Справа № 2а-3873/11
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
Справа №
103209/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні у
м. Львові апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову
Личаківського районного суду м. Львова
від 21 липня 2011 року у справі за її
позовом до виконавчого комітету
Львівської міської ради, управління
комунальної власності Львівської
міської ради про визнання дій
неправомірними,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2011 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП)
звернулася до суду з адміністративним
позовом, у якому просила визнати
неправомірними дії виконавчого
комітету Львівської міської ради та
управління комунальної власності
Львівської міської ради щодо відмови в
оформленні правоустановчого документу
на нежитлові приміщення кафе-бару
площею 56,6 м2 по АДРЕСА_1, розташованих на
орендованій земельній ділянці площею 84
м2 з цільовим призначенням - для
обслуговування існуючого кафе-бару.

Постановою Личаківського районного
суду м. Львова від 21 липня 2011 у справі №
2а-3873/11 у задоволенні позову було
відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ФОП
просить зазначену постанову скасувати
та прийняту нову, якою позовні вимоги
задовольнити. Апеляційну скаргу
обґрунтовує тим, що з 06.04.1999 року є
підприємцем і орендарем земельної
ділянки по АДРЕСА_1.

На вказаній земельній ділянці з 1996 року
розміщалася тимчасова споруда згідно з
дозволом Личаківської районної
адміністрації Львівської міської ради
№ 521 від 27.05.1996 року, наданого ТОВ
«Отава», де працювала позивачка. Потім
МАФ переросла у нежитлові приміщення
кафе-бару згідно з дозволом
Личаківської районної адміністрації
Львівської міської ради № 142/2 від 08.06.1999
року. Кафе-бар відкрито за дозволу
департаменту економічної політики та
ресурсів (відділу торгівлі і побуту) №
1205/206 21.02.2001 року, яким дозволено
переспеціалізацію кіоска в міні-бар з
режимом роботи «цілодобово».

Апелянт вважає, що вона, як тимчасовий
землекористувач, з урахуванням умов
надання земельної ділянки та її
цільового призначення, мала право
споруджувати будівлі та споруди за
згодою на це орендодавця. Оскільки
земельна ділянка надавалась для
обслуговування існуючого міні-бару, то
у відповідних рішеннях про передачу в
оренду земельної ділянки вже не
вказувалось про надання встановлення
чи будівництво бару, оскільки по факту
бар існував і таке не вимагалось
законодавством. Проте, у оформленні
правовстановлюючого документу на
зазначені нежитлові приміщення
кафе-бару їй було відмовлено, а тому
такі дії вважає неправомірними.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання апеляційного суду не
з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1
ст. 197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Відмовляючи у задоволенні позову ФОП,
суд першої інстанції виходив із того,
що в судовому засіданні встановлено, що
позивачкою самовільно здійснено
перебудову кіоску у нежитлове
приміщення кафе-бару, що
підтверджується технічним паспортом
на будівлю та не заперечується
представником позивача.

Відмовляючи у оформленні права
власності на вказаний об'єкт,
відповідач роз'яснює позивачу порядок
набуття права власності на самочинне
будівництво та зазначає про
відсутність підстав для видачі
свідоцтва про право власності без
проходження процедури прийняття
об'єкту нерухомості в експлуатацію.
Така процедура визначена як рішенням
органу місцевого самоврядування від
27.02.2009 року № 114, яким затверджено
«Положення про порядок оформлення
права власності на об'єкти нерухомого
майна» так і спеціальним
законодавством, зокрема, Законом
України «Про основи містобудування»,
який діяв на час звернення позивача.
Саме вказаними рішенням та нормативним
актом визначено порядок набуття права
власності на нерухоме майно, а тому
відповідач діяв у спосіб та порядку
визначеному цим законодавством.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
нормам матеріального і процесуального
права та фактичним обставинам справи.

Як безспірно встановлено судом першої
інстанції, земельною ділянкою по
АДРЕСА_1, на якій знаходиться тимчасова
споруда - кіоск, позивачка користується
з 1996 року.

Із пояснень, наданих представником
позивача в судовому засіданні, слідує,
що у процесі експлуатації малої
архітектурної форми, було здійснено
перебудову, внаслідок якої на місці
тимчасової споруди було споруджено
нерухоме майно міні-бар. При цьому
представник позивачки визнав, що
жодного дозволу органу влади для
здійснення зазначеної перебудови
позивачка не отримувала і в
експлуатацію нерухоме майно не
здавала.

30 листопада 2010 року ФОП звернулася до
Личаківської районної адміністрації
Львівської міської ради із клопотанням
про видачу свідоцтва про право
власності на об'єкт нерухомого майна
приватної форми власності - нежитловий
будинок (бар) по АДРЕСА_1.

Як слідує з відповіді управління
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради № 2302-180 від 27.01.2011 року,
позивачці було повернуто вказане
клопотання, оскільки договір оренди
земельної ділянки по АДРЕСА_1 із
позивачкою був укладений на два роки
для обслуговування малої
архітектурної форми павільйону для
здійснення підприємницької
діяльності.

Згідно з пунктом 14.2. «Положення про
порядок оформлення права власності на
об'єкти нерухомого майна» (додаток № 1
до рішення виконавчого комітету від
27.02.2009 року № 114) свідоцтва про право
власності на тимчасові споруди
(павільйони, навіси, ангари з легких
конструкцій, малі архітектурні форми,
металеві гаражі) не видаються.

Крім цього, відповідно до абзацу 3
пункту 1.6 «Тимчасового положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно», затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002
року № 7/5, не підлягають реєстрації
тимчасової споруди.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позивачці
правомірно було відмовлено у
оформленні права власності на спірний
об'єкт нерухомості, а отже позовні
вимоги є безпідставними.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
суд першої інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку, а
відтак апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Личаківського
районного суду м. Львова від 21 липня 2011
року у справі № 2а-3873/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук