Справа № 806/1081/14
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гурін
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"10" червня 2014 р.
Справа № 806/1081/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Майора Г.І.

суддів:
Бучик А.Ю.

Євпак В.В.,

при секретарі
Городнюк В. М. ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Овруцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "03" квітня
2014 р. у справі за позовом Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 до
Овруцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправною
та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

05 березня 2014 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП
ОСОБА_3) звернулася до Житомирського
окружного адміністративного суду із
позовом до Овруцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області (далі - Овруцька
ОДПІ) про визнання протиправною та
скасування вимоги від 19 лютого 2014 року
№Ф-95-17 про сплату недоїмки з єдиного
внеску в сумі 1218,67 грн. та повернення
сплаченого 17.10.2013 року єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 1194,03 грн.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 03 квітня 2014
року адміністративний позов
задоволено частково.

Визнано протиправною і скасовано
вимогу Овруцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про сплату боргу (недоїмки) від
19 лютого 2014 року №Ф-95-17, виставлену
Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Овруцька ОДПІ звернулася до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вищевказане рішення та
прийняти нове, яким відмовити в
задоволенні позову.

Колегія суддів враховуючи те, що
сторони належним чином повідомлені про
дату, час та місце розгляду апеляційної
скарги та положення частини 4 статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України, вважає за можливе розглядати
справу за відсутності представників
сторін.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального законодавства, колегія
суддів уважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 зареєстрована як
фізична особа - підприємець 23.09.2004 року
(а.с.14), відповідно до свідоцтва Серії
НОМЕР_1 є платником єдиного податку
(а.с.17) та отримує пенсію за віком,
призначену у відповідності до Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (а.с.12,13).

19.02.2014 року Овруцькою ОДПІ для позивача
було виставлено вимогу про сплату
недоїмки №Ф-95-17, якою встановлено
наявність заборгованості зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
1218 грн. 67 коп. (а.с.15).

Колегія суддів підтримує висновок суду
першої інстанції, що вимога №Ф-95-17 не
відповідає вимогам законодавства
України, з огляду на таке.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати,
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначено
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від
08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Виключно даним Законом визначаються:
принципи збору та ведення обліку
єдиного внеску; платники єдиного
внеску; порядок нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску;
розмір єдиного внеску та пропорції
його розподілу за видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; орган, що
здійснює збір та веде облік єдиного
внеску, його повноваження та
відповідальність; склад, порядок
ведення та використання даних
Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; порядок
здійснення державного нагляду за
збором та веденням обліку єдиного
внеску (ч.2 ст.2 Закону №2464-VI).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VI,
платниками єдиного внеску є, зокрема,
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Законом України "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" від 07.07.2011
року №3609-VI, який набрав чинності 06.08.2011,
статтю 4 Закону №2464-VI доповнено
частиною 4 такого змісту: особи,
зазначені у пункті 4 частини 1 цієї
статті, які обрали спрощену систему
оподаткування, звільняються від сплати
за себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Принципи та структура системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню,
види пенсійних виплат, умови набуття
права та порядок визначення розмірів
пенсійних виплат; пенсійний вік
чоловіків та жінок, при досягненні
якого особа має право на призначення
пенсії за віком, порядок здійснення
пенсійних виплат за
загальнообов'язковим державним
пенсійним страхуванням визначено
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV (далі
- Закон №1058-IV).

Згідно з визначенням, наведеним у ст.1
Закону №1058-IV, пенсіонер - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону №1058-IV за рахунок
коштів Пенсійного фонду в солідарній
системі призначаються такі пенсійні
виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Статтею 26 Закону України №1058-IV
встановлено, що особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

Поряд з цим, абзацом 1 статті 55 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28
лютого 1991 року №796-XII встановлено, що
особам, які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Тому, пенсія за віком може бути надана
особі, яка не досягла пенсійного віку,
встановленого Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", за умови, що остання
працювала або проживала на територіях
радіоактивного забруднення.

