Справа № К/9991/20908/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/20908/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Білогірському
районі Автономної Республіки Крим

на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 15 червня 2010 року

та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 07 лютого 2011 року

у справі № 2а-2100/10/0170

за позовом Кримського
республіканського підприємства
«Виробниче підприємство
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Білогірська»

до Державної податкової інспекції у
Білогірському районі Автономної
Республіки Крим

про визнання частково протиправним
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Кримське республіканське підприємство
«Виробниче підприємство
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Білогірська» (далі -
позивач) звернулось до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Білогірському районі Автономної
Республіки Крим (далі - відповідач) про
визнання протиправними податкових
повідомлень-рішень від 14 жовтня 2009
року: № /0 - в частині штрафу у сумі
33752,92 грн., № /0 - в частині штрафу у
сумі 1014,17 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 15 червня 2010 року
позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 14 жовтня 2009
року: № /0 - в частині зобов'язання
сплатити штраф у розмірі 33752,92 грн. та №
/0 - в частині зобов'язання
сплатити штраф у розмірі 1014,17 грн.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 07 лютого 2011 року постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 15
червня 2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у
Білогірському районі АР Крим,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права, просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 15
червня 2010 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 07 лютого 2011
року і ухвалити нове судове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів,
враховуючи межі касаційної скарги,
дійшла висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у Білогірському районі АР Крим
провела невиїзну документальну
перевірку КРП «ВПВКГ м. Білогірська» з
питання своєчасності сплати податку на
додану вартість за листопад та грудень
2008 року, за результатами якої був
складений акт № 2554/15-02/03332518 від 14 жовтня
2009 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені вимоги:
підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», підпункту 5.3.1 пункту 5.3
статті 5 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», які полягали у
несвоєчасній сплаті узгодженого
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість за листопад та грудень
2008 року.

Зокрема, перевіркою було встановлено,
що податкові зобов'язання позивача з
податку на додану вартість за листопад
2008 року у сумі 27909,00 грн., які були
узгоджені згідно податкової
декларації № 14799 від 12 грудня 2008 року,
та податкові зобов'язання з податку на
додану вартість за грудень 2008 року у
сумі 59969,00 грн., які були узгоджені
згідно податкової декларації № 17431 від
19 січня 2009 року, були погашені із
порушенням граничного строку сплати, а
саме згідно платіжних доручень: № 201
від 31 березня 2009 року, № 290 від 28 квітня
2009 року, № 413 від 29 травня 2009 року, № 501
від 23 червня 2009 року, № 581 від 31 липня 2009
року, № 590 від 06 серпня 2009 року, № 634 від
01 вересня 2009 року, № 689 від 29 вересня 2009
року, № 192 від 26 березня 2009 року.

14 жовтня 2009 року ДПІ у Білогірському
районі АР Крим на підставі вказаного
акта перевірки прийняла податкове
повідомлення - рішення № /0, яким
на підставі підпункту 17.1.7 пункту 17.1
статті 17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» за затримку на 242
календарних дні граничного строку
сплати узгодженої суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 82180,53 грн.
застосувала до позивача суму штрафних
санкцій в розмірі 50 % в сумі 41090,30 грн.

14 жовтня 2009 року ДПІ у Білогірському
районі АР Крим на підставі вказаного
акта перевірки прийняла податкове
повідомлення - рішення № /0, яким
на підставі підпункту 17.1.7 пункту 17.1
статті 17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» за затримку на 86
календарних днів граничного строку
сплати узгодженої суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 5697,47 грн.
застосувала до позивача суму штрафних
санкцій в розмірі 20 % в сумі 1139,50 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що норма пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» не встановлює право
чи обов'язок саме органу державної
податкової служби якимось чином
змінювати податкові зобов'язання, в
рахунок сплати яких платник податків
спрямував кошти

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для застосування до позивача
штрафних (фінансових) санкцій у
відповідних розмірах згідно
оспорюваних податкових
повідомлень-рішень слугував висновок
податкового органу про сплату
узгоджених сум податкових зобов'язань
з податку на додану вартість за
листопад та грудень 2008 року із
затримкою.

Разом з цим, згідно графи «призначення
платежу» платіжних доручень № 201 від 31
березня 2009 року, № 290 від 28 квітня 2009
року, № 413 від 29 травня 2009 року, № 501 від
23 червня 2009 року, № 581 від 31 липня 2009
року, № 590 від 06 серпня 2009 року, № 634 від
01 вересня 2009 року, № 689 від 29 вересня 2009
року, № 192 від 26 березня 2009 року (арк.
справи 14-22) вбачається, що грошові кошти
згідно вказаних платіжних документів
були скеровані позивачем в рахунок
оплати податкових зобов'язань з
податку на додану вартість за березень
- вересень 2009 року.

Згідно пункту 1.5 статті 1 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) штрафна санкція
(штраф) - плата у фіксованій сумі або у
вигляді відсотків від суми податкового
зобов'язання (без урахування пені та
штрафних санкцій), яка справляється з
платника податків у зв'язку з
порушенням ним правил оподаткування,
визначених відповідними законами.

Відповідно до положень підпункту 17.1.7
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), у разі коли
платник податків не сплачує узгоджену
суму податкового зобов'язання протягом
граничних строків, визначених цим
Законом, такий платник податку
зобов'язаний сплатити штраф у таких
розмірах, зокрема, при затримці, що є
більшою 90 календарних днів, наступних
за останнім днем граничного строку
сплати узгодженої суми податкового
зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

Отже, для застосування цього штрафу
необхідна наявність двох підстав: 1)
наявність узгодженої суми податкового
зобов'язання; 2) несплата цієї
узгодженої суми податкового
зобов'язання із затримкою на
відповідну кількість календарних днів,
наступних за останнім днем граничного
строку сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання.

Ці факти мають бути належним чином
встановлені податковим органом. Інших
підстав для застосування штрафу не
передбачено.

Пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) визначений
принцип рівності бюджетних інтересів.
Установлено, що податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Підпунктом 7.1.1 пункту 7.1 статті 7 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що джерелами самостійної
сплати податкових зобов'язань або
податкового боргу платника податку є
будь-які власні кошти такого платника
податку. Отже, грошовий платіж є єдиною
формою сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Згідно з пунктом 6 статті 7 Закону
України «Про Національний банк
України» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
Національний банк України визначає
систему, порядок і форми платежів.

Відповідно до пункту 1.7 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 21 січня 2004 року № 22 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), кошти з
рахунків клієнтів банки списують лише
за дорученнями власників цих рахунків
(включаючи договірне списання коштів
згідно з главою 6 цієї Інструкції) або
на підставі платіжних вимог стягувачів
у разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції. При
цьому згідно з пунктом 3.8 зазначеної
Інструкції реквізит «Призначення
платежу» платіжного доручення
заповнюється платником так, щоб
надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
«Призначення платежу». Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

Колегія суддів відзначає, що право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції на момент
виникнення спірних правовідносин),
який є спеціальним законом з питань
оподаткування і установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), нарахування і сплати пені та
штрафних санкцій, що застосовуються до
платників податків, визначено
вичерпний перелік заходів, які
вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
немає зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків.

Таким чином, у разі недотримання
платником податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбаченого
пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин), податковий орган не
наділений правом чи обов'язком
змінювати призначення платежу,
визначене платником податків.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, про
неправомірність визначення податковим
органом позивачу штрафних санкцій у
розмірі 33752,92 грн. та у розмірі 1014,17 грн.
згідно оспорюваних податкових
повідомлень-рішень.

Доводи касаційної скарги
вищевикладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у Білогірському районі АР
Крим підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 15 червня 2010 року та
ухвала Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 07 лютого 2011
року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Білогірському
районі Автономної Республіки Крим
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 15
червня 2010 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 07 лютого 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна