Справа № 2а-5312/09/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2014 р. м. Київ
К-22930/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції у м. Києві по роботі з
великими платниками податків на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18.06.2009 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.05.2010 по
справі № 2а-5312/09/2670

за позовом Публічного
акціонерного товариства
"Укртранснафта"

до Спеціалізованої
державної податкової інспекції у м.
Києві по роботі з великими платниками
податків

про скасування першої
податкової вимоги від 06.05.2009 №1/28 та
зобов'язання внести зміни в картку
особового рахунку з ПДВ, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2009 року Товариством до суду
заявлений позов, з урахування уточнень,
про скасування першої податкової
вимоги від 06.05.2009 № 1/28 та зобов'язання
внести зміни в картку особового
рахунку з податку на додану вартість
(далі - ПДВ). Позовні вимоги
обґрунтовані відсутністю з боку
позивача порушень вимог Закону України
"Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами".

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволені в повному обсязі.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач до Вищого
адміністративного суду України подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

При цьому державний податковий орган
обґрунтовує касаційну скаргу тим, що
несплата податкових зобов'язань у
законодавчо визначені строки не
звільняє платника податку від
обов'язку сплатити суму податкового
зобов'язання до бюджету, а відтак у разі
ненадходження відповідних сум на
бюджетний рахунок, контролюючий орган
у відповідності до положень Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами", наділений правом на
формування податкових вимог, що ним і
було зроблено.

У поданих запереченнях на скаргу
позивач просить її відхилити з мотивів
необґрунтованості.

У відповідності до вимог ст. 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд допустив заміну позивача у справі -
Відкритого акціонерного товариства
"Укртранснафта" на його
правонаступника - Публічне акціонерне
товариство "Укртранснафта".

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України дійшов висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивачем 17.04.2009
до контролюючого органу подано
податкову декларацію з ПДВ за березень
2009 року, якою визначено до сплати ПДВ у
сумі 4 229 025,00 грн.

Державною податковою інспекцією 06.05.2009
було винесено першу податкову вимогу
№1/28, якою Товариство було повідомлено,
що сума податкового боргу позивача з
ПДВ за узгодженим податковим
зобов'язанням станом на 06.05.2009 складає 3
933 394,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суди
виходили з того, що у зв'язку з тим, що
станом на дату сплати узгодженого
податкового зобов'язання з ПДВ за
березень 2009 року у банку АКБ
"Європейський" знаходилось платіжне
доручення від 12.03.2009 № 694 з ПДВ у сумі 20
000 000,00 грн. з призначенням платежу "за
лютий 2009 року", що підтверджується
реєстраційним штампом банку № 142, та
яке не було виконано (повідомлення про
невиконання розрахункового документа
від 13.03.2009 № 4), Товариством нових
платіжних доручень не виставляло, а
лише змінило призначення платежу.
Разом з тим, твердження позивача про те,
що ним було змінено призначення
платежу платіжного доручення 12.03.2009 №
694 як сплата ПДВ за березень місяць,
матеріалами справи не підтверджено,
зокрема, матеріали справи не містять
жодного документального підтвердження
щодо направлення до банку АКБ
"Європейський" будь - якого
повідомлення, листа чи платіжного
доручення з метою зміни первісного
призначення платежу по зазначеному
платіжному дорученню, крім того
матеріали справи не містять і
підтвердження про повідомлення
контролюючого органу про проведення
відповідних змін призначення платежу з
метою сплати податкового зобов'язання
за березень 2009 року.

Також з матеріалів справи вбачається,
що Товариством 18.05.2009 до банку АКБ
"Європейський" було направлено
платіжне доручення від 18.05.2009 № 715 на
перерахування ПДВ за березень 2009 року у
сумі 4 000 000,00 грн., та листом від 20.05.2009 №
19-20/127/2396 повідомлено контролюючий
орган про виконання своїх податкових
зобов'язань перед бюджетом за березень
2009 року шляхом надання до банку АКБ
"Європейський" зазначеного платіжного
доручення.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується, що фактично позивачем
свої податкові зобов'язання з ПДВ за
березень 2009 року було виконано лише
18.05.2009, а саме з моменту подання до
установи банку платіжного доручення
від 18.05.2009 № 715 із призначенням платежу
"ПДВ за березень 2009 року", а отже станом
на 06.05.2009 Товариство мало податковий
борг у сумі 3 933 394,00 грн.

