Справа № 809/3631/13-а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
Справа №
876/864/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання
Прокопенко О.В.,

представника позивача
Тетюка Р.М.,

представника відповідача
Бороніна О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 27 грудня 2013
року у справі за позовом
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації до Державної виконавчої
служби України, третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_3, про визнання дій
протиправними,скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В :

25 листопада 2013 року Івано-Франківська
обласна державна адміністрація
звернулась до суду з адміністративним
позовом, в якому просила визнати
протиправними дії Державної
виконавчої служби України та скасувати
постанови про відкриття виконавчих
проваджень по виконавчих листах про
стягнення з Івано-Франківської
обласної державної адміністрації на
користь ОСОБА_3 10 000,00 гривень моральної
шкоди та 134 817,44 гривень заробітної
плати за час вимушеного прогулу.

Постановою від 27 грудня 2013 року
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд відмовив в
задоволенні позову в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, Івано-Франківська
ОДА подала апеляційну скаргу, оскільки
вважає постанову необґрунтованою.

Неправомірність дій державного
виконавця, на думку позивача, полягає в
тому, що виконання судового рішення про
стягнення коштів з державного органу
провадиться відповідно до норм Закону
України ,,Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень". За умовами
вказаного закону виконання рішень суду
про стягнення коштів, боржником за
якими є державний орган, здійснюється
Державною казначейською службою
України.

Крім того, суд першої інстанції зробив
помилковий висновок про те, що очевидна
помилка (невідповідність коду ЄДРПОУ в
оскаржених постановах) може бути
виправлена постановою начальника
відділу або державного виконавця.

При цьому, суд першої інстанції
помилково залишив поза увагою той факт,
що не тільки оскаржені постанови, але й
виконавчі документи не відповідають
вимогам ст. 18 Закону України ,,Про
виконавче провадження", а саме: невірно
вказано ідентифікаційний номер
боржника (у виконавчих листах, в графі
код ЄДРПОУ боржника вказано
ідентифікаційний код Головного
управління регіонального розвитку та
будівництва замість коду
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації). Таким чином, виконавчі
листи оформлено з порушенням
установлених вимог.

Позивач вважає, що за таких умов
державний виконавець зобов'язаний був
відмовити стягувачу у відкритті
виконавчого провадження. Однак, суд
першої інстанції не дослідив даної
обставини та не надав оцінки діям
державного виконавця, що призвело до
винесення завідомо незаконної
постанови.

З огляду на викладене позивач просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Представник позивача в судове
засідання апеляційного суду не
з'явився, що у відповідності до
приписів ч.4 ст.196 КАС України не
перешкоджає судовому розгляду справи.

Представники позивача та третьої особи
заперечили вимоги апеляційної скарги
та просять залишити скаргу без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга не належить до задоволення з
таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що
постановою від 14.09.2011 року
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд задовольнив
частково адміністративний позов
ОСОБА_3 та ухвалив, зокрема, стягнути з
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації на її користь заробітну
плату за час вимушеного прогулу з 14.02.2002
року по 02.01.2011 року за 1676 робочих днів в
розмірі 134 817,44 грн., з проведенням
відрахувань загальнообов'язкових
зборів та платежів, а також 10 000 грн.
моральної шкоди. Постанова набрала
законної сили 13.11.2012 року.

11.12.2012 року Івано-Франківський окружний
адміністративний суд видав виконавчі
листи у даній справі, а 28.10.2013 року
ОСОБА_3 звернулась із заявою про
примусове виконання зазначених
виконавчих листів до відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України.

Постановами від 05.11.2013 року головний
державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Каращук К.Л. відкрив виконавчі
провадження ВП №40553332 та ВП №40553439 з
виконання виконавчих листів № 2а-263/08/0970
та № 2а-263/08/0970 про стягнення з
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації на користь ОСОБА_3
моральної шкоди в сумі 10000,00 грн. та
заробітної плати за час вимушеного
прогулу в розмірі 134 817,44 грн..

Частиною 1 статті 2 Закону України від
21.04.1999 року № 606-XIV ,,Про виконавче
провадження" (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України.

