Справа № 802/1529/14-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 червня 2014 р.
Справа № 802/1529/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання:
Медяної Н.А.

позивача: ОСОБА_1

відповідача:
Мовчан Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Оратівської районної державної
адміністрації

про: визнання протиправним та
скасування розпорядження

ВСТАНОВИВ:

12.05.2014 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1,
позивач) звернувся в суд з
адміністративним позовом до
Оратівської районної державної
адміністрації (далі - Оратівська РДА,
відповідач) про визнання протиправним
та скасування розпорядження.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив, що 11.04.2014 року головою
Оратівської РДА видано розпорядження
«Про внесення змін до структури
апарату районної державної
адміністрації» №45-к. Дане
розпорядження позивач вважає
протиправним з тих підстав, що останнє
видано на підставі Постанови Кабінету
Міністрів України «Деякі питання
реалізації пункту 8 Прикінцевих
положень Закону України «Про державний
бюджет України на 2013 рік»» №302 від
17.04.2013 року. Посилання на Постанову №302
в оскаржуваному розпорядженні є
безпідставним, оскільки даний
нормативно-правовий акт регулює
скорочення чисельності працівників,
які виконували функції державної
реєстрації юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців та передачі деяких
бюджетних призначень, передбачених
обласним держадміністраціям у
державному бюджеті на 2013 рік
Міністерству юстиції та втратив
чинність.

Крім того, позивач зазначав, що
прийняте розпорядження суперечить
додаткам до нього, а саме
невідповідність кількості посад,
відсутність в структурі відділу
правового і кадрового забезпечення,
який з дня видачі оскаржуваного
розпорядження ліквідується. Також,
розпорядження прийнято з порушенням
Інструкції з діловодства в
райдержадміністрації - не завізоване
працівником, який його створив та
керівником підрозділу де створено цей
документ та ознайомлено його з
останніми. При підготовці та видачі
розпорядження були відсутні і не були
підготовлені відповідні документи про
підстави його видання та ознайомлення,
що є доказом безпідставності його
видачі. Разом з тим, відповідач в
порушення норм КЗпП України, при
прийняті оскаржуваного розпорядження,
не запропонував працівникам, яких
планує вивільнити у зв'язку із
скороченням посад, іншу роботу.

Таким чином, позивач вважає, що
розпорядження відповідача від 11.04.2014
року №45-к прийняте всупереч ч.2 ст.19
Конституції України, ст.49-2 КЗпП України
та ст.3 Закону України «Про місцеві
державні адміністрації».

В судовому засіданні позивач, з підстав
викладених в позовній заяві та наданих
додаткових поясненнях, позов підтримав
та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
адміністративного позову та просив
відмовити у його задоволенні. В
матеріалах справи містяться письмові
заперечення на адміністративний позов
(а.с. 22-23).

Суд, вислухавши пояснення позивача та
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, приходить до
висновку, що в задоволенні позову слід
відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.04.2014 року
головою Оратівської РДА винесено
Розпорядження «Про внесення змін до
структури апарату районної державної
адміністрації» №45-к (а.с. 8-9, 42-43).

Однак з таким рішенням голови
Оратівської РДА позивач не
погоджується та звернувся в суд щодо
його скасування.

Надаючи правову оцінку діям
контролюючого органу при прийняті
оскаржуваного розпорядження, суд
виходив з наступного.

Відповідно до приписів статті 1 Закону
України «Про місцеві державні
адміністрації» №586-ХІV від 09.04.1999 року
(далі - Закон №586-ХІV) виконавчу владу в
областях і районах, містах Києві та
Севастополі здійснюють місцеві
державні адміністрації. Місцева
державна адміністрація є місцевим
органом виконавчої влади і входить до
системи органів виконавчої влади.
Місцева державна адміністрація в межах
своїх повноважень здійснює виконавчу
владу на території відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці, а також реалізує повноваження,
делеговані їй відповідною радою.

