Справа № 820/5923/14
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 травня 2014 р.
№ 820/5923/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

при секретарі судового засідання -
Маренич Т.О.

за участю:

представника позивача - Абдуллаєва Е.Ш.,

представника відповідача - Засопіна
М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автоарт" до
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкового повідомлення-рішення та
визнання дій незаконними,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Автоарт", звернувся
до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просить суд:

- визнати протиправними дії Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області щодо
проведення перевірки Товариства з
обмеженою відповідальністю "Автоарт"
(), за результатами якої
складено акт №517/20-30-22-03/33410369 "Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
"Автоарт" ();

- скасувати податкове
повідомлення-рішення від 12.03.2014 року
№;

- стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автоарт" витрати по
сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 18.02.2014р. ДПІ у
Дзержинському районі м. Харкова ГУ
Міндоходів в Харківській області
складено акт №517/20-30-22-03/33410369 «Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«АВТОАРТ» (код ЄДРПОУ 3341069) з питань
дотримання податкового законодавства,
на підставі якого 18.03.2014 року було
прийнято податкове
повідомлення-рішення №. Позивач
вважає дії ДПІ щодо проведення
перевірки протиправними та такими, що
вчинені з порушенням норм чинного
законодавства. Так, зі змісту акту
вбачається, що спірну перевірку
проведено на підставі пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78
та ст. 79 Податкового кодексу України,
але фактичних мотивів суб'єктом
владних повноважень в тексті не
зазначено. Позивач надав на запит ДПІ
всі необхідні документи в строки,
встановлені законодавством. Отже,
підстав, визначених п. 78.1 ст. 78 та ст. 79
Податкового кодексу України, для
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки
позивача у податкового органу не було.
Позивач також стверджує, що не вчиняв
податкових правопорушень, про які
згадується в акті перевірки. Викладені
в акті судження інспекції є
помилковими, адже не відповідають
положенням закону та не узгоджуються з
дійсними фактичними обставинами
проведених платником податків
господарських операцій. ТОВ «АВТОАРТ»
виконані всі необхідні вимоги для
включення до податкового кредиту сум
ПДВ.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в позовній заяві, просив суд ухвалити
рішення про задоволення позову.

Відповідач - Державна податкова
інспекція у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області,
позов не визнав.

У письмових запереченнях на позов
(а.с.179-180) відповідач вказав, що
викладені в акті №517/20-30-22-03/33410369 від
18.02.2014р. судження ДПІ про вчинення
платником податків податкових
правопорушень є правильними та
вірними. Так, згідно акту перевірки
контрагента позивача - ПП «Фоксхаунд»,
у даного платника відсутній
кваліфікований персонал та будь-які
ресурси, необхідні для ведення
господарської діяльності, а відтак по
ТОВ "Автоарт" відсутній факт реального
вчинення господарських операцій. Будь -
які документи, за судженням
відповідача, у т.ч. договори, накладні,
рахунки, тощо, мають силу первинних
документів лише в разі фактичного
здійснення господарської операції. За
таких підстав, податкове повідомлення -
рішення від 12.03.2014 року № цілком
правомірне та обґрунтоване.

Представник відповідача у судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
у письмових запереченнях на позов,
просив суд ухвалити рішення про
відмову у задоволенні позову.

Суд, вивчивши доводи позову та
заперечень проти нього, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши зібрані по справі докази в
їх сукупності, проаналізувавши зміст
норм матеріального і процесуального
права, які врегульовують спірні
правовідносини, виходить з наступних
підстав та мотивів:

Судовим розглядом встановлено, що
позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Автоарт", пройшов
передбачену законодавством процедуру
державної реєстрації, набув правового
статусу суб'єкта господарювання -
юридичної особи, включений до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, код - 33410369.

На обліку як платник податків
підприємство перебуває у ДПІ у
Дзержинському районі м. Харкова ГУ
Міндоходів у Харківській області.

На підставі наказу від 07.02.2014р. №257,
виданого ДПІ у Дзержинському районі м.
Харкова ГУ Міндоходів у Харківській
області, згідно п.п. 78.1.1 п.78.1 ст.78 та ст.79
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI зі змінами та доповненнями,
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка Товариства з
обмеженою відповідальністю «Автоарт»,
податковий номер 33140369, з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
України по господарським
взаємовідносинам з Приватним
підприємством «Фексхаунд», податковий
номер 38851229, за жовтень 2013 року.

