Справа № 805/3855/14
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Куденков К.О.
Суддя-доповідач - Гімон М.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року справа №805/3855/14

Донецький апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів: судді-доповідача Гімона М.М.,
суддів Василенко Л.А., Старосуда М.І.,
при секретарі судового засідання
Варчук О.М., за участю представника
відповідача Гончарової В.А., розглянув
у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Часовоярський завод
"Гідрозалізобетон» на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 25 квітня 2014
року у справі № 805/3855/14 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Часовоярський завод
"Гідрозалізобетон» до Артемівської
міської виконавчої дирекції
Донецького обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності про визнання
незаконним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И
В:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 25 квітня 2014
року відмовлено у задоволені позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Часовоярський завод
"Гідрозалізобетон» до Артемівської
міської виконавчої дирекції
Донецького обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності про визнання
незаконним та скасування рішення №85
від 19.12.2013 року про застосування
фінансових санкцій у розмірі 6526,80 грн.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивачем подана
апеляційна скарга, в якій посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
суд першої інстанції не звернув уваги,
що в діях позивача не має складу
правопорушення, оскільки відповідно до
раніше діючої Інструкції про порядок
забезпечення застрахованих осіб і
членів їх сімей путівками на
санаторно-курортне лікування, які
придбані за рахунок коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, затвердженої
постановою Правління Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності № 55 від 02.06.2005
року, комісія із соціального
старування в межах фінансових
можливостей могла прийняти рішення про
виділення однієї путівки протягом двох
календарних років непрацюючому
ветерану війни та праці, який раніше
працював на цьому підприємстві.
Оскільки ОСОБА_3 є ветераном праці, тому
позивачем правомірно були використані
кошти Фонду.

Також апелянт зауважує, що навіть якщо
порушення щодо неправомірного
використання позивачем коштів і
відбулося, то суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що 12 днів путівки
були використані ОСОБА_4 -
застрахованою особою, тобто кошти по
зазначеній особі були використані за
призначенням, а тому останні не
підлягають поверненню, як неправомірно
використані, та на них не можуть
нараховуватися штрафні санкції.

Крім того, апелянт вважає, що
відповідачем пропущено встановлені ст.
99 Кодексу адміністративного
судочинства України шестимісячний та
ст. 258 Цивільного кодексу України
загального річного строків для
застосування штрафних санкцій.

Апелянт також зазначає, що судом першої
інстанції при вирішенні питання щодо
розподілу судових витрат, безпідставно
було стягнуто з позивача судовий збір,
як за позов майнового характеру, у
розмірі 1827,00 грн. замість 73,08 грн.,
оскільки спір є немайнового характеру
як такий, що стосується скасування
рішення суб'єкта владних повноважень.

Представник відповідача в судовому
засіданні просив апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надав заяву про
розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вивчивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити частково, а постанову
суду першої інстанції скасувати з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що посадовими особами
відповідача проведено планову
перевірку ТОВ "Часовоярський завод
"Гідрозалізобетон" за період з 13.12.2010
року по 01.10.2013 року з питань повноти
нарахування, своєчасного
перерахування страхових внесків ФСС з
ТВП до 01.01.2011р. та дотримання порядку
використання коштів Фонду, направлених
на виплату допомоги та надання
соціальних послуг застрахованим
особам, за наслідками якої складено акт
перевірки №226 від 05.12.2013 року (далі Акт
перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення
позивачем п.4.11 та п.4.14 «Порядку
отримання застрахованими особами і
членами їх сімей санаторно-курортного
лікування, що сплачується за рахунок
коштів Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності»,
затвердженого постановою правління
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності від 25
лютого 2009 р. № 12 (далі Порядок № 12), а
також п.1 ст.47 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» від
18 січня 2001 року № 2240-III (далі Закон № 2240).

З Акту перевірки вбачається, що за
путівкою в "Санаторій імені Миколи
Гоголя" №122742 вартістю 5 439,00 грн., яка
згідно протоколу засідання комісії із
соціального страхування ТОВ
"Часовоярський завод
"Гідрозалізобетон" №11 від 01.11.2012р.
виділена застрахованій особі ОСОБА_4,
перебували ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (чоловік),
який не є застрахованою особою.
Часткова сплата вартості путівки
особами складає 1087,80 грн. (20 % вартості
путівки), тому встановлено порушення
порядку використання коштів Фонду у
сумі 4351,20 грн. (вартість путівки
оплачена за кошти Фонду).