Відповідно до частин першої та другої
статті 5 Закону №586-ХІV повноваження по
формуванню складу місцевих державних
адміністрацій віднесено до голів
місцевих державних адміністрацій. У
межах бюджетних асигнувань, виділених
на утримання відповідних місцевих
державних адміністрацій, їх голови
визначають структуру місцевих
державних адміністрацій.

Відповідно до ст. 11 Закону №586-ХІV
керівники управлінь, відділів та інших
структурних підрозділів місцевих
державних адміністрацій очолюють
відповідні підрозділи і несуть
персональну відповідальність перед
головами відповідних державних
адміністрацій за виконання покладених
на ці підрозділи завдань. Керівники
управлінь, відділів та інших
структурних підрозділів місцевих
державних адміністрацій призначаються
на посаду та звільняються з посади
головами відповідних державних
адміністрацій за погодженням з
органами виконавчої влади вищого рівня
в порядку, що визначається Кабінетом
Міністрів України.

Згідно частини 4 статті 44 зазначеного
Закону, голова місцевої державної
адміністрації затверджує положення та
визначає структуру апарату, призначає
на посади і звільняє з посад керівників
та інших працівників структурних
підрозділів апарату.

Відповідно до ст. 47 Закону №586-ХІV
гранична чисельність, фонд оплати
праці працівників і витрати на
утримання місцевих державних
адміністрацій та їх апаратів
встановлюються Кабінетом Міністрів
України. Граничну чисельність, фонд
оплати праці працівників управлінь,
відділів та інших структурних
підрозділів місцевої державної
адміністрації, в межах виділених
асигнувань, визначає голова
відповідної місцевої державної
адміністрації.

Відповідно до Положення про відділ
правового і кадрового забезпечення
апарату Оратівської РДА, затвердженого
першим заступником голови РДА 19.03.2013
року, відділ правового і кадрового
забезпечення є структурним
підрозділом апарату Оратівської РДА.
Відділ безпосередньо
підпорядковується голові районної
державної адміністрації, заступникам
голови районної державної
адміністрації, керівнику апарату
районної державної адміністрації (а.с.
25-29).

Згідно частини 5 вище вказаного
Положення структура і чисельність
відділу встановлюється штатним
розписом апарату районної державної
адміністрації. Відділ очолює
начальник, який призначається на
посаду і звільняється з неї головою
районної державної адміністрації з
додержанням вимог Закону України «Про
державну службу».

Пунктом 3.1. Положення на відділ
правового і кадрового забезпечення
апарату Оратіської РДА покладено
функцію, як перевірка додержання
законності у відділах, управліннях
районної державної адміністрації,
виконкомах селищної та сільських рад.
Також, перевіряти пропозиції відділу
щодо приведення у відповідність до
законодавства проектів розпоряджень
голови районної державної
адміністрації інших нормативних актів
(наказів) відділів районної державної
адміністрації, що суперечать закону, є
обов'язковими для розгляду головою
районної державної адміністрації та
керівниками її структурних
підрозділів.

Судом з'ясовано, що на виконання вимог
ст.ст. 2, 5, 44 Закону України «Про місцеві
державні адміністрації», постанови
Кабінету Міністрів України від 17.04.2013
року №302 «Деякі питання реалізації
пункту 8 Прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2013 рік»», враховуючи вимоги
постанови Кабінету Міністрів України
від 01.03.2014 року №65 «Про економію
державних коштів та недопущення втрат
бюджету» головою Оратівської РДА 11.04.2014
року прийнято Розпорядження «Про
внесення змін до структури апарату
районної державної адміністрації»
№45-к.

