Справа № 809/4106/13-а
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 р.

Справа № 876/1852/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Довгої О.І., Затолочного В.С.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Галицькому районі Івано -
Франківської області на постанову
Івано - Франківського окружного
адміністративного суду від 09 січня 2014
року у адміністративній справі
№809/4106/13-а за позовом Управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі Івано - Франківської області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в Галицькому районі
Івано-Франківської області про
стягнення витрат на виплату допомоги
на поховання,-

В С Т А Н О В И В :

УПФ України в Галицькому районі Івано -
Франківської області звернулось в суд
з позовом до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в Галицькому районі
Івано-Франківської області про
стягнення витрат на виплату допомоги
на поховання.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідач, в порушення Порядку
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасних випадків на виробництві або
професійних захворювань та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», відмовився від
відшкодування сум понесених у
листопаді 2012 року і січні 2013 року
позивачем витрат на поховання ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 Зокрема, вказані особи
перебували на обліку у позивача як
такі, що одержали трудове каліцтво, і
яким призначено відповідну пенсію по
інвалідності внаслідок нещасних
випадків на виробництві або
професійних захворювань. ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 01.11.2012 року та 24.12.2012 року
померли. Сім'ям померлих виплачено
кошти у вигляді допомоги на поховання,
втім відповідач відмовився включити
понесені витрати на таке поховання в
акти взаємозвірок і відшкодувати їх.
Загальна сума таких невідшкодованих
витрат і заборгованості становить 1 889,90
гривень.

Постановою Івано - Франківського
окружного адміністративного суду від 09
січня 2014 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, позивачем подана
апеляційна скарга, в якій вказує на те,
що постанова суду першої інстанції є
незаконною та необґрунтованою,
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову про задоволення позову в
повному обсязі.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча належним чином були
повідомлені про дату судового
засідання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197
КАС України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне. на
обліку позивача до 01.11.2012 року і 24.12.2012
року перебували ОСОБА_1 і ОСОБА_2, як
отримувачі пенсій по інвалідності
внаслідок нещасних випадків на
виробництві або професійних
захворювань.

Факт страхового випадку на виробництві
при виконанні ОСОБА_1 трудових
обов'язків та інвалідність
підтверджується актом про нещасний
випадок на виробництві форми Н-1 від
23.03.1976 року. Інвалідність ОСОБА_1
довічно встановлена випискою із акту
огляду МСЕК за №092228 від 23.06.2010 року.

Виплата допомоги на поховання сім'ї
померлого ОСОБА_1 проведена у листопаді
2012 року в сумі 1 712,00 гривень разовим
дорученням №110614/13.

Щодо факту страхового випадку на
виробництві при виконанні ОСОБА_2
трудових обов'язків та інвалідність,
суд встановив, що така обставина
підтверджується актом про нещасний
випадок на виробництві форми Н-1 від
28.12.1991 року №3. Інвалідність ОСОБА_2 без
переогляду встановлена випискою із
акту огляду МСЕК за №238655 від 22.06.2009
року.

Виплата допомоги на поховання сім'ї
померлого ОСОБА_2 проведена у січні 2013
року в сумі 1 760,00 грн. разовим
дорученням №113837/4, із якої частка до
відшкодування відповідачем становить
177, 90 гривень.

Такі частини сум виплаченої допомоги
включені позивачем до актів щомісячної
звірки витрат по особових справах
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності і внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за листопад 2012 року і
січень 2013 року, із відповідними
довідками про суму допомоги на
поховання ОСОБА_1 і ОСОБА_2, відповідно.

У зв'язку з виникненням неузгодженості
між розрахунками Управлінням
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі Івано - Франківської області та
Відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Галицькому
районі Івано - Франківської області до
коментованих актів за листопад 2012 року
і січень 2013 року складено таблиці
розбіжностей із зазначенням вказаної
суми допомоги по ОСОБА_1 в сумі 1 712,00
гривень та ОСОБА_2 в сумі 177,90 гривень,
які не прийняті відповідачем до заліку.

Суд першої інстанції в задоволенні
позову відмовив з тих підстав, що
позивачем не надано доказів, які б
підтверджували наявність причинного
зв'язку смерті ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з
одержаним ними трудовим каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я при
виконанні професійних обов'язків
працівника за життя, яке в подальшому
спричинило їхню смерть.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції, вважає їх вірними, такими, що
відповідають нормам матеріального
права та обставинам справи з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що між позивачем і
відповідачем спір виник щодо
непогодження відповідачем актів
звірки витрат за листопад 2012 року і
січень 2013 року по витратах допомоги на
поховання по ОСОБА_1 в сумі 1 712,00 гривень
та ОСОБА_2 в сумі 177,90 гривень, нещасні
випадки з якими сталися на території
України 23.03.1976 року і 26.12.1991 року,
оскільки смерть вказаних потерпілих не
пов'язана із страховими випадками
державного соціального страхування.

Статтею 1 Закону України «Основи
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 14.01.1998 року
(надалі по тексту - Основ) встановлено,
що загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ, в Україні
залежно від страхового випадку є:
пенсійне страхування, страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням,
медичне страхування, страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності,
страхування на випадок безробіття.

Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Спори, що виникають із правовідносин за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, вирішуються в
судовому порядку, якщо законом не
встановлено досудовий порядок їх
розгляду (стаття 12 Основ).

Відповідно до пункту 4 статті 25 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням, відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого, допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків, пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Частиною 4 статті 26 Основ встановлено,
що якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Пунктом 5 частини першої статті 24
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» передбачено, що Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України зобов'язаний
співпрацювати з фондами з інших видів
соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно,
серед іншого, організувати поховання
померлого, відшкодувати вартість
пов'язаних з цим ритуальних послуг
відповідно до місцевих умов.

