Справа № 2а-1670/3319/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 року
м. Київ К/9991/48073/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Кошіля В.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 18 травня
2011 року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12 липня 2011
року

у справі № 2а-1670/3319/11

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 18 травня
2011 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12 липня 2011
року, адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП
ОСОБА_3; позивач) до Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції у Полтавській області (далі -
Кременчуцька ОДПІ у Полтавській
області; відповідач) задоволено.
Податкове повідомлення-рішення №
/0/271 від 21 лютого 2011 року визнано
протиправним та скасовано. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ФОП ОСОБА_3 витрати у вигляді судового
збору в розмірі 3,40 грн.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями у справі,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, з підстав
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 18
травня 2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 12 липня 2011 року.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а постановлені у справі
судові рішення залишити без змін.

Крім того, Кременчуцькою ОДПІ у
Полтавській області заявлено
клопотання про заміну відповідача у
справі - Кременчуцької ОДПІ у
Полтавській області на Кременчуцьку
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області у зв'язку з
реорганізацією, яке згідно із статтею 55
Кодексу адміністративного судочинства
України підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та
апеляційної інстанцій встановлено, що
відповідачем проведено камеральну
перевірку податкової звітності ФОП
ОСОБА_3 з податку на додану вартість за
листопад 2010 року, за результатами якої
складено акт №
477/17-118/НОМЕР_1 від 02 лютого 2011 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0/271 від 21 лютого 2011 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 6 448,00 грн. (5
158,00 грн. - основний платіж, 1 290,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пункту 1.7 статті 1,
підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
Закону України від 03 квітня 1997 року
№ 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з
неправомірним віднесенням до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість на підставі податкової
накладної № 197 від 04 листопада 2010 року,
виписаної на його адресу Приватним
підприємством «Нафта-капітал».

Вказаний висновок контролюючим
органом зроблено з огляду на
відсутність у постачальника ФОП ОСОБА_3
трудових ресурсів, виробничого,
транспортного та торгівельного
обладнання, сировини та матеріалів,
необхідних для здійснення основного
виду діяльності, неперебування ПП
«Нафта-капітал» за вказаним в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців
місцезнаходженням, а також укладання
ним цивільно-правових договорів та
проведення транзитних фінансових
потоків, спрямованих на надання
податкової вигоди переважно з
контрагентами, які не виконують свої
податкові зобов'язання.

Крім того, обґрунтовуючи правову
позицію щодо неправомірного
формування підприємцем податкового
кредиту з податку на додану вартість за
розглядуваною операцією, відповідач
наголошував на анулюванні 20 січня 2011
року реєстрації ПП
«Нафта-капітал» в якості платника
податку на додану вартість.

Задовольняючи адміністративний
позов, суди попередніх інстанцій
виходили з наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР
визначено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Статтею 1 Закону України від 16 липня 1999
року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні» (далі
- Закон № 996-XIV) визначено, що первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
№ 996-XIV підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у
платника права на податковий кредит з
податку на додану вартість є факт
реального здійснення операцій з
придбання товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в
оподатковуваних операціях, а також
оформлення відповідних операцій
належним чином складеними первинними
документами, які містять достовірні
відомості про обсяг та зміст
господарської операції.

Як встановлено судами, фактичне
здійснення операції з придбання
позивачем заднього мосту в зборі у ПП
«Нафта-капітал» засвідчується
належним чином складеними
специфікацією на поставку товару,
видатковою та податковою накладними,
рахунком-фактурою, квитанціями до
прибуткових касових ордерів,
товарно-транспортною накладною та
подорожнім листом вантажного
автомобіля, що контролюючим органом не
заперечується.

При цьому судовими інстанціями
з'ясовано, що доцільність придбання
заднього мосту в зборі обумовлена в
даному випадку необхідністю його
встановлення на автомобіль марки
КАМАЗ, який належить позивачу на праві
приватної власності та
використовується ним у господарській
діяльності (в матеріалах
адміністративної справи наявні копії
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу та ліцензії на
здійснення внутрішніх перевезень
вантажів).

В свою чергу, слід враховувати, що
податкове законодавство, з огляду на
принцип індивідуальної
відповідальності платника податку, не
ставить в залежність податковий облік
(стан) певного платника від іншої особи,
зокрема, від господарських та
виробничих можливостей постачальника,
від його перебування за юридичною
адресою або від фактичної сплати
контрагентом податку до бюджету.
Вказані обставини за встановлення
факту реального характеру проведеної
господарської операції та наявності у
платника податку-покупця всіх
документальних підтверджень розміру
сформованого податкового кредиту не є
підставою для позбавлення його права
на формування відповідних даних
податкового обліку.

Також, на переконання колегії суддів, є
необґрунтованим посилання податкового
органу на анулювання 20 січня 2011 року
реєстрації ПП «Нафта-капітал» в якості
платника податку на додану вартість, як
на підставу для виключення позивачем
спірної суми податку на додану
вартість з податкового кредиту, адже
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість не
позбавляє правового значення виданих
ним за господарськими операціями
податкових накладних в той час, коли
він мав відповідний статус.

А відтак, враховуючи те, що на момент
виконання спірної господарської
операції (листопад 2010 року)
постачальник позивача був
зареєстрований як платник податку на
додану вартість, а також з огляду на
підтвердження реального характеру
проведеної господарської операції, у
відповідача були відсутні правові
підстави для прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 18 травня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 12 липня 2011 року такими, що прийняті
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Замінити в даній справі
відповідача - Кременчуцьку об'єднану
державну податкову інспекцію у
Полтавській області її
правонаступником - Кременчуцькою
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Полтавській області.

Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
відхилити, а постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 18
травня 2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 12 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Кошіль В.В.