Справа № 814/4345/13-а
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

04 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/4345/13-а

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції:
Желєзний І. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

розглянувши в місті Одесі в порядку
письмового провадження у зв'язку з
неявкою сторін в судове засідання
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 10
січня 2014 року по справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Зерноторгівельна компанія» до
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Зерноторгівельна
компанія» (далі ТОВ «Зерноторгівельна
компанія») звернулось до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області (далі ДПІ у
Заводському районі м. Миколаєва ГУ
Міндоходів у Миколаївській області)
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 27 березня 2013
року № та № .

В обґрунтування позову зазначалось, що
з 08 по 12 лютого 2013 року посадовою особою
ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва
Миколаївської області ДПС проведено
позапланову невиїзну документальну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства при
здійсненні правових відносин з ТОВ
«Контекс» за період грудень 2011 року -
січень 2012 року. За результатами
перевірки складено акт від 15 лютого 2013
року за № 505/22-200/32819970, в якому зазначено
про порушення позивачем п. 134.1 ст. 134,
пунктів 138.1, 138.2, 138.8 ст. 138 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження податку на прибуток на 318711
грн., а також пунктів 198.3, 198.6 ст. 198,
пунктів 200.1 та 200.2 ст. 200 ПК України, що
призвело до заниження суми податку на
додану вартість на 280106 грн.. На підставі
акта перевірки ДПІ у Заводському
районі м. Миколаєва Миколаївської
області ДПС прийнято податкові
повідомлення-рішення від 27 березня 2013
року № , яким ТОВ
«Зерноторгівельна компанія» визначено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток за основним платежем 318711
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями в розмірі 8951 грн. 75 коп., а
також № , яким позивачу визначено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість за основним
платежем в 280106 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 140053
грн.. На думку позивача, висновки акта
перевірки не відповідають вимогам
Податкового кодексу України, а тому
прийняті ДПІ у Заводському районі м.
Миколаєва Миколаївської області ДПС на
його підставі податкові
повідомлення-рішення підлягають
скасуванню.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 10 січня 2014
року позовні вимоги ТОВ
«Зерноторгівельна компанія»
задоволено у повному обсязі. Скасовано
податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Заводському районі м. Миколаєва
Миколаївської області ДПС від 27
березня 2013 року № та № .
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь позивача 2294 грн. в рахунок
відшкодування сплаченого судового
збору

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, представник
ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва
ГУ Міндоходів у Миколаївській області
в апеляційній скарзі зазначає, що
висновки суду не відповідають
обставинам справи, і, крім того, судом
порушено норми матеріального права.
Так, судом не прийнято до уваги вимоги
ст. ст. 134, 138, 198, 200 Податкового кодексу
України, ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» щодо необхідності
належного підтвердження позивачем
фактичного здійснення господарської
операції з контрагентом під час
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток та податкового
кредиту. У зв'язку з викладеним в
апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування постанови суду першої
інстанції з винесенням нової постанови
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку
про відсутність підстав для її
задоволення.

Судом встановлено, що з 08 по 12 лютого 2013
року посадовою особою ДПІ у
Заводському районі м. Миколаєва
Миколаївської області ДПС проведено
позапланову невиїзну документальну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства при
здійсненні правових відносин з ТОВ
«Контекс» за період грудень 2011 року -
січень 2012 року.

За результатами перевірки складено акт
від 15 лютого 2013 року за № 505/22-200/32819970, в
якому зазначено про порушення
позивачем п. 134.1 ст. 134, пунктів 138.1, 138.2,
138.8 ст. 138 Податкового кодексу України,
що призвело до заниження податку на
прибуток на 318711 грн., а також пунктів
198.3, 198.6 ст. 198, пунктів 200.1 та 200.2 ст. 200 ПК
України, що призвело до заниження суми
податку на додану вартість на 280106 грн..

На підставі акта перевірки ДПІ у
Заводському районі м. Миколаєва
Миколаївської області ДПС прийнято
податкові повідомлення-рішення від 27
березня 2013 року № , яким ТОВ
«Зерноторгівельна компанія» визначено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток за основним платежем 318711
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями в розмірі 8951 грн. 75 коп., а
також № , яким позивачу визначено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість за основним
платежем в 280106 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 140053
грн..

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
відповідачем не доведено фактів
порушення ТОВ «Зерноторгівельна
компанія» норм Податкового кодексу
України при формуванні валових витрат
та податкового кредиту протягом
перевіреного періоду за
господарськими операціями з ТОВ
«Контекс».

Так, відповідно до п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, 138.11 цієї статті.

Витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку (п. п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
ПК України).

Згідно пунктам 138.2, 138.4, 138.6 ст. 138
названого Кодексу витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України
визначено, що не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Як встановлено матеріалами справи,
видами діяльності ТОВ
«Зерноторгівельна компанія» є, серед
іншого, оптова торгівля зерном,
необробленим тютюном, насінням і
кормами для тварин (т. 1 а. с. 14).