Частиною 8 статті 34 вказаного Закону
встановлено, що у разі смерті
потерпілого від нещасного випадку або
професійного захворювання витрати на
його поховання несе Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
згідно з порядком, визначеним
Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення витрат на поховання
у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
затверджений постановою Кабінетом
Міністрів України від 11.07.2001 року за №826
(далі по тексту - Порядок №826), регулює
відшкодування Фондом таких витрат
страхувальнику або сім'ї
застрахованого, чи іншій особі, яка
здійснювала поховання потерпілого, на
організацію поховання та пов'язаних з
цим ритуальних послуг.

За змістом пункту 2 вказаного Порядку
№826 витрати на поховання провадяться у
разі смерті потерпілого, що настала за
обставин, за яких настає страховий
випадок державного соціального
страхування громадян від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, перелік яких визначено
Кабінетом Міністрів України.

Організація поховання працівника, який
загинув на виробництві або помер у
лікарні під час лікування отриманої на
виробництві травми, проводиться
страхувальником згідно з пунктом 5
цього ж Порядку.

Абзацом 2 частини 9 статті 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
визначено, що у разі смерті
потерпілого, який одержував страхові
виплати і не працював, причинний
зв'язок смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів.

Інструкцією про встановлення
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом, затвердженою
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 15.11.2005 року за №606 і
зареєстрованою в Мінюсті України 02.12.2005
року за №1455/11735 (надалі по тексту -
Інструкція №606) причинний зв'язок
смерті з професійним захворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом
визначено як зв'язок, який можна
встановити між перебігом професійних
захворювань або наслідками трудового
каліцтва з урахуванням форми, стадії,
тяжкості функціональних порушень,
розвитку ускладнень за життя,
патоморфологічними та гістологічними
змінами в органах та системах
організму, що виявлені під час розтину,
та настанням смерті.

Пунктом 2.1 цієї Інструкції №606
визначено, що функції щодо
встановлення причинного зв'язку смерті
з професійним захворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом
покладаються на МСЕК, перелік яких
затверджується відповідним наказом
Міністерства охорони здоров'я
Автономної Республіки Крим, управлінь
охорони здоров'я обласних державних
адміністрацій.

Системний аналіз норм Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», Порядку проведення
витрат на поховання у разі смерті
потерпілого від нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та Інструкції про
встановлення причинного зв'язку смерті
з професійним захворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом, дає
підстави вважати, що відповідач
зобов'язаний відшкодовувати виплачені
іншими страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які
безпосередньо померли від нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання під час
роботи. А у разі смерті потерпілого,
який одержував пенсію по інвалідності
і не працював, причинний зв'язок смерті
останнього (потерпілого) з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів із обов'язком встановленням
наявності причинного зв'язку їх смерті
з одержаним трудовим каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я при
виконанні професійних обов'язків.

З матеріалів справи вбачається, що
смерть ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не настала при
виконання ними своїх професійних і
трудових обов'язків, оскільки останні
на момент смерті вже не працювали.

Позивач, під час передачі документів до
відповідача на відшкодування витрат на
поховання ОСОБА_1 за листопад 2012 року і
ОСОБА_2 за січень 2013 року не надав
належних доказів - відповідного
висновку спеціалізованої
профпатологічної МСЕК, який би
підтвердив наявність причинного
зв'язку смерті ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з
одержаним трудовим каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я при виконання
ними професійних обов'язків за життя.

Крім цього, колегія суддів, вважає
недостатнім посилання апелянта на
абзац 4 пункт 4 Порядку №5-4/4 від 04.03.2003
року, яким зобов'язано Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань відшкодовувати Пенсійному
фонду України витрати по допомозі на
поховання сім'ї померлого лише за
однієї умови отримання померлим пенсії
по інвалідності, оскільки таке
тлумачення апелянта даної норми
підзаконного нормативно-правового
акта суперечить положенням абзацу 2
частини 9 статті 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», за змістом якого, у
разі смерті потерпілого, який
одержував страхові виплати і не
працював, причинний зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Слід також зазначити, щодо положення
абзацу 4 пункту 4 Порядку №5-4/4 від 04.03.2003
року, яким зобов'язано Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань відшкодовувати Пенсійному
фонду України витрати на допомогу на
поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, котра
отримувала пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, суперечить положенням
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». Так, зокрема, стаття 21
коментованого Закону пов'язує
виникнення такого обов'язку у Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань зі смертю працівника, а не
з не отриманням померлим, який не
працював, зазначеної вище пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена
Верховним Судом України у постановах
від 23.05.2011 року і від 23.04.2013 року у
справах №21-48а11 і № 21-108-13а, прийнятих за
результатами розгляду заяв про
перегляд судового рішення з підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України. Вказані висновки
в силу вимог частини 2 статті 161, статті
244-2 коментованого Кодексу підлягають
обов'язковому врахуванню при вирішенні
даного публічно-правого спору.

Таким чином, позивачем не надано
доказів, які б підтверджували
наявність причинного зв'язку смерті
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з одержаним ними
трудовим каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я при виконанні
професійних обов'язків працівника за
життя, яке в подальшому спричинило їхню
смерть.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи,
висновку суду не спростовують, а
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі Івано - Франківської області -
залишити без задоволення, постанову
Івано - Франківського окружного
адміністративного суду від 09 січня 2014
року у адміністративній справі
№809/4106/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після надіслання її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді О.І. Довга

В.С. Затолочний