Справа № 817/1135/14
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1135/14

27 травня 2014 року 10год. 24хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Сало А.Б. за участю секретаря судового
засідання Школяр О.І. та сторін і інших
осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Самардак К.В.,

відповідача: представник Янчарук О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю фірма "ЕКОРЕМБУД ЛТД"
до Державної податкової
інспекції у Рівненському районі
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області про визнання
протиправною та скасування податкової
вимоги №52-11 від 20.12.2013 ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЕКОРЕМБУД ЛТД» (далі
по тексту постанови - ТОВ «ЕКОРЕМБУД
ЛТД») звернулося до Рівненського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Рівненському районі
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області (далі по тексту
постанови - ДПІ у Рівненському районі)
(з урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог від 26.05.2014) про визнання
протиправною податкової вимоги.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що 20.12.2013 ДПІ у Рівненському
районі винесено податкову вимогу №52-11,
відповідно до якої станом на 19.12.2013 за
ТОВ «ЕКОРЕМБУД ЛТД» рахується
податковий борг в розмірі 300 575,73 грн.
Зазначає, що вказана вимога є
протиправною, оскільки податкові
повідомлення-рішення, прийняті
податковим органом 04.12.2013 №,
№, № та які стали підставою
для винесення податкової вимоги
оскаржувалися в судовому порядку та
постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 13.03.2014
визнані протиправними та скасовані.
Окрім того, вказує, що позивач листом
від 16.12.2013 №12 /1435 належним чином
повідомив ДПІ у Рівненському районі
про оскарження зазначених податкових
повідомлень-рішень в судовому порядку.
Отже, станом на 20.12.2013 податкові
повідомлення-рішення були неузгоджені,
а тому податкова вимога винесена
всупереч ст.59 Податкового кодексу
України. Позивачем було належним чином
здійснено всі дії, передбачені
Податковим кодексом України для
повідомлення контролюючого органу.
Просить податкову вимогу визнати
протиправною.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, надав суду додаткові
пояснення. Просив позов задовольнити.

Відповідач адміністративний позов не
визнав.

У судовому засіданні представник
відповідача в обґрунтування
заперечень зазначив, що станом на день
винесення податкової вимоги
відповідачу не було відомо про факт
оскарження ТОВ «ЕКОРЕМБУД ЛТД»
податкових повідомлень-рішень до
Рівненського окружного
адміністративного суду. Окрім того,
вказує, що відповідно до витягу з
облікової картки платника податку
29.01.2014 податкові зобов'язання позивача
були зменшені, а тому податкова вимога
вважається відкликаною. Вважає, що
підстави для задоволення позовних
вимог відсутні. Просить у задоволенні
позову відмовити повністю.

Допитана в судовому засіданні в
якості свідка, інспектор ОСОБА_5
повідомила суду, що станом на час
винесення вимоги в обліковій картці
платника податку ТОВ «ЕКОРЕМБУД ЛТД»
була відображена податкова
заборгованість на вказану у вимозі
суму. А тому її дії по винесенню
вказаної вимоги були правомірними і
відповідають вимогам чинного
законодавства.

Після відображення у обліковій
картці платника податків відомостей
щодо оскарження податкових
повідомлень-рішень на підставі яких
була сформована податкова
заборгованість, вказана сума боргу
була виведена із облікової картки. У
зв'язку із чим вимога фактично
відкликана.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши подані
документи та покази свідка, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до переконання про наявність
підстав для задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Обов'язковою ознакою
нормативно-правового акта чи правового
акта індивідуальної дії, а також
відповідних дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень є
створення ними юридичних наслідків у
формі прав, обов'язків, їх зміни чи
припинення.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Разом з тим відповідно до ч.3 вказаної
вище статті Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті вони: на
підставі в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано;
безсторонньо; добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом; пропорційно;
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно.

Таким чином, вирішуючи переданий на
розгляд суду спір по суті, суд повинен
встановити наявність у особи, яка
звернулась із позовом, суб'єктивного
матеріального права або охоронюваного
законом інтересу, на захист якого
подано позов. Та наявність
повноважень та правомірності дії
відповідача в межах визначених ч.3 ст.2
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Встановивши наявність у особи, яка
звернулась з позовом до суду,
суб'єктивного матеріального права або
охоронюваного законом інтересу, на
захист яких подано позов, суд з'ясовує
наявність чи відсутність факту
порушення або оспорювання і
відповідно ухвалює рішення про захист
порушеного права або відмовляє
позивачу у захисті, встановивши
безпідставність та необґрунтованість
заявлених вимог.

