Справа № 806/1169/14
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року
Житомир справа № 806/1169/14

час прийняття: 14 год. 53 хв.
категорія 8.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черноліхова С.В.,

за участі секретаря Павлюк В.О.,

за участі представника позивача
Христюка І.А., Лисака Ю.М.,

за участі представника відповідача Бех
А.М., Курдиляса Ю.Л., Вицке О.О.,

за участі представника третьої особи
Бєлік Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Державного підприємства
"Житомирський лікеро-горілчаний завод"
до Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області, третя особа на стороні
позивача - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Грант" про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Державне підприємство "Житомирський
лікеро-горілчаний завод" звернулося до
суду з позовом, у якому просило визнати
протиправними і скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Житомирі
Житомирської області державної
податкової служби від 05 червня 2012 року
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на прибуток на
406808, 00 грн. і № 000045222 про збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість на 2962514, 00 грн.
основного платежу та 1, 00 грн. штрафних
(фінансових) санкцій. В обґрунтування
своїх вимог позивач зазначив, що
підставою для прийняття вказаних
рішень стали висновки контролюючого
органу про безтоварність
господарських операцій з Товариством з
обмеженою відповідальністю "Грант" по
поставці шкіряного напівфабрикату
"Вет-блу" несортованого. З цим
Товариство не погоджується, оскільки
всі операції, у тому числі щодо
отримання товару від ТОВ "Грант" і його
передача на комісію ТОВ "Хартманс",
придбання з метою реалізації
підтверджені первинними документами,
які відповідають вимогам статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні".

У ході розгляду справи Державну
податкову інспекцію у м. Житомирі
Житомирської області державної
податкової служби замінено
правонаступником - Житомирською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Житомирській області, а
також залучено до участі у справі на
стороні позивача в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, Товариство з
обмеженою відповідальністю "Грант".

Представники позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали
повністю і просили їх задовольнити.

Представники відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнали і
просили у їх задоволенні відмовити.
Пояснили, що правочини між позивачем та
ТОВ "Грант" не спричиняють реального
настання правових наслідків, оскільки
витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування фактично не
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, а за відсутності факту
придбання товару ці суми не можуть бути
включені до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з ПДВ навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів. У зв'язку з наведеним
вважають винесені податкові
повідомлення - рішення від 05 червня 2012
року правомірними.

Представник третьої особи у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала
повністю і просила їх задовольнити.
Пояснила, що між позивачем та ТОВ
"Грант" було укладено договір
постачання № 06/06/05 від 06 червня 2005 року.
На виконання умов даного договору ТОВ
"Грант" протягом 2005-2011 років
здійснювало поставку товару, а
Товариство приймало товар і
здійснювало його оплату. За
поставлений у червні 2011 року шкіряний
напівфабрикат "Вет-блу" несортований
Державне підприємство "Житомирський
лікеро-горілчаний завод" розрахувалося
повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, представника третьої особи,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Встановлено, що під час проведеної
Державною податковою інспекцією у м.
Житомирі Житомирської області
державної податкової служби
позапланової виїзної перевірки
Державного підприємства "Житомирський
лікеро-горілчаний завод" з питань
фінансово-господарських
взаємовідносин з Товариством з
обмеженою відповідальністю "Грант" за
червень 2011 року виявлено порушення:

- статті 203, частин 1, 2 статті 215, статті 216
Цивільного кодексу України в частині
недодержання вимог зазначених статей в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними, по
правочинах, здійснених ДП "ЖЛГЗ" при
придбанні товарів від постачальника TOB
"Грант". Товари по вказаних правочинах
не були передані в порушення статей 662,
655, 656 Цивільного кодексу України;

- пункту 138.2 статті 138 Податкового
кодексу України, в результаті чого
підприємством занижено податок на
прибуток за ІІ кв. 2011 року в сумі 3767767
грн. (3360959 грн. + 406808 грн.), в тому числі:
3360959 грн. за ІІ кв. 2011 року;

- пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту
200.1 статті 200, пунктів 201.1, 201.7 статті 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого підприємством
занижено податок на додану вартість в
сумі 2962514, 00 грн. за червень 2011 року.

За результатами перевірки
контролюючим органом 25 травня 2012 року
складено акт № 825/22-2/00375504/0100 (а.с. 13-41 том
1).

На підставі вказаного акта Державною
податковою інспекцією у м. Житомирі
Житомирської області державної
податкової служби 05 червня 2012 року
прийняті податкові
повідомлення-рішення № про
збільшення Товариству суми грошового
зобов'язання по податку на прибуток на
406808, 00 грн. і № 000045222 про збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість на 2962514, 00 грн.
основного платежу та 1, 00 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Щодо грошового зобов'язання по податку
на прибуток.

Як зазначено в акті перевірки (а.с. 24-27
том 1), у червні 2011 року підприємство
декларувало витрати з придбання у ТОВ
"Грант" шкіряного напівфабрикату
"Вет-блу" несортованого на загальну
суму 17775085, 74 грн., у тому числі ПДВ - 2962514,
29 грн.

Реалізація товару відбувалася через
комісіонера - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Хартманс", який
отримав шкіряний напівфабрикат від
позивача у місці отримання товару від
постачальника - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Грант".

В ході перевірки не підтверджено
наявність поставок шкіряного
напівфабрикату "Вет-блу" несортованого
від ТОВ "Грант", що свідчить про
здійснення правочинів без мети
настання реальних наслідків. Про
визнання вказаних правочинів
нікчемними свідчить і акт ДПІ у
Дніпровському районі м. Києва від 29
лютого 2012 року № 2075/7/23-610. Отже,
зазначені правочини відповідно до
частин 1, 2 статті 215, частин 1, 3, 5 статті
203 Цивільного кодексу України є
нікчемними і в силу статті 216
Цивільного кодексу України не
створюють юридичних наслідків, крім
тих, що пов'язані з їх недійсністю.

В наданих для перевірки первинних
документах відсутні
товарно-транспортні накладні, будь-які
документи, що підтверджують факт
перевезення товару, сертифікати
відповідності, інші документи, що
підтверджують якість товару. Таким
чином, не виконані умови договору на
постачання товару та не доведено
фактичне отримання та використання
шкіряного напівфабрикату "Вет-блу"
несортованого від постачальника ТОВ
"Грант".

З такими висновками контролюючого
органу суд не погоджується з наступних
підстав.

Відповідно до пункту 133.1 статті 133
Податкового кодексу України,
платниками податку на прибуток
підприємств з числа резидентів є
суб'єкти господарювання - юридичні
особи, які провадять господарську
діяльність як на території України, так
і за її межами.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1
статті 134 вказаного Кодексу, об'єктом
оподаткування є прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135 - 137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК
України, витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України,
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Із змісту норм статей 138, 139 Податкового
кодексу України слідує, що безумовною
підставою для формування розміру
витрат при визначенні розміру податку
на прибуток є їх підтвердження
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами.

Встановлено, що 06 червня 2005 року між
позивачем (Покупець) і Товариством з
обмеженою відповідальністю "Грант"
(Постачальник) укладено договір
постачання № 06/06/05 (а.с. 42-44 том 1), за
умовами якого Постачальник
зобов'язується поставити і передати у
власність Покупця шкіряний
напівфабрикат "Вет-блу" несортований, а
Покупець зобов'язується прийняти товар
та своєчасно здійснити його оплату на
умовах даного Договору. Товар
передається Покупцю за адресою,
вказаною в актах прийому-передачі
товару. Перехід права власності, а
також перехід ризиків на товар
відбувається у момент передачі товару
Покупцеві.

На підтвердження виконання вказаного
договору Товариством надано видаткові
накладні (а.с. 46, 51, 58, 62, 66, 69, 73, 77, 81, 85 том
1), податкові накладні (а.с. 47, 52, 59, 63, 67, 70,
74, 78, 82, 86 том 1), акти прийому-передачі
товару (а.с. 49, 54-56, 61, 65, 72, 76, 80, 84, 88 том 1),
платіжне доручення (а.с. 110 том 1).