На підставі Акту перевірки
відповідачем прийнято рішення №85 від
16.12.2013р., яким до позивача застосовано
фінансові (штрафні) санкції у
загальному розмірі 6 526,80 грн., у тому
числі 4 351,20 грн. - сума неправомірно
витрачених страхових коштів за період
після 01.01.2011 року та 2 175,60 грн. - штраф у
розмірі 50 відсотків неправомірно
витрачених коштів (вартість наданих
соціальних послуг) за період після
01.01.2011 року.

Також встановлено, що згідно протоколу
засідання комісії із соціального
страхування ТОВ "Часовоярський завод
"Гідрозалізобетон" №12 від 13.12.2012р.
прийнято рішення про виділення путівки
до санаторіїв-профілакторіїв
застрахованим особам, членам їх сімей
та студентам, у тому числі ОСОБА_4
(табельний номер 464) та ОСОБА_3
(пенсіонер) вартістю 5 439,00 грн. (розмір
часткової оплати за путівку 20%: 1 087,80
грн.) із здійсненням поділу між
подружжям.

З копії листа ТОВ "Часовоярський завод
"Гідрозалізобетон" від 13.12.2012р. №507,
адресованого до директора "Санаторія
імені Миколи Гоголя" вбачається, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 дано згоду про поділ
між ними путівки №122742.

Відповідно до копії квитанції до
прибуткового касового ордеру №50 від
28.12.2012р. ОСОБА_4 сплачено 20 % вартості
путівки (1087,80 грн.).

З копії зворотного талону до путівки
№122742, який видано Відокремленим
підрозділом "Санаторій імені Миколи
Гоголя" Державного підприємства
"Південна залізниця" вбачається, що
ОСОБА_4 перебувала в санаторії з 17.12.2012р.
по 28.12.2012р. (12 днів), а ОСОБА_3 перебував в
санаторії з 17.12.2012р. по 25.12.2012р. (9 днів).

З матеріалів справи також вбачається,
що ОСОБА_3 є пенсіонером за віком, що
підтверджується копію пенсійного
посвідчення № від 20.05.2009р., та
відповідно до копії посвідчення серія
К №046048 ОСОБА_3 має право на пільги,
встановлені законодавством України
для ветеранів праці.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_3 не є застрахованою
особою в розумінні Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням" та
не належить до осіб, які визначені
пунктами 4.8 та 4.9 Порядку № 12, тому поділ
путівки та її видача з частковою
оплатою за рахунок коштів Фонду для
спільного санаторно-курортного
лікування подружжю була здійснена з
порушенням вказаного Порядку, а тому
спірне рішення про застосування
фінансових (штрафних) санкцій є
законним та обґрунтованим. Стягуючи
судовий збір з позивача, суд виходив з
того, що спір є матеріального
характеру.

Колегія суддів вважає, що висновки суду
першої інстанції про відмову в
задоволенні позовних вимог частково
зроблені з порушенням норм
матеріального права та не відповідають
обставинам по справі з наступних
підстав.

Відповідно до п 2 ст.2 Закону № 2240
визначено, що застрахована особа - це
найманий працівник, а у випадках,
передбачених цим Законом, також інші
особи (громадяни України, іноземці,
особи без громадянства та члени їх
сімей, які проживають в Україні, якщо
інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України), на користь яких
здійснюється загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням.

Частиною 1 статті 6 Закону № 2240
встановлено, що загальнообов'язковому
державному соціальному страхуванню у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням, підлягають: 1)
особи, які працюють на умовах трудового
договору (контракту) на підприємствах,
в установах, організаціях незалежно
від форм власності та господарювання
або у фізичних осіб, у тому числі в
іноземних дипломатичних та
консульських установах, інших
представництвах нерезидентів, а також
обрані на виборні посади в органах
державної влади, органах місцевого
самоврядування та в інших органах; 2)
члени колективних підприємств,
сільськогосподарських та інших
виробничих кооперативів.

Як встановлено судом першої так і
апеляційної інстанції, ОСОБА_3 є
пенсіонером за віком, трудовою
діяльністю у грудні 2012 року не
займався, страхові внески до Фонду не
сплачував, а тому в розумінні Закону №
2240 він не був застрахованою особою на
час виникнення спірних правовідносин.