Як свідчать матеріали справи ТОВ
«ЕКОРЕМБУД ЛТД» зареєстроване як
юридична особа Рівненською районною
державною адміністрацією 12.05.1994 згідно
свідоцтва про державну реєстрацію
серії А00 №226288.

Судом встановлено, що 20.12.2013 ДПІ у
Рівненському районі було винесено
податкову вимогу форми «Ю» №52-11,
відповідно до якої станом на 19.12.2013 за
позивачем рахується податковий борг за
узгодженими податковими
зобов'язаннями в сумі 300 575,73 грн.

З даної вимоги судом встановлено, що її
винесено на підставі податкових
повідомлень-рішень від 04.12.2013:

№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем -
податок на прибуток в сумі 234 407,00 грн.;

№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем - податок на
додану вартість в сумі 240 391,0 грн.;

№, яким зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 597,00 грн.

Не погоджуючись із даними податковими
повідомленнями-рішеннями позивач
оскаржив їх до Рівненського окружного
адміністративного суду.

Ухвалою Рівненського окружного
адміністративного суду від 13.01.2014
відкрито провадження у справі
№817/4432/13-а.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 13.03.2014 у
справі №817/4432/13-а податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Рівненському районі від 04.12.2013 №,
№, № визнані протиправними
та скасовані.

Вирішуючи даний спір по суті суд
враховує наступне.

Відповідно до п. 56.18 ст. 56 Податкового
кодексу України від 02.12 2010 №2755-УІ (із
наступними змінами та доповненнями)
(далі Податковий кодекс України) - з
урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 цього Кодексу,
платник податків має право оскаржити в
суді податкове повідомлення-рішення
або інше рішення контролюючого органу
про нарахування грошового зобов'язання
у будь-який момент після отримання
такого рішення.

При зверненні платника податків до
суду з позовом щодо визнання недійсним
рішення контролюючого органу грошове
зобов'язання вважається неузгодженим
до дня набрання судовим рішенням
законної сили.

Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового
кодексу України у разі коли платник
податків не сплачує узгодженої суми
грошового зобов'язання в установлені
законодавством строки, контролюючий
орган надсилає (вручає) йому податкову
вимогу в порядку , визначеному для
надсилання (вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Таким чином, суд зазначає, що
необхідною умовою для винесення
податкової вимоги є: по-перше,
наявність узгодженого грошового
зобов'язання, по-друге несплата такого
узгодженого грошового зобов'язання
платником податків у встановлені
законодавством строки.

Відповідно до п.56.5 ст.56 Податкового
кодексу України - платник податків
одночасно з поданням скарги
контролюючому органу вищого рівня
зобов'язаний письмово повідомляти
контролюючий орган, яким визначено
суму грошового зобов'язання або
прийнято інше рішення, про оскарження
його податкового повідомлення-рішення
або будь-якого іншого рішення.

Згідно п.4.3 Порядку направлення
органами державної податкової служби
податкових повідомлень-рішень
платником податків, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 28.11.2012 №1236 - у разі подання
платником податків скарги щодо
податкового повідомлення-рішення
структурний підрозділ, який здійснював
розгляд такої скарги, надає копію
вмотивованого рішення за скаргою
платника податків, в тому числі рішення
про продовження строку розгляду скарги
платника податків, органу державної
податкової служби, який склав
податкове повідомлення-рішення, що
оскаржується.

Протягом процедури адміністративного
оскарження сума грошового
зобов'язання, що оскаржується,
вважається неузгодженою.

З системного аналізу вказаних норм
права вбачається, що Податковий кодекс
України не встановлює чіткої форми
повідомлення про оскарження та
обов'язок платника податків
повідомляти виключно вищестоящий
орган про оскарження податкових
повідомлень-рішень.

Пункт 56.5 ст.56 Податкового кодексу
України зобов'язує платника податку
повідомляти той контролюючий орган,
який визначив суму грошового
зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач листом від 16.12.2013 №12/1435 (а.с.50)
повідомив начальника ДПІ у
Рівненському районі - Стельмаха В.П. по
оскарження податкових
повідомлень-рішень від 04.12.2013 №,
№, № до Рівненського
окружного адміністративного суду.