Даним розпорядженням з метою
ефективного виконання покладених на
підрозділи райдержадміністрації
функцій затверджено з 11.04.2014 року
структуру та граничну чисельність
працівників апарату
райдержадміністрації. Також, з метою
приведення структури працівників
апарату райдержадміністрації у
відповідність з вимогами вищеназваних
нормативно-правових актів затверджено
ліквідувати з 11.04.2014 року посаду
заступника голови РДА з питань
будівництва, енергетики, транспорту,
зв'язку торгівлі та побуту; відділ
правового і кадрового забезпечення
апарату райдержадміністрації; відділ
організаційної роботи апарату
райдержадміністрації.

Позиція позивача полягає у тому, що
рішення відповідача прийнято з
порушенням норм чинного законодавства,
оскільки даним розпорядженням
ліквідовано відділ правового і
кадрового забезпечення апарату
райдержадміністрації начальником
якого є він та відповідно і його посаду.
Приймаючи оскаржуване рішення, на
думку позивача, відповідач керувався
нормативно-правовими актами, які
втратили чинність. Крім того, вказує на
те, що при складені даного документу
були допущені помилки щодо його
оформлення, а також зазначив, що його не
ознайомлено з розпорядженням та
належно не попереджено у відповідності
до норм КзпП Україна про його наступне
вивільнення з посади.

Однак, суд з таким твердженням позивача
не погоджується, оскільки як свідчать
матеріали справи та як встановлено в
судовому засіданні ОСОБА_1 будучи
посадовою особою (державним
службовцем) органу виконавчої влади, а
саме начальником відділу правового і
кадрового забезпечення апарату
Оратівської РДА відповідно до
покладених на нього обов'язків та
повноважень, які передбачені вище
зазначеним Положенням, Конституцією
України та Законом України «Про
державну службу» завдання щодо
розроблення проекту оскаржуваного
розпорядження не виконав, пропозиції
та/або зауваження не надав. Зазначене
підтверджується наявною в матеріалах
справи доповідною розпискою, згідно
якої ОСОБА_1 повідомив голову
Оратівської РДА про відсутність у
нього права на перевірку законності та
обґрунтованості проекту розпорядження
№45-к від 11.04.2014 року, хоч це і є його
прямим обов'язком (а.с. 24).

У зв'язку з чим, головою Оратівської РДА
було прийнято розпорядження «Про
внесення змін до структури апарату
районної державної адміністрації» без
погодження (візи) позивача.

Тобто, зазначене свідчить про те, що
позивачу про існування та подальше
прийняття оскаржуваного розпорядження
було відомо та ознайомлено. Інших
пояснень та доказів в обґрунтування
протиправності прийняття
оскаржуваного рішення позивачем суду
не надано, які б могли слугувати
підставою для врахування
протиправності оскаржуваного рішення.

Разом з тим, суд зазначає, що правовий
статус посадових осіб місцевих
державних адміністрацій, їх права та
обов'язки, порядок і умови проходження
державної служби визначені, зокрема,
Законом України «Про державну службу».

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 30 Закону
України «Про державну службу» державна
служба припиняється, передусім, із
загальних підстав, передбачених КЗпП
України.

Так, правові, організаційні,
матеріальні та соціальні умови
реалізації громадянами України права
на службу в органах місцевого
самоврядування, визначення загальних
засад діяльності посадових осіб
місцевого самоврядування, їх правовий
статус, порядок та правові гарантії
перебування на службі регулюються
Законом України «Про службу в органах
місцевого самоврядування».

Посадовою особою місцевого
самоврядування Закон України «Про
службу в органах місцевого
самоврядування» (частина 1 статті 2)
визначає особу, яка працює в органах
місцевого самоврядування, має
відповідні посадові повноваження щодо
здійснення організаційно-розпорядчих
та консультативно дорадчих функцій і
отримує заробітну плату за рахунок
місцевого бюджету.

Згідно із частиною першою статті 20
Закону України "Про службу в органах
місцевого самоврядування" підстави
припинення служби в органах місцевого
самоврядування можуть бути загальними,
тобто передбаченими Кодексом законів
про працю України, та спеціальними, які
передбачені цим та іншими законами
України.

Однак, як з'ясовано судом, позивач
станом на час розгляду справи є
державним службовцем та займає посаду
начальника відділу правового і
кадрового забезпечення апарату
райдержадміністрації. Тобто фактично
керуючись нормами КзпП України,
трудове право позивача не порушено,
оскільки наказу про його звільнення
суду позивачем не надано, про існування
такого доказів суду теж не надано.

З огляду на вище викладене, суд
зазначає, що оскаржуване розпорядження
прийнято відповідачем виключно в межах
реалізації державної політики на
виконання державних
нормативно-правових актів, а не з
власної ініціативи, як нібито з метою
подальшого звільнення позивача з
посади, як то вважає останній.
Зазначене свідчить про те, що голова
Оратівської РДА під час прийняття
оскаржуваного рішення діяв виключно у
межах та в спосіб, передбачених чинним
законодавством, а позивач, як
уповноважена посадова особа, в межах
своїх повноважень та обов'язків
зобов'язаний був здійснити заходи щодо
належного оформлення та складення
документу.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України
«Про місцеві державні адміністрації»,
розпорядження голови державної
адміністрації, що суперечать
Конституції України, законам України,
рішенням Конституційного Суду України,
іншим актам законодавства або є
недоцільними, неекономними,
неефективними за очікуваними чи
фактичними результатами, скасовуються
Президентом України, Кабінетом
Міністрів України, головою місцевої
державної адміністрації вищого рівня
або в судовому порядку.

Таким чином, право скасувати
розпорядження голів районних
державних адміністрацій, що суперечить
Конституції України та законам
України, рішенням Конституційного суду
України, актам Президента України,
Кабінету Міністрів України, голів
обласних державних адміністрацій, а
також міністерств, інших центральних
органів виконавчої влади у
відповідності до ст. 33 Закону України
"Про місцеві державні адміністрації"
надано головам обласних державних
адміністрацій, а тому вимоги позивача є
безпідставними.

Крім того, спірне розпорядження лише в
частині стосується позивача та на його
думку порушує його права та
охоронювальні законом інтереси, а тому
його вимога щодо скасування усього
розпорядження є безпідставною.

Розпорядження голови районної
державної адміністрації є
ненормативним правовим актом
одноразового застосування, яке
вичерпало свою дію фактом його
виконання, а тому воно не може бути в
подальшому скасовано самою посадовою
особою, яка його прийняла.

Статтею 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, передбачено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На підставі викладеного, суд приходить
до переконання, що позивач ОСОБА_1
належним чином не довів протиправність
прийняття головою Оратівської РДА
розпорядження №45-к від 11 квітня 2014 року
«Про внесення змін до структури
апарату районної державної
адміністрації» та вважає останнє
таким, що винесено в межах повноважень
визначених Законом України «Про
місцеві державні адміністрації», та у
спосіб, що передбачений чинним, на
момент виникнення спірних
правовідносин, законодавством про
працю.

Критерії оцінювання судами рішень, дій
та бездіяльності суб'єктів владних
повноважень наведені у частині третій
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України відповідно до якої
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивач не надав належних та
допустимих доказів протиправності дій
відповідача при прийнятті
оскаржуваного розпорядження при
зверненні до суду за захистом своїх
прав, а відтак не довів обґрунтованість
та законність підстав для задоволення
позовних вимог. Натомість, відповідач,
як суб'єкт владних повноважень, виконав
покладений на нього обов'язок щодо
доказування правомірності винесених
ним рішень, відтак оскаржуване рішення
можна визнати таким, що відповідає
вимогам частини 3 статті 2 КАС України.

Таким чином, суд перевіривши матеріали
справи, оцінивши надані докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги позивача
необґрунтовані, безпідставні, а тому у
їх задоволенні необхідно відмовити.

З урахуванням положень ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судові витрати на користь
позивача не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя:
Томчук Андрій Валерійович