З системного аналізу вказаних норм
вбачається, що законодавство
встановлює пільги, як в обчисленні
стажу, так і в досягненні конкретного
віку для окремих категорій громадян.
Отже, вік і стаж роботи - це характерні
ознаки пенсії за віком, однак умови
призначення пенсій є різними, тоді як
такий вид пенсії, як пенсія за віком є
єдиним.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
пенсіонер за віком - це та особа, яка
перебуває на обліку у відповідному
територіальному управлінні Пенсійного
Фонду України та отримує пенсію за
віком, незважаючи на те, що її вік
менший, ніж визначений частиною першої
статті 26 Закону №1058, оскільки норми
діючого пенсійного законодавства при
наявності визначених законом умов,
передбачають призначення пенсії за
віком із зменшенням пенсійного віку,
встановленого ст.26 Закону №1058.

Судом встановлено, що позивачу пенсія
за віком була призначена з урахуванням
ст.55 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII,
тобто із зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування". Як вбачається з
копії пенсійного посвідчення,
долученого до матеріалів справи ОСОБА_3
набула статусу пенсіонера за віком з
12.05.2010 року.

Позивач у добровільному порядку у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування не
числиться.

Суд звертає увагу на те, що приписами
частини 4 статті 4 Закону №2464-VI
визначена сукупність необхідних умов
за одночасної наявності яких особа
звільняється від сплати єдиного
внеску, а саме:

особа обрала спрощену систему
оподаткування;

є пенсіонером за віком або інвалідом;

отримує відповідно до закону пенсію
або соціальну допомогу.

Аналіз приписів даної норми Закону не
дає суду підстав вважати, що
звільняються від сплати єдиного внеску
лише ті особи, яким надано пенсію за
віком виключно на підставі Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

З урахуванням того, що позивач є
пенсіонером, отримує пенсію за віком та
добровільної згоди на участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування не надавав,
суд дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_3 має
право на користування пільгами,
передбаченими ч.4 ст.4 Закону України №
2464-VI.

За наведених обставин, суд дійшов
висновку, що правові підстави для
нарахування ФОП ОСОБА_3 недоїмки зі
сплати єдиного соціального внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування відсутні.

За наведених обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про визнання
протиправною вимоги та її скасування.

Стосовно вимог позивача щодо
повернення сплаченого 17 жовтня 2013 року
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
1194 грн. 03 коп., слід зазначити таке.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_3
попередньо була сплачена сума коштів
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
розмірі 1194 грн. 03 коп. за період з 1 липня
2013 року до 30 вересня 2013 року.

Позивач звернулась з питання
повернення вищевказаної суми
сплаченого єдиного внеску до Овруцької
ОДПІ. 10 лютого 2014 року ФОП ОСОБА_3 за
вихідним №606/10/17-00 була направлена
відповідь у якій їй було рекомендовано
з питання отримання інформації про
сплату єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з 1
січня 2011 року до 30 вересня 2013 року
звернутись до Управління Пенсійного
фонду України в Овруцькому районі
Житомирської області. (а.с. 16).

Однак слід вказати, що оскільки сума
коштів зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 1194 грн.
03 коп. була сплачена позивачем у
добровільному порядку та вимога про
сплату вищевказаної недоїмки ФОП
ОСОБА_3 оскаржена не була і є чинною на
момент винесення рішення по справі.
Тому суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог у цій
частині.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу. У
відповідності до п.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції. Постанова суду першої
інстанції прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів уважає, що постанова суду першої
інстанції є законною та обґрунтованою,
відповідає матеріалам справи та
чинному законодавству, а підстави для
задоволення апеляційної скарги
Овруцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Овруцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "03" квітня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів з шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Г.І. Майор

судді: (підпис)
А.Ю.Бучик

(підпис)
В.В. Євпак

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Г.І. Майор

Повний текст cудового рішення
виготовлено "12" червня 2014 р.

Роздруковано та надіслано: р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу: Овруцька об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області вул. Сабурова,1/20,
м.Овруч, Овруцький район, Житомирська
область, 11102

- ,