Як пояснили представники позивача,
отримання товару від постачальника та
передача його Комісіонеру відбувалася
в одному і тому ж місці (на
підприємствах по переробці шкіри), тому
жодні транспортні накладні виписані не
були.

Про походження шкіряного
напівфабрикату "Вет-блу" несортованого
свідчать договори на переробку
давальницької шкірсировини, укладені з
ТОВ "Кременчуцький шкірзавод" 01 грудня
2007 року (а.с. 170-173 том 2), з ТОВ
"ЕМІ-Україна ЛТД" (а.с. 174-176 том 2), з ВАТ
"Васильківський шкірзавод" (а.с. 177-179 том
2), з ТОВ "Новомиргородський шкірзавод"
(а.с. 180-183 том 2), із ЗАТ "Чинбар" 21 лютого
2011 року (а.с. 184-185 том 2), акти
здачі-приймання виконаних робіт (а.с. 206,
208, 210, 212, 214, 216 том 2), податкові накладні
(а.с. 207, 209, 211, 213, 215, 217, 218 том 2), видаткова
накладна (а.с. 219 том 2).

Одним із етапів встановлення судом
обґрунтованості права платника
податку на формування витрат є
встановлення факту здійснення
господарської операції шляхом
дослідження усіх первинних документів,
які належить складати залежно від
певного виду господарської операції -
договорів, актів виконаних робіт,
документів про перевезення, зберігання
товарів тощо. Відсутність належних
первинних документів може свідчити про
нездійснення самих господарських
операцій. Крім того, дослідженню
підлягає реальність господарських
операцій, що є підставою для виникнення
права на формування розміру витрат;
добросовісність цього платника
податку, яка полягає у відповідності
вчинених господарській операцій меті,
а також реальність усіх даних,
наведених у документах, що надають
право на віднесення сплачених коштів
до складу витрат.

З метою продажу шкіряного
напівфабрикату "Вет-блу" несортованого
на експорт позивачем (Комітент) 31
травня 2010 року підписано договір
комісії № 3 (а.с. 89-95 том 1) з ТОВ
"Хартманс" (Комісіонер). Передача товару
на комісію здійснюється за актом
прийому-передачі.

Згідно з доповненням від 01 червня 2010
року № 1 до договору комісії (а.с. 95 том
1), з нього виключено пункти про
наявність товарно-транспортних
накладних і виключення з витрат
Комісіонера вартості транспортування
товару.

Відповідно до цього договору товар був
переданий Комісіонеру на підставі
актів прийому-передачі товару (а.с. 97,
99-102 том 1).

31 травня 2010 року між ТОВ "Хартманс"
(Продавець) як комісіонером позивача та
Компанією "EASTMOON INC." (США) укладено
контракт № К-5 (а.с. 126-131 том 1), згідно з
яким Продавець зобов'язаний поставити,
а Покупець прийняти і оплатити продукт
переробки шкур ВРХ мокросолених
українського походження "Вет-блу",
відповідно до умов, викладених у
Специфікації до даного Контракту.

У подальшому на підставі
вантажно-митної декларації (а.с. 103-105
том 1) товар залишив митну територію
України і був поставлений "BLU POINT S.r.l.", що
свідчить про використання шкіряного
напівфабрикату "Вет-блу" несортованого
у господарській діяльності Товариства.

Згідно із звітами комісіонера (а.с. 106-107
том 1), ТОВ "Хартманс" реалізувало товар
у повному обсязі, отриманий від
позивача.

Про придбання у ТОВ "Грант" шкіряного
напівфабрикату "Вет-блу" несортованого
з метою подальшого продажу, тобто, для
використання у господарській
діяльності підприємства, свідчить
також довідка № 04-499 від 18 червня 2012
року про розмір прибутку від
реалізації вказаного товару в червні
2011 року.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, у
відповідача були відсутні підстави для
зменшення розміру витрат за
вищезазначеними господарськими
операціями.

