Справа № 523/3850/14-а
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

03 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 523/3850/14-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Малиновський О.М.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Кравченко К.В.,

Лук’янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Суворовському районі м.Одеси
на постанову Суворовського районного
суду м.Одеси від 14 квітня 2014р. по справі
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м.Одеси про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2010р. ОСОБА_2 (далі-позивач)
звернувся в суд із позовом до
управління ПФУ в Суворовському районі
м.Одеси (далі-пенсійний фонд) про
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії за 2000-2005р.р. з урахуванням її
підвищення на 350% мінімального розміру
пенсії за віком, в сумі 17785грн.

В обґрунтування своїх вимог
позивач зазначає, що перебував на
обліку у пенсійному фонді як інвалід
війни ІІ-ої групи, а з 2006р., як інвалід
І-ої групи. Тому, з 2000 по 2005р.р. на
підставі ч.4 ст.13 ЗУ «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» №3551-ХІІ від
22.10.1993р., мав право на щомісячну виплату
підвищеної пенсії в розмірі 350%
мінімальної пенсії за віком. Але,
пенсійний фонд здійснював перерахунок
підвищення пенсії на підставі Постанов
КМУ від 19.03.1996р. №342, від 26.07.1996р. №831 та
від 03.01.2002р. №1. Позивач вважає, що
розмір пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів,
вказаними Постановами КМУ були
зменшені, що є порушенням норми
вказаного Закону. Позивач посилаючись
на вказані обставини просить позов
задовольнити.

Справа неодноразово розглядалась
судами та постановою Суворовського
районного суду м.Одеси від 14 квітня 2014р.
адміністративний позов задоволено
частково.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Суворовському районі
м.Одеси нарахувати та виплатити ОСОБА_2
підвищення до пенсії, що передбачене
ч.4 ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» в
розмірі 350 % мінімальної пенсії за
віком, щомісячно, з урахуванням раніше
виплачених сум в наступних розмірах:

з 01.01.2000р. по 31.12.2000р. - у розмірі 757,96грн.;

з 01.01.2001р. по 31.12.2001р. - у розмірі 870,69грн.;

з 01.01.2002р. по 31.12.2003р. - у розмірі 938грн.;

з 01.01.2004р. по 12.01.2004р. - у розмірі 996,41грн.;

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт
просить постанову суду скасувати,
винести нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі, посилаючись на порушення норм
права.

Судова колегія вважає, що у
відповідності до п.1 ч.1 ст.197 КАС
України, апеляційну скаргу можливо
розглянути в порядку письмового
провадження, оскільки в матеріалах
справи достатньо доказів для вирішення
справи по суті.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді-доповідача,
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку про залишення
скарги без задоволення, постанови суду
без змін, з наступних підстав.

За правилами ст.200КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги
частково, суд першої інстанції виходив
з того, що з урахуванням пріоритетності
законів над підзаконними актами,
застосуванню підлягає ч.4 ст.13 ЗУ «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» №3551-ХІІ від
22.10.1993р., а не постанови КМУ, якими було
істотно звужено обсяг встановлених
пенсійних виплат позивача.

Вирішуючи спір судова колегія вважає,
що суд першої інстанції повно та
об'єктивно дослідив обставини по
справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що з
31.12.1986р. позивачу призначено пенсію за
віком. За заявою позивача з 20.06.1997р. його
переведено на пенсію по інвалідності
ІІ групи, відповідно до ЗУ «Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ». З 12.01.2004р.
переведено на пенсію за віком
відповідно до ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». З 02.10.2006р. його переведено
на пенсію по інвалідності І групи
згідно ЗУ «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ».

Вирішуючи спірне питання, суд
першої інстанції виходив з наступного.