Результати перевірки оформлені актом
№ 517/20-30-22-03/33410369 від 18.02.2014р. (а.с.9-19), за
висновками якого позивачем - ТОВ
"Автоарт", порушено ст.198. п.200.1 ст.200
Податкового кодексу України № 2755-VI від
02.12.2010 року (зі змінами та доповненнями),
що призвело до завищення у жовтні 2013
року податкового кредиту з ПДВ на
загальну суму 600000,00грн. та в наслідок
чого занижено суми зобов'язань з
податку на додану вартість, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету у
сумі 60000,00грн. (а.с.19).

З посиланням на вказаний вище акт
перевірки, Державною податковою
інспекцією у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
прийнято спірне податкове
повідомлення - рішення № від
14.03.2014 року, яким ТОВ "Автоарт" збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у розмірі 900000,00грн. з
яких 6000000грн - основний платіж, 300000,00грн.
- штрафні (фінансові) санкції (а.с.20).

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, покладених
суб'єктом владних повноважень в основу
спірного податкового
повідомлення-рішення, а також суджень,
відображених суб'єктом владних
повноважень в акті № 517/20-30-22-03/33410369 від
18.02.2014р. на відповідність вимогам ч.3 ст.2
КАС України, суд встановив наступне:

Судовим розглядом встановлено,
підтверджується матеріалами справи, що
позивач у перевіреному періоді мав
господарські взаємовідносини з
Приватним підприємством «Фоксхаунд»
().

Так, на підставі договору на проведення
маркетингових досліджень №2/09-13 від
02.09.2013 року (а.с.67-69), укладених між ТОВ
«Автоарт» - (замовник) та ПП «Фоксхаунд»
- (виконавець), виконавець
зобов'язується надати замовникові
послуги з проведення маркетингових
досліджень ринків та товарів,
визначених в цьому договорі, а замовник
зобов'язується прийняти надані послуги
та оплатити їх. (а.с.67-69).

Згідно додатку № 1 до даного договору
від 02.09.2013 року (а.с. 70), технічне
завдання на проведення маркетингових
досліджень складається з: 1)
рекомендацій по маркетинговій
політиці та просуванню автомобілів
Tоуоtа в Харківській області в 4
кварталі 2013 року; 2) загальна
характеристика автомобільного ринку
Харківської області; 3) вивчення
динаміки автомобільного ринку
Харківської області; 4) аналіз динаміки
сегментів автомобільного ринку та
позиціонування моделей Tоуоtа; 5)
аналіз динаміки продажів автомобілів
Tоуоtа в Харківській області та в
Україні; 6) аналіз динаміки продажів
основних брендів - конкурентів.

Суд відмічає, що за формою складення,
змістом прав і обов'язків сторін,
предметом домовленостей, суттєвими
умовами, порядком виконання
зобов'язань тощо, означений договір
закону не суперечить, вчинений між
реально існуючими суб'єктами права зі
статусом юридичних осіб, не має
відношення до обігу обмежених в
цивільному/господарському обороті
товарів (робіт, послуг), на порушення
інтересів держави як учасника
суспільних публічних правовідносин з
справляння податків (зборів) не
спрямовані.

При вирішенні спору суд бере до уваги,
що в силу п.20.1.30 ст.20 Податкового
кодексу України органи доходів і
зборів мають право звертатися до суду,
у тому числі подавати позови до
підприємств, установ, організацій та
фізичних осіб, щодо визнання
оспорюванних правочинів недійсними та
застосування визначених
законодавством заходів, пов'язаних із
визнанням правочинів недійсними, а
також щодо стягнення в дохід держави
коштів, отриманих за нікчемними
договорами.

Наведена норма Податкового кодексу
України повністю кореспондує приписам
ст.ст.202-204, 228 Цивільного кодексу
України, ст.ст.207, 208, 250 Господарського
кодексу України, і зумовлює
відсутність у контролюючого органу
жодних правових підстав для прийняття
рішення про збільшення грошових
зобов'язань платника податків,
сформованих за певним за правочином, до
моменту визнання такого правочину
недійсним в судовому порядку чи
стягнення у судовому порядку активів,
одержаних чи належних платнику
податків за таким правочином у зв'язку
з встановленою судом нікчемністю
правочину.

