Справа № 805/4352/14
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2014 р.
Справа № 805/4352/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Суддя Донецького окружного
адміністративного суду Давиденко Т.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження позовну заяву Прокурора

Пролетарського району м. Донецька в
інтересах держави в особі Державної
податкової

інспекції Пролетарського району м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у

Донецькій області

до відповідача Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2

про стягнення недоїмки з єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне

страхування в сумі 12164 грн. 18 коп.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Пролетарського району м.
Донецька в інтересах держави в особі
Державної податкової інспекції
Пролетарського району м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області звернувся до
Донецького окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 про стягнення недоїмки з
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
12164 грн. 18 коп.

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим,
що станом на 04.04.2014 року у відповідача
рахується заборгованість зі сплати
єдиного внеску згідно поданого звіту
за період серпень 2013 року - січень 2014
року в сумі 12164 грн. 18 коп., яка у повному
обсязі у встановлений строк не
перерахована.

Враховуючи викладене, просить стягнути
з ФОП ОСОБА_2 суму заборгованості з
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в
розмірі 12164 грн. 18 коп.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, відзив на позовну заяву
та заяву про розгляд справи за участю
його представника не надав.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи наведене, суд розглядає
справу в порядку письмового
провадження на підставі наявних у ній
доказів.

Дослідивши матеріали справи, доводи
позовної заяви, суд встановив.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
перебуває в Державному реєстрі
фізичних осіб - платників податків та
інших обовязкових платежів
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
місцепроживання: 83074, АДРЕСА_1,
перебуває на обліку як платних єдиного
внеску в ДПІ Пролетарського району м.
Донецька Донецької області (а.с. 5).

Станом на 04.04.2014 року у ФОП ОСОБА_2
рахується заборгованість в сумі 12164
грн. 18 коп. (а.с. 17)

Оскільки зазначена сума у встановлений
законодавством строк в повному обсязі
до бюджету не сплачена, ДПІ у
Пролетарському районі м. Донецька
направила на адресу ФОП ОСОБА_2 вимогу
про сплату боргу від 22.01.2014 року №
Ф-19087-17, яка у встановленому законом
порядку відповідачем не оскаржена та
не виконана (а.с. 16).

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом,
позивач просить стягнути з відповідача
зазначену суму недоїмки.

Проаналізувавши встановлені обставини
справи та норми законодавства України,
яке регулює спірні правовідносини, суд
вважає позовну заяву такою, що підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Згідно ст. п. 5. ч. 2 ст. 20 Закону України
«Про прокуратуру» при виявленні
порушень закону прокурор або його
заступник у межах своєї компетенції
мають право звертатись до суду з заявою
про захист прав і законних інтересів
громадян, держави, а також підприємств
та інших юридичних осіб.

Відповідно до ст. 60 Кодексу
адміністративного судочинства
України, прокурор здійснює в суді
представництво громадянина або
держави в порядку, встановленому цим
кодексом та іншими законами, і може
здійснювати представництво на
будь-якій стадії адміністративного
процесу.

Тобто, прокурору надане право
звертатись до суду з позовною заявою в
інтересах держави.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
вичерпний перелік податків та зборів,
що справляються в Україні, та порядок
їх адміністрування, платників податків
та зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п.41.1 ст.41
Податкового кодексу України
контролюючими органами є органи
доходів і зборів - центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування єдиної державної
податкової, державної митної політики
в частині адміністрування податків і
зборів, митних платежів та реалізує
державну податкову, державну митну
політику, забезпечує формування та
реалізацію державної політики з
адміністрування єдиного внеску,
забезпечує формування та реалізацію
державної політики у сфері боротьби з
правопорушеннями при застосуванні
податкового та митного законодавства,
а також законодавства з питань сплати
єдиного внеску, його територіальні
органи.

Згідно п. 41.2 ст. 41 Податкового кодексу
України органами стягнення є виключно
контролюючі органи, уповноважені
здійснювати заходи щодо забезпечення
погашення податкового боргу та
недоїмки зі сплати єдиного внеску у
межах повноважень, а також державні
виконавці у межах своїх повноважень.
Стягнення податкового боргу та
недоїмки зі сплати єдиного внеску за
виконавчими написами нотаріусів не
дозволяється.