Приписами ч.4 ст.13 ЗУ «Про статус і
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» у редакції,
чинній до 01.01.2006р., передбачено що
інвалідам війни II групи пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії
підвищуються на 350 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» від 05.10.2005р. частину четверту
статті 13, яка набрала чинності з
01.01.2006р., викладено в такій редакції:

«Інвалідам війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються:
інвалідам I групи - у розмірі 50
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, II
групи - 40 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, III групи - 30 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність»

З урахуванням внесених змін з 1 січня
2006р. позивачу надбавка до пенсії в
розмірі 350 процентів мінімальної
пенсії за віком не передбачена.

Наведені норми діючого законодавства
дають підстави для висновку, що з 2000р.
по 2005р. ч.4 ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» №3551-ХІІ від 22.10.1993р. була
чинною та передбачала підвищення до
пенсії в розмірі 350 процентів
мінімальної пенсії за віком. Зміни до
вказаного Закону внесені ЗУ «Про
внесення змін до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» від 05.10.2005р. та
набрали чинності з 01.01.2006р.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов до висновку, з яким погоджується
судова колегія, що Постанови КМУ від
19.03.1996р. №342, від 26.07.1996р. №831 та від
03.01.2002р. №1, відповідно до яких позивачу
здійснювалось підвищення до пенсії, не
підлягають застосуванню, оскільки
відповідно до Конституції України вони
мають меншу юридичну силу ніж Закон.

Отже, у зв'язку з тим, що позивача з
12.01.2004р. переведено на інший вид пенсії,
відповідно до ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», у нього відсутнє право на
перерахунок підвищення до пенсії в
розмірі 350 процентів мінімальної
пенсії за віком за ч.4 ст.13 ЗУ «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» з 12.01.2004р., що
вірно встановлено судом першої
інстанції.

Виходячи з наведеного, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного та обґрунтованого
висновку про те, що пенсійний фонд
неправомірно застосовував вказані
Постанови КМУ, а відповідно до ч.4 ст.13
ЗУ «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
№3551-ХІІ від 22.10.1993р., з 01.01.2000р. по 12.01.2004р.
позивач мав право на підвищення пенсії
в розмірі 350% мінімальної пенсії за
віком.

Також апелянт посилається на те,
що позивач пропустив строк звернення
до суду на підставі ст.99 КАС України.

Однак удова колегія зазначає, що
ухвалами Вищого адміністративного
суду України від 23 січня 2013р. та 29 січня
2014р. рішення судів першої та
апеляційної інстанції про залишення
адміністративного позову без розгляду
на підставі ст.99 КАС України скасовано,
а справу направлено до суду першої
інстанції для розгляду справи по суті
(а.с.80-81; 129-130). При цьому, в судових
рішеннях ВАСУ зазначено, що позивач не
пропустив строк, оскільки про
порушення свої прав дізнався в межах
передбаченого КАС строку.

Крім того, суд апеляційної
інстанції зазначає, що рішення
касаційної інстанції в частині питання
строку звернення до суду є обов'язковим
для виконання суддів першої інстанції.

В доводах апеляційної скарги
апелянт посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права. На думку судової колегії,
викладені у скарзі доводи не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права чи порушення
норм процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи по
суті.

За таких обставин, судова
колегія вважає, що постанова суду
ухвалена з додержанням норм
процесуального та матеріального права,
а тому не вбачає підстав для її
скасування.

Відповідно до ч.10 ст.183-2 КАС
України, у разі оскарження в
апеляційному порядку постанови,
прийнятої у скороченому провадженні,
судове рішення апеляційної інстанції
по такій справі є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Отже, у зв'язку з оскарженням
рішення суду першої інстанції, яке
прийняте у скороченому провадженні,
дана ухвала апеляційного суду
остаточна та оскарженню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.183-2,197,198,200,206 КАС України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м.Одеси - залишити
без задоволення.

Постанову Суворовського
районного суду м.Одеси від 14 квітня 2014р.
- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту постановлення
та оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Ю.М. Градовський

Судді:
К.В. Кравченко

О.В. Лук’янчук