Порядок, який визначає умови отримання
застрахованими особами і членами їх
сімей санаторно-курортного лікування,
встановлено Порядком отримання
застрахованими особами і членами їх
сімей санаторно-курортного лікування,
що сплачується за рахунок коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, затвердженого
постановою правління Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності від 25 лютого 2009
р. № 12 (далі Порядок № 12).

Відповідно до п. 4.5 Порядку № 12,
комісією (уповноваженим) із
соціального страхування приймається
рішення про виділення застрахованій
особі путівки в двомісний номер з
частковою оплатою в розмірі 20
відсотків її вартості, а путівки в
одномісний номер - з частковою оплатою
в розмірі 50 відсотків її вартості.

Пунктом 4.11. Порядку № 12, Комісією
(уповноваженим) із соціального
страхування приймається рішення про
поділ путівки для спільного
санаторно-курортного лікування
застрахованої особи та члена її сім'ї,
що працює (дружини або чоловіка, які
перебувають у шлюбі), у тому числі на
іншому підприємстві (застрахованої
особи), або її дитини віком від 4 до 18
років, застрахованої особи та члена її
сім'ї, який навчається у вищому
навчальному закладі з денною формою
навчання, а також для двох
застрахованих осіб, що працюють на
одному підприємстві, за умови
попереднього отримання письмового
погодження адміністрації
санаторно-курортного закладу і терміну
лікування кожної особи не менше 12 діб.

Згідно п. 4.8. Порядку № 12, комісією
(уповноваженим) із соціального
страхування приймається рішення про
виділення путівки одному із
застрахованих батьків (матері або
батькові) або застрахованій особі -
законному представнику для
самостійного лікування дитини, яка є
членом сім'ї застрахованої особи, у
санаторно-курортному закладі для дітей
за наявності у дитини медичних
показань на санаторно-курортне
лікування з частковою оплатою в
розмірі 10 відсотків вартості путівки
на підставі заяви застрахованої особи
та медичної довідки для дитини.

Пунктом 4.9. Порядку № 12 встановлено, що
комісією (уповноваженим) із
соціального страхування приймається
рішення про виділення путівки (путівок)
згідно з медичними показаннями для
спільного санаторно-курортного
лікування чоловіка, дружини, які
працюють на цьому підприємстві та
перебувають у шлюбі, або їх дітей віком
від 4 до 18 років, у тому числі для члена
сім'ї (дружини або чоловіка), який
працює на іншому підприємстві і є
застрахованою особою, та члена сім'ї,
який навчається у вищому навчальному
закладі з денною формою навчання.

Путівка члену сім'ї, який працює на
іншому підприємстві (навчається у
вищому навчальному закладі з денною
формою навчання), видається за умови
надання довідки з місця його основної
роботи (навчання) про те, що він не
користувався цією соціальною послугою
протягом календарного року.

При визначенні часткової оплати за
путівку, що виділяється члену сім'ї,
комісія (уповноважений) із соціального
страхування керується пунктами 4.5 та 4.6
цього Порядку.

При цьому, відповідно до п. 4.10. Порядку
№ 12, видача страхувальником путівок
особам, які не працюють на цьому
підприємстві, крім випадків,
передбачених пунктами 4.8 та 4.9 цього
Порядку, забороняється.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 не є
застрахованою особою в розумінні
Закону № 2240 та не належить до осіб, які
визначені пунктами 4.8, 4.9, 4.11 Порядку №
12, суд першої інстанції вірно дійшов до
висновку про те, що поділ путівки та її
видача для спільного
санаторно-курортного лікування
подружжю була здійснена з порушенням
Порядку № 12.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 30 Закону
№ 2240, страхувальники та інші
отримувачі страхових коштів у разі
порушення порядку використання
страхових коштів відшкодовують Фонду в
повному обсязі неправомірно витрачену
суму страхових коштів та/або вартість
наданих соціальних послуг і сплачують
штраф у розмірі 50 відсотків такої суми.

Визначаючи розмір неправомірно
витрачених позивачем сум страхових
коштів та розмір штрафу, суд першої
інстанції не звернув уваги на те, яка
саме частина використаних коштів
витрачена з порушенням порядку.

Колегія суддів зауважує, що склад
правопорушення, яке стало підставою
для прийняття спірного рішення,
полягає саме у неправомірному
використанні коштів Фонду. У спірних
правовідносинах встановлено, що
ОСОБА_4, яка є застрахованою особою і
мала право на сплату частини путівки на
санаторно-курортне лікування за
рахунок коштів Фонду, скористалась
своїм правом правомірно, а тому витрати
на сплату вартості частини путівки за 12
днів є обґрунтованими і складають (4351,20
грн. : 21 день х 12 дн.) 2486,40 грн.

Таким чином, оскаржуване рішення
підлягає скасуванні в частині
застосування фінансових (штрафних)
санкцій на суму 3729,60 грн., в тому числі
щодо суми неправомірно витрачених
страхових коштів за період після 01.01.2011
року в розмірі 2486,40 грн. та відповідної
суми штрафу в розмірі 1243,20 грн. (2486,40 * 50
%).

Посилання позивача на те, що в його діях
не має складу правопорушення з
посиланням на раніше діючу Інструкції
про порядок забезпечення
застрахованих осіб і членів їх сімей
путівками, затвердженої постановою
Правління Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності № 55 від 02.06.2005 року,
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки на час виникнення спірних
правовідносин зазначений
нормативно-правовий акт втратив
чинність, а тому не підлягає
застосуванню.

Крім того, згідно даних трудової книжки
ОСОБА_3, останній перед виходом на
пенсію не працював на ТОВ
"Часовоярський завод
"Гідрозалізобетон" (ідентифікаційний
код 37071763), а працював на Товаристві з
обмеженою відповідальністю виробнича
фірма "Гідрозалізобетон"
(ідентифікаційний код 31049512), тобто на
іншому підприємстві.

Посилання апелянта на те, що
відповідачем пропущено встановлені ст.
99 Кодексу адміністративного
судочинства України строк звернення до
суду, є недоречними, оскільки
відповідачем позов не подавався. Також
безпідставними є посилання апелянта на
ст. 258 Цивільного кодексу України,
оскільки ця норма не регулює спірні
правовідносини.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, колегія суддів
виходить з наступного.

Суд зазначає, що спори про оскарження
рішень суб'єктів владних повноважень,
які впливають на майновий стан
фізичної або юридичної особи, є
майновими, а доводи апелянте про те, що
цей спір є немайновим, колегія суддів
не приймає до уваги.

Оскільки позивачем оскаржується
рішення про застосування фінансових
санкцій у загальному розмірі 6526,80 грн.,
то судовий збір за подання позову
згідно з приписами п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4
Закону України «Про судовий збір»
складає 1827,00 грн. (1218 грн. * 1,5 м.з.п.), з
яких позивачем відповідно до приписів
ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий
збір» сплачено 182,70 грн. (1827,00 грн. * 10 %).

Частина 3 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» також визначає, що решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Враховуючи те, що задоволена частина
позовних вимог складає 3729,60 грн. (57 % від
6526,80 грн.), тому судовий збір, який
повинен сплатити позивач складає 602,91
грн. (1827,00 грн. * 43% - 182,70 грн.).

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції при розгляді справи
припустив порушення норм
матеріального права, що призвело до
частково неправильного вирішення
справи, а також часткову
невідповідність висновків обставинам
справи, тому постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 24, 195, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н
О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Часовоярський завод
"Гідрозалізобетон» задовольнити
частково.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 25 квітня 2014
року у справі № 805/3855/14 скасувати.

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Часовоярський завод
"Гідрозалізобетон» до Артемівської
міської виконавчої дирекції
Донецького обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності про визнання
незаконним та скасування рішення
задовольнити частково.

Рішення Артемівської міської
виконавчої дирекції Донецького
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності № 85 від 19.12.2013
року про повернення коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності та застосування
фінансових санкцій скасувати в частині
застосування фінансових (штрафних)
санкцій на суму 3729,60 грн., в тому числі
щодо суми неправомірно витрачених
страхових коштів за період після 01.01.2011
року в розмірі 2486,40 грн. та суми штрафу в
розмірі 1243,20 грн.

В задоволені решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Часовоярський завод
"Гідрозалізобетон» на користь
Державного бюджету України судовий
збір в сумі 602,91 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня її складення в
повному обсязі.

У повному обсязі постанова виготовлена
13 червня 2014 року.

Колегія суддів
М.М. Гімон

Л.А. Василенко

М.І. Старосуд