Разом з тим, за змістом ч. 2 ст. 3 Закону №
606-XIV рішення про стягнення коштів з
державних органів, державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з приписами статті 3 Закону
України від 05.06.2012 року № 4901-VI ,,Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень", який набрав чинності з
01.01.2013 року, виконання рішень суду про
стягнення коштів, боржником за якими є
державний орган, здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду (ч.1).

Стягувач за рішенням суду про
стягнення коштів з державного органу
звертається до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, у
строки, встановлені Законом України
,,Про виконавче провадження", із заявою
про виконання рішення суду (ч.2).

Відповідно до п. 3 розділу ІІ
,,Прикінцеві та перехідні положення"
Закону України ,,Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень" ( в
редакції, чинній на час відкриття
виконавчих проваджень) виконавчі
документи за рішеннями суду про
стягнення коштів або рішення суду, що
набрали законної сили, боржниками за
якими є визначені частиною першою
статті 2 цього Закону суб'єкти, які
видані або ухвалені до набрання
чинності цим Законом, подаються до
органу державної виконавчої служби
протягом шести місяців з дня набрання
чинності цим пунктом. Якщо рішення суду
про стягнення коштів або виконавчі
документи за цими рішеннями,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, не було подано в строк,
встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо правомірності дій
державного виконавця про прийняття до
свого провадження виконавчих листів
про стягнення коштів з
Івано-Франківської ОДА, оскільки
рішення суду про стягнення вказаних
коштів набрало законної сили до
набрання чинності Закону України ,,Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень".

Стаття 18 Закону України ,,Про виконавче
провадження" містить вимоги до
виконавчого документа, пунктом 3 якого,
зокрема передбачено, що у виконавчому
документі зазначається повне
найменування (для юридичних осіб) або
ім'я (прізвище, власне ім'я та по
батькові) (для фізичних осіб) стягувача
і боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб).

Згідно з п. 6 ч.1 ст. 26 Закону України ,,Про
виконавче провадження" державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону.

З матеріалів справи апеляційний суд
вбачає, що в резолютивній частині
постанови від 14.09.2011 року
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд не зазначив код
ЄДРПОУ Івано-Франківської ОДА.

В позовній заяві та в апеляційній
скарзі позивач зазначає, що у
виконавчих листах в графі код ЄДРПОУ
боржника вказано ідентифікаційний код
Головного управління регіонального
розвитку та будівництва замість коду
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації.

Таким чином, апеляційний дійшов
висновку, що у виконавчому документі
були всі наявні реквізити, в тому числі
ідентифікаційний код боржника, а тому
формальних підстав для відмови у
відкритті виконавчого провадження у
державного виконавця не було, оскільки
Закон України ,,Про виконавче
провадження" не містить обов'язку
державного виконавця перевіряти
правильність ідентифікаційного коду
на стадії відкриття виконавчого
провадження.

Суд першої інстанції також вірно
відзначив, що відповідно до ч.2 ст. 83
Закону України ,,Про виконавче
провадження" начальник відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або державний
виконавець з власної ініціативи чи за
заявою сторони виконавчого
провадження може виправити допущені у
процесуальних документах, винесених у
виконавчому провадженні державним
виконавцем, граматичні чи арифметичні
помилки, про що виноситься відповідна
постанова.

Тому помилкове зазначення у виконавчих
документах чи постановах про відкриття
виконавчих провадження
ідентифікаційного коду боржника не є
підставою для визнання дій державного
виконавця протиправними та скасування
оскаржених постанов.

Підсумовуючи викладене, апеляційний
суд визнає вірними та обґрунтованими
висновки суду першої інстанції про те,
що під час прийняття до виконання
зазначених вище виконавчих листі та
винесення постанов про відкриття
виконавчих проваджень державний
виконавець діяв в межах своїх
повноважень та у відповідності до
вимог наведених нормативно-правових
актів.

Зазначені обставини спростовують
доводи апеляційної скарги про
невідповідність постанови суду першої
інстанції нормам матеріального та
процесуального права, а тому
апеляційний суд не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги,

Статтею 159 КАС України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення з
одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1
ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Івано-Франківської
обласної державної адміністрації
залишити без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 27 грудня 2013
року у справі № 809/3631/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а в разі складення ухвали в
повному обсязі відповідно до статті 160
КАС України - з дня складення ухвали в
повному обсязі.

Ухвала в повному обсязі складена 26
травня 2014 року.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
О.М. Довгополов

Л.Я. Гудим