Однак, як з'ясовано судом в ході
розгляду спору, зазначений вище
правочин податковою інспекцією у
судовому порядку не оспорений.

На підтвердження доводів про
реальність господарських операцій за
правочином платник податків подав до
суду складені контрагентом копію акту
приймання-передачі послуг №221 від
31.11.2013р. на суму 3.600.000,00грн. (у т.ч. ПДВ
600.000,00грн.), копію податкової накладної
№ 221 від 31.11.2013р. на суму 3.600.000,00грн. (у
т.ч. ПДВ 600.000,00 грн.), а також копії
платіжних доручень №1060 від 16.01.2014 року
на суму 1.750.000,00грн., №1069 від 22.01.2014 року
на суму 1.000.000,00грн., №9156 від 03.02.2014 року
на суму 850.000,00грн. (а.с.71-75).

Оцінивши перелічені первинні
документи за правилами ст.86 КАС
України, суд не вбачає недоліків у їх
складанні як-то: дефектів форми, змісту
або походження тощо, котрі в силу ст.9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", ст.44 Податкового кодексу
України, п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704; далі за текстом - Положення
№88) спричиняють втрату первинними
документами юридичної сили і
доказовості, а відтак, оглянуті
документи здатні призвести до зміни в
структурі і стані активів платника
податків - сторони правочину, у зв'язку
з цим сприймаються судом як належні та
допустимі в розумінні ст.70 КАС України
докази реальності вчинення
господарських операцій.

Фактичних даних, які б засвідчували
наявність у платника податків наміру
набути у спірних правовідносинах
безпідставну податкову вигоду, суд в
ході розгляду справи не виявив, адже
добутими доказами підтверджується
факт вибуття з власності суб'єкта
права-платника податків коштів в
оплату вартості придбаних товарів
(робіт, послуг), факт юридичної
непов'язаності сторін правочину, факт
відсутності у сторін правочину
спільних економічних інтересів, що в
сукупності підтверджує звичайність
умов ведення господарської діяльності.

Відносно викладених в акті №
517/20-30-22-03/33410369 від 18.02.2014р. обставин
господарської діяльності контрагента
позивача - ПП "Фоксхаунд", суд зазначає,
що належними та допустимими в
розумінні ст.124 Конституції України,
ст.70 КАС України доказами факту
вчинення платником податків
нікчемного правочину або факту
відображення в обліку показників
господарських операцій, які в
дійсності не відбулись, можуть бути або
обвинувальний вирок суду по
кримінальній справі (бо діяння
платника податків по протиправному
заволодінню майном іншої особи або
ухиленню від сплати податків, тобто
вчинення нікчемного правочину, є
об'єктивною стороною злочинів,
передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК
України, а діяння по відображенню в
документах обов'язкової податкової
звітності, тобто в офіційних
документах завідомо недостовірних
відомостей, є об'єктивною стороною
злочину, передбаченого ст.366 КК
України), або рішення суду у справі про
стягнення одержаного за нікчемним
правочином (бо наслідком вчинення
платником податків нікчемного
правочину відповідно до ст.ст.207, 208, 250
Господарського кодексу України є
застосування конфіскаційного заходу у
вигляді стягнення одержаного за
нікчемним правочином), або рішення суду
про визнання правочину недійсним (бо
відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного
кодексу України вчинення платником
податків правочину, котрий суперечить
інтересам держави і суспільства, є
підставою для звернення до суду з
вимогою про визнання такого правочину
недійсним).

Між тим, у ході розгляду справи
відповідачем не подано до суду жодних
доказів порушення кримінального
провадження відносно посадових
(службових) осіб платника податків або
за викладеними в акті фактами
діяльності платника податків, доказів
наявності обвинувального вироку суду,
рішення суду про стягнення одержаного
за нікчемним правочином чи рішення
суду про визнання правочину недійсним
суб'єктом владних повноважень до суду
також не подано.

Слушність наведеного висновку
окружного адміністративного суду
підтверджується правозастосовчою
практикою Європейського Суду з прав
людини (рішення від 22.01.2009р. у справі
"БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №
3991/03), а також правозастосовчою
практикою Верховного Суду України
(постанова від 09.09.2008р. у справі
№21-500во08, постанова від 01.06.2010р. у справі
№ 21-573во10, постанова від 31.01.2011р. у
справі за позовом ЗАТ "Мукачівський
лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, постанова від
31.01.2011р. у справі за позовом ТОВ "Фірма
"ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень), врахування якої
при відправленні правосуддя є
обов'язковим в силу приписів ст.244-2 КАС
України.