При цьому суд зазначає, що юридичним
фактом, який породжує право платника на
формування витрат, є реальність
господарської операції, а тому, при
визначенні права платника податків на
їх формування судом має бути
перевірено чи мали операції між
платником податків та його
контрагентами реальний товарний
характер, можливість здійснення таких
операцій з урахуванням оперативності
проведення операцій та віддаленості
контрагентів один від одного.

Договір, укладений між позивачем та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Грант", спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним, не
містить положень, які б суперечили
вимогам чинного законодавства або
інтересам сторін, а волевиявлення
сторін правочину є вільне і відповідає
їхній внутрішній волі, що відповідає
загальним вимогам, встановленим
статтею 203 ЦК України, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не надано доказів щодо
умислу укладення угод з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства.

Усі господарські операції
підтверджені первинними документами,
відповідно до вимог Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16 липня 1999
року № 996-ХІV та Податкового кодексу
України, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.

Крім того, у матеріалах справи є
рішення (а.с. 193), з якого вбачається, що
станом на червень 2011 року ТОВ "Грант"
було зареєстроване платником податку
на додану вартість.

Таким чином, суд вважає, що висновки
відповідача щодо фіктивності
господарських операцій є помилковими
та такими, що не підтверджуються
обставинами справи.

Згідно із статтею 61 Конституції
України, норми якої є нормами прямої
дії, юридична відповідальність особи
має індивідуальний характер.

Відповідно до статті 67 Конституції
України, кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом. Правовий порядок
в Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством (частина 1 статті 19
Конституції України).

Також Податковий кодекс України не
ставить в залежність виникнення у
платника права на формування
податкового кредиту від дотримання
вимог податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання.

У разі наявності у державних органів
інформації про зловживання в системі
оподаткування конкретною компанією,
вони повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживання
з їх боку.

Податковим кодексом України або ж
іншим нормативно-правовим актом не
встановлено будь-яких обмежень, ніж
наявність належним чином оформлених
первинних документів, не встановлено
обов'язку для позивача здійснювати
контроль за веденням господарської
діяльності та зобов'язань сплати
податку до бюджету контрагентами.

З врахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що позивачем правомірно
віднесено до складу витрат червня 2011
року 1768731, 15 грн. з вартості придбаного у
ТОВ "Грант" шкіряного напівфабрикату
"Вет-блу" несортованого, тому
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на прибуток по таким
господарським операціям є
необґрунтованим.

Стосовно нарахування зобов'язання по
податку на додану вартість.

В акті перевірки (а.с. 33-40 том 1)
зазначено, що позивач придбав у ТОВ
"Грант" шкіряний напівфабрикат "Вет-блу"
на загальну суму 17775086, 00 грн., у тому
числі 2962514, 00 грн. ПДВ.

В наданих для перевірки первинних
документах відсутні
товарно-транспортні накладні, будь-які
документи, що підтверджують факт
перевезення товару, сертифікати
відповідності, інші документи, що
підтверджують якість товару.

Таким чином, не виконані умови договору
на постачання товару та не доведено
фактичне отримання та використання
шкіряного напівфабрикату "Вет-блу"
несортованого від постачальника ТОВ
"Грант".

Реалізація товару за межі митного
кордону України проводилась через
комісіонера - ТОВ "Хартманс". Товар
позивачем не транспортувався,
товарно-транспортні накладні та
будь-які інші перевізні документи
відсутні.

В ході перевірки не підтверджено
наявність поставок шкіряного
напівфабрикату "Вет-блу" несортованого
від ТОВ "Грант", що свідчить про
здійснення правочинів без мети
настання реальних наслідків.

Податковий кодекс України регулює
відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства (пункт 1.1
статті 1 Податкового кодексу України).

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Об'єктом оподаткування є операції
платників податку, зокрема, з
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України (пункт 185.1 статті 185 Податкового
кодексу України).