Позивачем укладено з ТОВ «Контекс»
договори:

- про надання послуг
вантажоперевезення від 09 січня 2012 року
№ 1201-14 АП, відповідно до якого
Вантажоперевізник (ТОВ «Контекс»)
зобов'язується за плату і за рахунок
Замовника (позивач) виконати або
організувати виконання визначених цим
договором послуг, пов'язаних з
перевезенням вантажу автомобільним
транспортом у міському, приміському та
міжміському напрямку до портів України
(т. 1 а. с. 78-81);

- про надання послуг
вантажоперевезення від 01 жовтня 2011
року № 1011-317 АП, відповідно до якого
Вантажоперевізник (ТОВ «Контекс»)
зобов'язується за плату і за рахунок
Замовника (позивач) виконати або
організувати виконання визначених цим
договором послуг, пов'язаних з
перевезенням вантажу автомобільним
транспортом у міському, приміському та
міжміському напрямку до портів України
(т. 1 а. с. 111-114);

- про надання послуг
вантажоперевезення від 01 листопада 2011
року № 1111-62 ВП, відповідно до якого
Вантажоперевізник (ТОВ «Контекс»)
зобов'язується за плату і за рахунок
Замовника (позивач) виконати або
організувати виконання визначених цим
договором послуг, пов'язаних з
перевезенням вантажу автомобільним
транспортом у міському, приміському та
міжміському напрямку до портів України
(т. 1 а. с. 129-132);

- купівлі-продажу від 15 грудня 2011 року №
814, відповідно до якого Продавець (ТОВ
«Контекс») продає, а Покупець (позивач)
купує Товар (запасні частини та
агрегати для вантажних автомобілів).
Кількість, асортимент, ціна на Товар
визначаються в Додатку № 1 до договору
(т. 1 а. с. 164-166);

- купівлі-продажу від 15 грудня 2011 року №
819, відповідно до якого Продавець (ТОВ
«Контекс») продає, а Покупець (позивач)
купує Товар (офісна техніка та
обладнання). Кількість, асортимент,
ціна на Товар визначаються в Додатку №
1 до договору (т. 1 а. с. 175-177).

Витрати, понесені позивачем у зв'язку з
оплатою товарів та послуг за вказаними
договорами, віднесено ТОВ
«Зерноторгівельна компанія» до складу
валових витрат (витрат операційної
діяльності).

В акті перевірки ДПІ у Заводському
районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у
Миколаївській області зроблено
висновок, що позивачем занижено суму
податку на прибуток внаслідок
віднесення до складу валових витрат
(витрат операційної діяльності)
вартості товарів та послуг, придбаних у
постачальника ТОВ «Контекс», укладені
угоди з яким, на думку посадової особи
податкового органу, не пов'язані із
здійсненням реальної господарської
діяльності. В обґрунтування висновку
щодо безтоварності угод, укладених
позивачем з названим підприємством,
відповідач посилається на акт ДПІ у
Печерському районі м. Києва від 11 липня
2012 року № 2337/22-9/25587584 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Контекс» щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період листопад 2011 року -
травень 2012 року», у зв'язку з чим
неможливо підтвердити реальність
проведення названим підприємством
господарських операцій за період
грудень 2011 року - січень 2012 року.

Проте, всупереч висновкам податкового
органу, витрати по вказаним вище
угодам, укладеним ТОВ
«Зерноторгівельна компанія» з ТОВ
«Контекс», безпосередньо пов'язані з
основною статутною діяльністю
позивача та підтверджуються наявними в
матеріалах справи первинними
документами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 названого Закону підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи,
витрати за названими вище угодами з ТОВ
«Контекс» включено позивачем до складу
валових витрат на підставі первинних
документів - договорів купівлі-продажу
та надання послуг вантажоперевезення,
квитанцій, податкових накладних,
товарно-транспортних накладних, актів
виконаних робіт (т. 1 а. с. 78-186),
оформлених відповідно до наведених
вимог чинного законодавства України,
що не спростовується висновками акта
перевірки.

Подальше використання позивачем
придбаних за названими вище угодами з
ТОВ «Контекс» товарів та послуг у
власній господарській діяльності та на
виконання договорів поставки
сільськогосподарських товарів,
укладених позивачем з ТОВ «МСП
Ніка-Тера» та ТОВ «СП Нібулон»,
підтверджується наданими ТОВ
«Зерноторгівельна компанія» до суду
першої інстанції первинними
документами - наказом по підприємству
від 29 січня 2012 року № 24 «Про введення в
експлуатацію основних засобів», актами
приймання-передачі (внутрішнього
переміщення) основних засобів, актами
списання товарів, переданих в
експлуатацію, товарно-транспортними
накладними, податковими та видатковими
накладними (т. 1 а. с. 187-243, т. 2 а. с. 1-250, т. 3
а. с. 1-90).

При цьому податковим органом не
доведено фактів безтоварності
операцій за спірними угодами та
обізнаності позивача щодо можливого
порушення податкового законодавства
його контрагентом.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 ПК України
платниками податків визнаються
фізичні особи (резиденти і нерезиденти
України), юридичні особи (резиденти і
нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно п. 16.1 ст. 16 Кодексу платник
податків зобов'язаний, зокрема, вести в
установленому порядку облік доходів і
витрат, складати звітність, що
стосується обчислення і сплати
податків та зборів, подавати до
контролюючих органів у порядку,
встановленому податковим та митним
законодавством, декларації, звітність
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків та
зборів, сплачувати податки та збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи.