Спеціальним законом з питань
оподаткування, який установлював
порядок погашення зобов'язань
юридичних або фізичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими
фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків
контролюючими органами, є Закон
України від 21.12.2000 № 2181-ІІІ "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" (далі - Закон №
2181-ІІІ) .

Згідно з пп. 5.4.1 п. 5.4 статті 5 Закону №
2181-ІІІ узгоджена сума податкового
зобов'язання, не сплачена платником
податків у строк, вважається сумою
податкового боргу платника податків.

У разі коли платник податків не сплачує
узгоджену суму податкового
зобов'язання в установлені строки,
податковий орган надсилає такому
платнику податків податкові вимоги (пп.
6.2.1 п. 6.2 ст. 6 Закону № 2181-ІІІ).

Відповідно до п. 1.10 ст.1 Закону № 2181
податкова вимога - письмова вимога
податкового органу до платника
податків погасити суму податкового
боргу.

Перша податкова вимога надсилається не
раніше першого робочого дня після
закінчення граничного строку сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання. Перша податкова вимога
містить повідомлення про факт
узгодження податкового зобов'язання та
виникнення права податкової застави на
активи платника податків, обов'язок
погасити суму податкового боргу та
можливі наслідки непогашення його у
строк (пп. "а" пп. 6.2.3 п. 6.2 ст. 6 Закону №
2181-ІІІ).

Таким чином, враховуючи, що станом на
06.05.2009 за позивачем рахувалась
заборгованість, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку про
правомірність виставлення Товариству
першої податкової вимоги № 1/28.

Водночас, відповідно до абз. а пп. 6.4.1 п.
6.4 ст. 6 Закону № 2181-ІІІ податкова вимога
вважається відкликаною, якщо сума
податкового зобов'язання або
податкового боргу, а також пені та
штрафних санкцій (за їх наявності)
самостійно погашається платником
податків. Податкова вимога вважається
відкликаною у день, протягом якого
відбулося погашення суми податкового
зобов'язання (пені і штрафних санкцій)
або податкового боргу ( пп.6.4.2 п.6.4
ст.6Закону № 2181-ІІІ).

Як вбачається з матеріалів справи та
обставин, встановлених попередніми
судовими інстанціями, податкове
зобов'язання з ПДВ за березень було
фактично сплачено 18.05.2009, а отже і
податкова вимога з вказаної дати
вважається відкликаною.

Щодо вимог позивача про зобов'язання
контролюючого органу внести зміни в
картку особового рахунку з податку на
додану вартість на підставі рішення
суду, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова або ухвала суду касаційної
інстанції за наслідками перегляду,
набирає законної сили з моменту
проголошення, а згідно ч.1 ст.255
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Таким чином, оскільки ухвалою Вищого
адміністративного суду України 28.05.2009
залишено в силі постанову
Господарського суду м. Києва від 02.10.2007
у справі №25/54-А, якою позовні вимоги в
частині визнання недійсним
податкового повідомлення - рішення від
13.02.2006 №/0, щодо зменшення позивачу
суми бюджетного відшкодування ПДВ у
розмірі 3 641 797,00 грн. було задоволено та
враховуючи, що позивачем зазначена
сума ПДВ була сплачена до бюджету 01.12.2008
згідно платіжного доручення № 357 (а.с.
48), колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з правомірним висновком
судів попередніх інстанцій, що кошти у
сумі 3 641 797,00 грн. є переплатою та
повинні бути відображені по особовому
рахунку позивача.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що станом на 17.06.2009 дані
щодо переплати по особовому рахунку
платника відсутні.

За таких обставин суди попередніх
інстанцій цілком обґрунтовано
задовольнили позовні вимоги
Товариства в частині внесення змін до
картки особового рахунку з ПДВ з
урахуванням ухвали Вищого
адміністративного суду України від
28.05.2009 у справі № 25/54-А.

Відповідно до ст. 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
приходить до висновку, що судами
попередніх інстанцій повно і правильно
встановлені обставини справи, але
порушено норми матеріального права, що
призвело до ухвалення незаконних
судових рішень в частині, а тому
вбачаються підстави для їх скасування
частині та ухвалення в цій частині
нового рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Волноваському районі
Донецької області задовольнити
частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18.06.2009 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.05.2010 по
справі № 2а-5312/09/2670 в частині
скасування першої податкової вимоги
від 06.05.2009 № 128 скасувати та у
задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства
"Укртранснафта" в цій частині
відмовити, в решті судові рішення -
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, передбачених ст. 237
Кодексу адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
постанови, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236 - 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К.Голубєва

А.О. Рибченко