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України, документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків.

Документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
контролюючого органу і проводиться за
наявності хоча б однієї з обставин,
визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

Пунктом 78.4 статті 78 Податкового
кодексу України встановлено, що про
проведення документальної
позапланової перевірки керівник
контролюючого органу приймає рішення,
яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної
позапланової перевірки платника
податків надається лише у випадку, коли
йому до початку проведення зазначеної
перевірки вручено під розписку копію
наказу про проведення документальної
позапланової перевірки.

У відповідності до п. 81.3 ст. 81
Податкового кодексу України, під час
проведення перевірок посадові
(службові) особи органів державної
служби повинні діяти у межах
повноважень, визначених цим Кодексом.

Судом встановлено, що в період з 29.11.2013
року по 05.12.2013 року на підставі
направлення від 29.11.2013 року № 1029,
головним державним
ревізором-інспектором відділу
перевірок з окремих питань управління
податкового аудиту Кочиною Т.М. на
підставі статей 20, 75, 78, 82 Податкового
кодексу України та згідно з наказом від
29.11.2013 року № 1383 проведено позапланову
виїзну перевірку Товариства з
додатковою відповідальністю "Фірма
Рада" з питань нездійснення умовного
продажу основних фондів в останній
декларації з ПДВ в зв'язку з ненаданням
документального підтвердження на
обов'язковий письмовий запит ДПІ у м.
Житомирі № 115582/10/15-2 від 24.04.2013 року,
результати якої оформлено актом
перевірки від 12.12.2013 року № 3877/22-02/13546746.

Направлення вручено 29.11.2013 року для
ознайомлення під підпис головному
бухгалтеру ТДВ "Фірма Рада"
Голішевській О.Д.

Перевірку проведено з відома директора
товариства Голішевського С.А. та в
присутності головного бухгалтера
Голішевської О.Д.

Під час проведеної перевірки
Житомирською ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області зроблено висновок про
порушення ТДВ "Фірма Рада" вимог п. 184.7
ст. 184, п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження
податку на додану вартість за грудень
2011 року на загальну суму 133137,00 грн.

За результатами перевірки та на
підставі акту перевірки Житомирською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 31 січня 2014
року за № 2, ким товариству
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем: податок на додану вартість
в сумі 166421,00 грн. (за основним платежем -
133137,00 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 33284,00 грн.).

Перевіряючи зазначене рішення на
відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України, суд вважає його таким, що не
узгоджуються з правовими положеннями
законів України з наступних підстав.

Так, у акті перевірки податковий орган
зазначив, що в порушення п. 189.4 ст. 184, п.
189.1 ст. 189 Податкового кодексу України,
ТДВ "Фірма Рада" не нарахувало
податкові зобов'язання в розмірі 133137,00
грн. при здійсненні умовного продажу на
суму ремонтів, які збільшили вартість
основних засобів.

Відповідно до положень Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого Наказом
ДПА України № 984 від 22.12.2010 року, акт - це
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Акт документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Згідно із п.5.2 Порядку, у разі
встановлення перевіркою порушень
податкового законодавства за кожним
відображеним в акті фактом порушення
необхідно:

чітко викласти зміст порушення з
посиланням на конкретні пункти і
статті законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень;

зазначити первинні документи, на
підставі яких вчинено записи у
податковому та бухгалтерському обліку,
навести регістри бухгалтерського
обліку, кореспонденцію рахунків
операцій та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків і
зборів, та докази, що підтверджують
наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних
документів або ненадання для перевірки
первинних та інших документів, що
підтверджують факт порушення,
зазначити перелік цих документів.

Виявлені факти однотипних порушень та
порушень, які повторюються, групуються
у відомості або таблиці, що додаються
до акта. Зазначені відомості або
таблиці повинні містити повний перелік
однотипних порушень податкового
законодавства із зазначенням звітного
періоду, до якого вони відносяться
(назву, дату і номер документа,
відповідно до якого здійснено
операцію, суть операції, а також
посилання на нормативно-правові акти,
їх пункти і статті, положення яких
порушені). Зазначені додатки повинні
бути підписані посадовою (службовою)
особою органу державної податкової
служби, а також посадовими особами
платника податків або його законними
представниками.

Не допускається відображення в акті
перевірки необґрунтованих даних, а
також суб'єктивних припущень
посадовими особами, що здійснюють
перевірку, які не мають підтверджених
доказів, та різного роду висновків щодо
дій платника податків та, за їх
наявності, відповідальних осіб за
ведення обліку доходів і витрат
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи.

Тобто, лише за умови дотримання
контролюючим органом зазначених вимог
щодо фіксування факту виявлених
порушень є підстави для визначення
платнику податкових зобов'язань.

При цьому складений Житомирською ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області акт перевірки від
12.12.2013 року № 3877/22-02/13546746, на підставі
якого прийнято податкове
повідомлення-рішення від 31.01.2014 року №
2, не містить переліку виявлених
порушень та відсутніх документів, або
недоліків наданих документів.

Оскільки, акт перевірки було складено
зі значними порушеннями положень
нормативно-правових актів, то і
рішення, яке прийнято на основі такої
перевірки не може бути визнано
законним.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
31 січня 2014 року за № 2, ким
товариству збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем: податок на
додану вартість в сумі 166421,00 грн. (за
основним платежем - 133137,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями -
33284,00 грн.) підлягає скасуванню.

Статтею 124 Конституції України
передбачено, що юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі, водночас частиною
2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади
(до яких належать органи державної
податкової служби) та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 статті 71 КАС України,
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не довів суду правомірності
прийнятого ним податкового
повідомлення-рішення.

Таким чином, суд, перевіривши матеріали
справи, оцінивши надані докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, підтверджені доказами
наявними в матеріалах справи, та
підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

постановив:

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
31.01.2014 року № 2.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
В.А. Липа

Повний текст постанови виготовлено: 08
травня 2014 р.