Справа № 2а-2757/11/2070
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/52055/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Ланченко Л.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Червонозаводському районі м. Харкова

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2011
року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 27 липня 2011
року

у справі № 2а-2757/11/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Віконт Плюс»

до Державної податкової інспекції у
Червонозаводському районі м. Харкова

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від 12
квітня 2011 року, залишеною без
змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 27 липня 2011 року, адміністративний
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Віконт Плюс» (далі -
ТОВ «Віконт Плюс»; позивач) до
Державної податкової інспекції у
Червонозаводському районі м. Харкова
(далі - ДПІ у Червонозаводському районі
м. Харкова; відповідач) задоволено.
Скасовано в повному обсязі податкові
повідомлення-рішення № /0 від 06
вересня 2010 року, № /1 від 20
жовтня 2010 року, № /2 від 22 грудня 2010
року. Стягнуто з Державного бюджету
України на користь ТОВ «Віконт Плюс»
витрати з оплати судового збору
(державного мита) в розмірі 3,40 грн.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПІ у
Червонозаводському районі м. Харкова,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального права, просить скасувати
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2011
року, ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 27 липня 2011
року та прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, хоча були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд
справи проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до пункту 2
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, юридичної оцінки
обставин справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з таких
підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено документальну невиїзну
перевірку податкової декларації ТОВ
«Віконт Плюс» з податку на додану
вартість за червень 2010 року, за
результатами якої складено акт №
6056/15-510/35476374 від 13 серпня 2010 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 06 вересня 2010 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 738 788,70 грн.
(568 299,00 грн. - основний платіж, 170 489,70 грн.
- штрафні (фінансові) санкції).

За результатами
адміністративного оскарження, скарги
позивача залишено без задоволення, а
також прийнято податкові
повідомлення-рішення № /1 від 20
жовтня 2010 року та № /2 від 22 грудня
2010 року.

Перевіркою встановлено порушення
ТОВ «Віконт Плюс» підпункту 7.2.3
пункту 7.2, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України від 03 квітня 1997 року
№ 168/97-ВР «Про податок на
додану вартість» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин;
далі - Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з
неправомірним віднесенням до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість на підставі податкових
накладних, виписаних на його адресу
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Глорія Фарм Групп»,
з підстав невідповідності сум
нарахованого податкового кредиту
сумам податкових зобов'язань
контрагента.

Зокрема, обґрунтовуючи свою
правову позицію, контролюючий орган
посилався на неподання постачальником
позивача до органу державної
податкової служби за місцем реєстрації
декларації з податку на додану
вартість за червень 2010 року та,
відповідно, невідображення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість за проведеними з ТОВ «Віконт
Плюс» господарськими операціями.

Задовольняючи адміністративний
позов, суди попередніх інстанцій
виходили з наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР
визначено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, позивачем
включено до складу податкового кредиту
суми податку на додану вартість,
сплачені в ціні придбаних у ТОВ «Глорія
Фарм Групп» засобів захисту рослин, на
підставі належним чином оформлених
податкових накладних, виписаних на
його адресу особою, яка має статус
платника податку на додану вартість.

При цьому реальність здійснення
господарських операцій з придбання
позивачем товарно-матеріальних
цінностей у контрагента
підтверджується дослідженими судовими
інстанціям первинними та платіжними
документами, що, зокрема, податковим
органом не заперечується, як і не
заперечується, що понесені ТОВ «Віконт
Плюс» витрати безпосередньо пов'язані
з його господарською діяльністю, а
розглядувані операції здійснені за
наявності розумних економічних причин
(ділової мети) та наміру одержати
економічний ефект.

В свою чергу, слід враховувати, що
податкове законодавство не ставить в
залежність податковий облік (стан)
певного платника податку від іншої
особи, зокрема, від звітування
контрагентом до органу державної
податкової служби за місцем реєстрації
або фактичної сплати ним податку до
бюджету, а відтак, якщо останній не
виконав свого зобов'язання щодо сплати
податку або мінімізував свої податкові
зобов'язання, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи, проте
вказана обставина не є підставою для
позбавлення платника податку-покупця
права на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість за
наявності факту реального вчинення
господарських операцій та у разі, якщо
такий платник має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

За наведених обставин, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 12
квітня 2011 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 27 липня 2011
року такими, що прийняті з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до їх
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Червонозаводському районі м. Харкова
залишити без задоволення, а постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 27 липня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановленими главою 3 розділу IV
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Ланченко Л.В.