Зі змісту наведених положень
Податкового кодексу України
вбачається, що обов'язок щодо
звітування перед податковим органом та
сплати податкового зобов'язання
покладено на платника податків, яким в
даному випадку є ТОВ «Контекс». При
цьому можливе невиконання таким
контрагентом свого зобов'язання по
сплаті податку до бюджету є підставою
для відповідальності та тягне
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначені обставини не є
підставою для позбавлення платника
податку (ТОВ «Зерноторгівельна
компанія») права на віднесення сум
витрат до складу валових, якщо останній
виконав весь перелік умов щодо
підтвердження розміру витрат та їх
пов'язаності з господарською
діяльністю підприємства.

Суд апеляційної інстанції також
враховує, що на час здійснення спірних
господарських операцій постачальник
товарів (ТОВ «Контекс») був включений
до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, а також мав свідоцтво
про реєстрацію платника податку на
додану вартість. За таких обставин
покупець (позивач) не може нести
відповідальність ні за несплату
податків продавцем, ні за можливу
недостовірність відомостей про нього,
наведених у зазначеному реєстрі, за
умови необізнаності щодо неї.

Статтею 18 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» установлено таке.
Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, були внесені до
нього, то вони вважаються достовірними
і можуть бути використані у спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін. Якщо відомості, які
підлягають внесенню до цього реєстру, є
недостовірними і були внесені до нього,
то третя особа може посилатися на них у
спорі як на достовірні, за винятком
випадків, коли вона знала або могла
знати про те, що такі відомості є
недостовірними.

Із врахуванням викладеного,
апеляційний суд приходить до висновку
про правомірність включення до складу
валових витрат (витрат операційної
діяльності) позивача витрат за
названими вище договорами з ТОВ
«Контекс».

Відповідно до п. п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно п. 198.2 ст. 198 названого Кодексу
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

На підставі пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Кодексу
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 280106 грн. за
основним платежем визначено позивачу
податковим органом у зв'язку зі
зменшенням відповідачем підприємству
суми валових витрат по угодам з ТОВ
«Контекс».

Оскільки, як зазначено вище, витрати по
вказаним угодам правомірно віднесені
позивачем до складу валових витрат
(витрат операційної діяльності), всі
розрахунки позивача підтверджені
податковими накладними, оформленими у
відповідності до вимог чинного
законодавства, то і формування
позивачем податкового кредиту з
включенням до нього суми в 280106 грн. є
правомірним.

Суд апеляційної інстанції відхиляє
посилання апелянта на фіктивність
укладених позивачем з ТОВ «Контекс»
правочинів з огляду на наступне.

Статтею 204 Цивільного кодексу України
встановлена презумпція правомірності
правочину.

Загальні вимоги чинності правочину, у
разі порушення яких настають правові
наслідки, передбачені параграфом 2
глави 16 Кодексу, встановлені статтею 203
названого Кодексу.

Відповідно до приписів статті 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Згідно зі статтею 228 ЦК України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до пункту 18 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» при
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

На підставі частини 2 статті 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на приписи наведеної норми
процесуального права, при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання чи відмовлено у
наданні податкових вигод, зокрема,
бюджетного відшкодування,
презумується добросовісність платника
податків, якщо зазначеним органом не
доведено інше.

Із врахуванням викладеного, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що позивачем було додержано
встановлений чинним законодавством
порядок формування податкового
кредиту за спірними господарськими
операціями. При цьому можливе
невиконання контрагентом своїх
зобов'язань по сплаті податку до
бюджету є підставою для
відповідальності та тягне негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначені обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
формування податкового кредиту у разі,
якщо останній виконав весь перелік
умов щодо його формування та має
належні підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Оскільки визначення позивачу
податкових зобов'язань з податку на
прибуток та з податку на додану
вартість за основними платежами є
необґрунтованим, то і застосування
податковим органом штрафних
(фінансових) санкцій, передбачених ст.
123 Податкового кодексу України, є
неправомірним.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про задоволення вимог
позивача про скасування податкових
повідомлень-рішень відповідача від 27
березня 2013 року № та № є
правильним.

Разом з цим, на момент розгляду справи
судом апеляційної інстанції до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців внесено
запис від 04 квітня 2014 року про
припинення ТОВ «Зерноторгівельна
компанія».

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 157 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд закриває провадження у справі у
разі ліквідації підприємства,
установи, організації, які були
стороною у справі.

Враховуючи, що судом першої інстанції
ухвалено законне та обґрунтоване
судове рішення, а обставини, які стали
підставою для закриття провадження у
справі, виникли після його ухвалення,
суд апеляційної інстанції на підставі
ч. 2 ст. 203 КАС України приходить до
висновку про визнання нечинною
оскарженої постанови окружного
адміністративного суду із закриттям
провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 203, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 10 січня 2014
року визнати нечинною.

Провадження у справі закрити на
підставі п. 5 ч. 1 ст. 157 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: