Справа № 2а-1287/09
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2010-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2010 р. Справа № 8044/10

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді
Попка Я.С.

Суддів

Онишкевича Т.В. , Сапіги В.П.

при секретарі судового засідання

Наконечна М.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м. Львова на
постанову Сихівського районного суду
м. Львова від 26 листопада 2009 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова про визнання дій
незаконними та зобов'язання вчинити
дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2009 року позивач - ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м. Львова, в якому
просить зобов'язати відповідача
здійснити перерахунок і виплату їй
пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій
за віком та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю в розмірі 50%
мінімальної пенсії з 22 травня 2008 року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач, зазначає, що їй встановлена IIІ
група інвалідності, пов'язана з
наслідками аварії на Чорнобильській
АЕС. Статтею 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
встановлено, що особам, віднесеним до 1
категорії, призначається щомісячна
додаткова пенсія для інвалідів IIІ
групи у розмірі 50 % від мінімальної
пенсії за віком, а ст. 54 вищезгаданого
Закону, - в усіх випадках розмір пенсії
для інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не може бути нижчим по IIІ групі
інвалідності - 6 мінімальних пенсій за
віком. На письмові звернення щодо
перерахунку пенсії управлінням
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова відмовлено.
Посилаючись на рішення
Конституційного Суду України від 22.05.2008
року №10-рп/2008, позивач вважає такі дії
відповідача протиправними, а тому
просить позов задовольнити.

Постановою Сихівського районного суду
м. Львова позов задоволено. Визнано
неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова по нарахуванні та
виплаті пенсії ОСОБА_1 відповідно до
ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» починаючи з 22 травня 2008
року. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова здійснити перерахунок
та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 6-ти
мінімальних пенсій за віком та
додаткової

________________________________________________________________________
___________________ Головуючий у І
інстанції - Волоско І.Р. ряд. ст. зв. №
2.19.4 Суддя-доповідач Попко Я.С.

Справа № 2а-1287/09/1319

Справа №8044/10/9104.doc

пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 50 % від мінімальної пенсії за
віком відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
починаючи з 22 травня 2008 року, з
врахуванням виплачених сум.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивач є потерпілою від наслідків
аварії на ЧАЕС першої категорії,
визнана інвалідом ІІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з виконанням
робіт по ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС, та відповідно до ст.ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» № 796-XII має право на пенсію,
не нижчу шести мінімальних пенсій за
віком, і додаткову пенсію у розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком.

Відповідачем - управлінням Пенсійного
фонду України в Галицькому районі м.
Львова неправомірно та всупереч
зазначеному Закону № 796-XII здійснено
розрахунок пенсії позивача виходячи з
розміру 19,91 грн., установленого п. 2
постанови КМ України № 1 від 03.01.2002 року
«Про підвищення розмірів пенсій та
інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України». Тому, з
урахуванням загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами, при
розрахунку державної та додаткової
пенсії позивача підлягає застосуванню
розмір прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
встановлений законом про Державний
бюджет України на відповідний рік, на
підставі якого і має визначатися
мінімальний розмір пенсії за віком.

Тому, відмова управлінням Пенсійного
фонду України в Галицькому районі м.
Львова у проведенні перерахунку пенсії
позивача ОСОБА_1 є незаконною.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її такою, що
винесена з порушенням норм
матеріального права, відповідач
оскаржив її, подавши апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати постанову
Сихівського районного суду м. Львова
від 26 листопада 2009 року та прийняти
нову постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт зазначає, що обчислення
та виплата пенсій, призначених
відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
здійснюється в порядку визначеному
Постановою Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530 «Про деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» та Постановою Кабінету
Міністрів України від 16.07.2008 року №654
«Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян». Окрім цього,
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», застосовується виключно
для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти дише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Як безспірно встановлено, позивач є
потерпілою від наслідків аварії на
ЧАЕС, що підтверджується посвідченням
серії НОМЕР_1 від 13.12.1999 року, виданим
Львівською обласною державною
адміністрацією, та згідно із довідкою
МСЕК №042564 від 19.11.1999 року визнана
інвалідом ІІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з виконанням
робіт по ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС. Положеннями статті 14 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
її віднесено до І категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Відповідно до статті 50 зазначеного
Закону особам, віднесеним до категорії
1, які є інвалідами IІІ групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 50 процентів мінімальної пенсії
за віком.

Згідно статті 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в усіх
випадках розмір пенсій для інвалідів II
групи, щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 6 мінімальних пенсій за
віком.

За таких обставин колегія суддів
приходить до переконання, що позивач
має право на призначення основної
пенсії в розмірі, не нижчому 6
мінімальних пенсій за віком, та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення вказаного
спору, крім того, це право гарантується
Конституцією України (частина друга
статті 46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до вимог ст. 8 КАС України
адміністративний суд при вирішенні
справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, та
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію і практику Суду як
джерело права. У своєму рішенні у
справі «Кечко проти України» від 08.11.2005
року Європейський Суд з прав людини
звертає увагу на те, що у межах свободи
дій держави визначати, які надбавки
виплачувати своїм працівникам з
бюджету. Держава може вводити,
припиняти або закінчувати виплату цих
надбавок. Проте, якщо правове
положення, що діє, передбачає виплату
певних надбавок, і дотримані всі
вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Пленум Верховного Суду України у п. 5
постанови № 9 від 01.11.1996 року «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя» звернув увагу
на те, що судам необхідно виходити з
того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу
(акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради Міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону.

Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Крім того, згідно із положеннями ч.4 ст. 9
КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

З урахуванням наведеного та виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що при визначенні
розміру пенсій позивачеві
застосуванню підлягають стаття 50 та
частина четверта статті 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а не постанова КМ України № 1 від 03.01.2002
року «Про підвищення розмірів пенсій
та інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України», яка
істотно звужує обсяг встановлених
законом прав.

У вказаному Законі викладено основні
положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я. Пільги, компенсації, гарантії
є видом соціальної допомоги і
необхідною складовою конституційного
права на достатній життєвий рівень.
Отже, звуження підзаконним актом
змісту та обсягу права, наданого
Законом № 796-XII, є неправомірним і
безпідставним.

Колегія суддів визнає безпідставним
покликання відповідача на ч.5 ст. 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», якою передбачено, що
порядок обчислення пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, оскільки надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи
положень цього Закону, а також інших
законів, якими встановлено розміри
мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає,
що під час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до переконання, що положення
частини третьої статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», з якої
випливає, що мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, не
слід брати до уваги, оскільки наявність
такої норми за відсутності іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтями 50 та 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до частини третьої статті 67
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка набрала чинності 31
жовтня 2006 року, у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4
категорій, та розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка носить
імперативний характер, на переконання
колегії суддів свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення такого мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсій за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.
Оскільки позивачеві слід визначати
пенсію, виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії
позивачеві повинен проводитись,
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

Тому відмова відповідача у проведенні
такого перерахунку у разі встановлення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, є протиправною.

Разом із тим, слід зазначити, що
рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року визнано такими, що не
відповідають Конституції України
положення п. 28 Розділу II Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
було змінено редакцію ст. 54 Закону №
796-XII та обмежено право на отримання
спірної пенсії, із вказівкою на те, що
дане рішення Конституційного Суду
України має преюдиціальне значення для
судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей законів,
що визнані неконституційними. Отже,
враховуючи наведене, позивач починаючи
з 22 травня 2008 року, згідно позовних
вимог, має право на проведення
перерахунку пенсії.

Відповідно до ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

За таких обставин колегія суддів
приходить до переконання про
підставність позовних вимог ОСОБА_1 у
частині зобов'язання управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова провести перерахунок
належної їй основної та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю
виходячи з вимог ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
починаючи з 22 травня 2008 року.

Також колегія суддів зазначає, що не
підлягає до задоволення позовна вимога
щодо зобов'язання відповідача в
подальшому виплачувати основну пенсію
та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю у разі підвищення розміру
мінімальної пенсії за віком, оскільки
не можливо передбачити порушення
відповідачем прав позивача в
майбутньому.

З огляду на положення ст.ст. 21, 105,162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач у справі порушив норми
права, які регулюють спірні
правовідносини, адміністративний суд
повинен визнати такі дії протиправними
і зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних
позивачу сум відповідно до закону, а не
ухвалювати рішення про стягнення чи
виплату їх конкретних розмірів.

Доводи апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, 200, 205,
206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова залишити без
задоволення, а постанову Сихівського
районного суду м. Львова від 26
листопада 2009 року у справі №2а-1287/09 за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова про визнання дій
незаконними та зобов'язання вчинити
дії - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, та може бути оскаржена у
порядку цивільного судочинства шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили

Головуючий суддя
Попко Я.С.

Судді
Онишкевич
Т.В. , Сапіга В.П.

Ухвала виготовлена та підписана у
повному обсязі 17.09.2010 року.