З цих підстав суд спростовує
твердження відповідача, що у разі якщо
б позивач надіслав повідомлення про
оскарження на Головне управління
Міндоходів у Рівненській області, то
нарахування податкових зобов'язань по
зазначених податкових
повідомлень-рішень у обліковій картці
ТОВ «ЕКОРЕМБУД ЛТД» не відбулося,
оскільки у позивача був відсутній
такий обов'язок.

Суд не бере до уваги покази свідка -
працівника ДПІ у Рівненському районі
ОСОБА_5, яка зазначила, що податковий
борг позивача виник ще 15.12.2013, що було
відображено у ІС «Податковий блок», а
відповідно до норм податкового
законодавства контролюючий орган
зобов'язаний на протязі 2-х днів з дня
виникнення податкового боргу
сформувати та направити платнику
податку податкову вимогу, оскільки як
зазначалося судом раніше відповідно до
п.56.18 Податкового кодексу України - з
урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 цього Кодексу,
платник податків має право оскаржити в
суді податкове повідомлення - рішення
або інше рішення контролюючого органу
про нарахування грошового зобов'язання
у будь-який момент після отримання
такого рішення. Згідно ст.102
Податкового кодексу України такий
строк становить 1095 днів.

Таким чином, позивач мав право і не
скористатися правом на
адміністративне оскарження податкових
повідомлень-рішень, а відразу
оскаржувати їх до суду в межах 1095 днів,
які передбачені ст.56 Податкового
кодексу України.

Разом з тим, суд зазначає, що порядок
ведення органами державної податкової
служби оперативного обліку податків і
зборів (обов'язкових платежів),
надходження яких контролюється
органами державної податкової служби і
які передбачені бюджетною
класифікацією України за доходами до
Державного бюджету України, місцевих
бюджетів та державних цільових фондів,
надходжень на погашення простроченої
заборгованості за кредитами,
залученими державою або під державні
гарантії, та бюджетними позичками, а
також сум штрафних (фінансових) санкцій
та пені, що застосовуються до платників
податків відповідно до чинного
законодавства встановлюється
Інструкцією про порядок ведення
органами державної податкової служби
оперативного обліку платежів до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється органами державної
податкової служби України
затвердженої наказом Державної
податкової адміністрації України від 18
липня 2005 р. № 276 зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 2 серпня
2005 р. за № 843/11123 (далі по тексту -
Інструкція).

Згідно п. 4.1 Інструкції - нарахуванню в
особових рахунках платників
підлягають:

податкові зобов'язання, штрафні
санкції та пеня, самостійно визначені
платником;

податкові зобов'язання, штрафні
санкції та пеня, нараховані органом
державної податкової служби та
узгоджені платником відповідно до
чинного законодавства;

пеня за порушення встановлених строків
погашення узгодженого податкового
зобов'язання;

відсотки за користування
розстроченням (відстроченням)
податкових зобов'язань.

Зважаючи на те, що грошові зобов'язання
позивача по податкових
повідомленнях-рішеннях від 04.12.2013
№, №, № станом на день
винесення податкової вимоги були
неузгодженими, то відповідачем
протиправно було винесено податкову
вимогу від 20.12.2013 №52-11.

Відповідно до ст.55 Конституції України
кожному гарантується право на
звернення до суду на оскарження в суді
рішень, дій та бездіяльності органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб.

Конституцією України (ч.2 ст.19)
закріплено принцип, згідно якого
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.162 КАС України - у
разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення.

Визнання акта суб'єкта владних
повноважень протиправним як способу
захисту порушеного права позивача
застосовується у тих випадках, коли
спірний акт не породжує жодних
правових наслідків від моменту
прийняття такого акта.

Скасування ж акта суб'єкта владних
повноважень означає втрату чинності
таким актом з моменту набрання
чинності відповідним судовим
рішенням.

Зважаючи на те, що податкова вимога від
20.12.2013 №52-11 є відкликаною та на час
вирішення спору по суті є нечинною,
проте на момент її винесення була
незаконною, суд вважає за доцільне з
метою захисту порушених прав позивача
визнати її протиправною.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Податкову вимогу Державної
податкової інспекції у Рівненському
районі Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
№52-11 від 20.12.2013 визнати протиправною.

Присудити на користь позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю фірма "ЕКОРЕМБУД ЛТД"
із Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 182,70 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Сало А.Б.