Відповідно до п. 31 ст. 1 Закону України
«Про збір та обік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» органи доходів
і зборів - центральний орган виконавчої
влади, що формує податкову і митну
політику (в частині адміністрування
податків і зборів, митних платежів,
єдиного внеску) та забезпечує її
реалізацію (центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику), та його
територіальні органи.

Таким чином, позивач у справі -
орган владних повноважень, який
виконує владні управлінські функції,
надані йому чинним законодавством,
відносно платників єдиного внеску на
загальнообовязкове державне пенсійне
страхування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону
України «Про збір та обік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Пунктом 10 зазначеної норми Закону
визначено, що страхувальники -
роботодавці та інші особи, які
відповідно до цього Закону зобов'язані
сплачувати єдиний внесок.

Згідно абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про збір та обік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску є роботодавці -
підприємства, установи та організації,
інші юридичні особи, утворені
відповідно до законодавства України,
незалежно від форми власності, виду
діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, зазначеним у витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), у
тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами.

Тобто, відповідач в розумінні
зазначених норм Закону є
страхувальником та на нього покладений
обов'язок нараховувати та сплачувати
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону
України «Про збір та обік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» встановлено,
що платник єдиного внеску зобов'язаний
подавати звітність до органу доходів і
зборів за основним місцем обліку
платника єдиного внеску у строки,
порядку та за формою, встановленими
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, за
погодженням з Пенсійним фондом та
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону
України «Про збір та обік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» на платника
єдиного внеску покладений обов'язок
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок.

Як зазначалось раніше, відповідачем
наданий до органу доходів і зборів звіт
щодо нарахування єдиного внеску.

Статтею 9 Закону України «Про збір та
обік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» визначені
порядок обчислення і сплати єдиного
внеску, зокрема, сплата єдиного внеску
здійснюється у національній валюті
шляхом внесення відповідних сум
єдиного внеску на рахунки органів
доходів і зборів, відкриті в
центральному органі виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, для його зарахування.

Платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом.

Єдиний внесок підлягає сплаті
незалежно від фінансового стану
платника.

Як встановлено судом та не
заперечується відповідачем, сума
єдиного внеску за серпень 2013 року -
січень 2014 року в сумі 12164 грн. 18 коп. у
встановлений строк та у повному обсязі
до органу доходів і зборів не
перерахована.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» орган доходів і
зборів у порядку, за формою та у строки,
встановлені центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи та не заперечується
сторонами у справі, відповідачем
вимоги про сплату боргу у
встановленому порядку не оскаржена,
сума недоїмки в повному обсязі не
погашена.

Абзацем 10 частини 4 статті 25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» у випадках,
зазначених в абзаці дев'ятому цієї
частини, орган доходів і зборів також
має право звернутися до суду з позовом
про стягнення недоїмки. При цьому
заходи досудового врегулювання спорів,
передбачені законом, не
застосовуються.

Оскільки відповідачем сума недоїмки у
встановлений строк та у повному обсязі
не погашена, суд вважає, що позивач
правомірно, в межах повноважень,
наданих йому чинним законодавством, та
у спосіб, визначений Законом, звернувся
до адміністративного суду з позовною
заявою про стягнення недоїмки, тому
позовні вимоги підлягають задоволенню
в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись
Конституцією України, Податковим
кодексом України, Законом України «Про
збір та обік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», ст. 2, ст. 7 - 15,
ст. 17-20, ст. 69-72, ст. 86, ст. 94, ст. 128, ст. 158 -
163, ст. 167, ст. 185, ст. 186, ст. 254, ст. 263
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Прокурора
Пролетарського району м. Донецька в
інтересах держави в особі Державної
податкової інспекції Пролетарського
району м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 про стягнення недоїмки з
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
12164 грн. 18 коп. - задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
місцепроживання: 83074, АДРЕСА_1) на
користь Державної податкової
інспекції Пролетарського району м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області
заборгованість з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 12164 грн. 18
коп.

Постанова Донецького окружного
адміністративного суду може бути
оскаржена в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Давиденко Т.В.