Окремо суд, зазначає, що в силу приписів
ч.4 ст.70 КАС України, Порядку проведення
органами державної податкової служби
зустрічних звірок (затверджено
постановою КМУ від 27.12.2010р. №1232; далі за
текстом - Порядок №1232), а також Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства (затверджено наказом ДПА
України від 22.12.2010р. №984, зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 12.01.2011р.
за №34/18772; далі за текстом - Порядок №984)
отримання податковим органом акту
перевірки чи довідки зустрічної
звірки, в котрих викладені висновки про
вчинення контрагентом платника
податків нікчемного правочину або
відображення в звітності показників
господарських операцій, які фактично
не відбулись, не звільняє такий
податковий орган від виконання
обов'язку по самостійному встановленню
та доведенню факту вчинення платником
податків порушення закону.

Вирішуючи спір по суті, суд також
зазначає, що правила формування
податкового кредиту платниками
податку на додану вартість визначені в
ст. 198 Податкового кодексу України.

Так, згідно п.п. 198.1., 198.2 вищеназваної
статті право на віднесення сум податку
до податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу. Датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Підпунктом 198.6 п. 198 ст. 198 Податкового
кодексу України встановлено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Встановлені судом фактичні обставини
об'єктивно засвідчують здійснення
господарської операції між позивачем
та його контрагентом, а також
правомірність віднесення позивачем до
складу податкового кредиту суми витрат
на оплату вартості отриманих товарів
(робіт, послуг), відповідно до первинних
документів та за податковими
накладними, які виписані на виконання
умов викладених вище договірних
відносин.

За таких обставин, слід дійти висновку,
що судження податкового органу про
неправомірність формування
податкового кредиту та завищення
позивачем податкового кредиту з ПДВ
внаслідок чого занижено суми
зобов'язань з податку на додану
вартість, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у жовтні 2013
року не знайшло свого підтвердження в
ході судового розгляду.

Оскільки в ході судового розгляду
відповідачем не доведено
правомірності мотивів винесення
спірного податкового повідомлення -
рішення, що зумовлює висновок про
необґрунтованість визначення платнику
податків додаткових податкових
зобов'язань і, як наслідок, наявність
факту порушення прав та охоронюваних
законом інтересів Товариства з
обмеженою відповідальністю "Автоарт",
позов в цій слід задовольнити.

Стосовно позовних вимог про визнання
дій Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області, щодо проведення
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автоарт" (), за результатами якої складено
акт №517/20-30-22-03/33410369 "Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ "Автоарт" () cуд зазначає, що вказана позовна
вимога не підлягає задоволенню,
оскільки поглинається вимогою про
скасування податкового
повідомлення-рішення, крім того, з
урахуванням приписів ч.3 ст.162 КАС
України саме скасування оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення є тим
засобом захисту, який гарантуватиме
захист прав позивача, а відтак в цій
частині позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу у
відповідності до ч. 1 ст. 94 КАС України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.
ст. 11, 12, 51, 71, 158, ст. 159, ст. 160, ст. 161, ст. 162,
ст. 163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Автоарт"
до Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкового повідомлення-рішення та
визнання дій незаконними -
задовольнити частково.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
12.03.2014 року №.

Стягнути з державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автоарт" (61072,
м.Харків, пр-т Леніна, 54, кв.54, код ЄДРПОУ
- 33410369) судовий збір по справі у розмірі
487,20грн. (чотириста вісімдесят сім
гривень двадцять копійок)

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно
з ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, а саме: після
закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого цим
Кодексом, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова чи ухвала суду не набрала
законної сили.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
згідно з ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а саме: шляхом подачі через
Харківський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення (у разі застосування
судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні - з дня отримання копії
постанови, у разі повідомлення суб'єкта
владних повноважень у випадках та
порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього
Кодексу, про можливість отримання
копії постанови суду безпосередньо в
суді, то десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду) апеляційної скарги з одночасним
надсиланням копії апеляційної скарги
до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 20
травня 2014 року.

Суддя

Панченко О.В.