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 цього Кодексу
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

Згідно з пунктом 201.7 статті 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна складається на кожне повне
або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс). У разі якщо
частка товарів/послуг, послуг не
містить відокремленої вартості,
перелік (номенклатура) частково
поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує,
державну податкову і митну політику, та
враховується при визначенні загальних
податкових зобов'язань.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку
контролюючим органом суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Як вже зазначалося вище, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", господарською
операцією є дія або подія, яка
викликає зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Доказами здійснення господарських
операцій з TOB "Грант" по поставці
шкіряного напівфабрикату "Вет-блу"
несортованого є видаткові накладні
(а.с. 46, 51, 58, 62, 66, 69, 73, 77, 81, 85 том 1),
податкові накладні (а.с. 47, 52, 59, 63, 67, 70, 74,
78, 82, 86 том 1), акти прийому-передачі
товару (а.с. 49, 54-56, 61, 65, 72, 76, 80, 84, 88 том 1),
платіжне доручення (а.с. 110 том 1).

Однак, не лише ці документи позивачем
надано для підтвердження зв'язку між
фактом придбання товару і
господарською діяльністю Товариства.

Долучені до матеріалів справи договори
на переробку давальницької
шкірсировини (а.с. 170-185 том 2), акти
здачі-приймання виконаних робіт по ним
(а.с. 206, 208, 210, 212, 214, 216 том 2), податкові
накладні (а.с. 207, 209, 211, 213, 215, 217, 218 том 2),
видаткова накладна (а.с. 219 том 2)
свідчать про походження шкіряного
напівфабрикату "Вет-блу" несортованого.

На підтвердження господарської мети по
придбанню шкіряного напівфабрикату
"Вет-блу" несортованого позивачем
надано договір комісії № 3 від 31 травня
2010 року (а.с. 89-95 том 1), акти
прийому-передачі товару (а.с. 97, 99-102 том
1), контракт № К-5 (а.с. 126-131 том 1),
вантажно-митна декларація (а.с. 103-105 том
1), звіти комісіонера (а.с. 106-107 том 1), які
підтверджують, що виконуючи умови
договору комісії, Комісіонером (TOB
"Хартманс") було поставлено шкіряний
напівфабрикат "Вет-блу" одержувачу, і,
відповідно до яких, вказаний товар
залишив митну територію України, а це в
свою чергу свідчить про фактичну
наявність товару та господарську мету
ДП "ЖЛГЗ" щодо отримання прибутку від
комерційної діяльності.

Про використання у господарській
діяльності підприємства шкіряного
напівфабрикату "Вет-блу" несортованого
з метою отримання прибутку свідчить
також довідка № 04-499 від 18 червня 2012
року (а.с. 136 том 1).

Всі документи складені належним чином,
відповідно до вимог статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні".

Доказів щодо нікчемності договору
постачання № 06/06/05 від 06 червня 2005 року
та рішень суду про визнання його таким
відповідачем не надано. Не надано також
відповідачем як суб'єктом владних
повноважень і доказів щодо умислу
укладення угоди з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, а також припинення як
юридичної особи і скасування на момент
здійснення господарських операцій
(червень 2011 року) реєстрації платника
ПДВ ТОВ "Грант".

Також Податковий кодекс України не
ставить в залежність виникнення у
платника права на формування
податкового кредиту від дотримання
вимог податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позивачем правомірно
сформовано податковий кредит за
червень 2011 року на підставі належним
чином оформлених первинних документів
по господарським операціям з ТОВ
"Грант" та на підставі норм Податкового
кодексу України, відтак, нарахування
податкових зобов'язань по податку на
додану вартість Товариству з цих
підстав проведено контролюючим
органом неправомірно.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи все викладене вище, суд
дійшов висновку, що податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Житомирі
Житомирської області державної
податкової служби від 05 червня 2012 року
№ і № 000045222 прийняті з порушенням
норм податкового законодавства, а тому
позовні вимоги про їх скасування є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Керуючись статтями 86, 94, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними і скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Житомирі Житомирської області
державної податкової служби від 05
червня 2012 року № і № 000045222.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Державного підприємства
"Житомирський лікеро-горілчаний завод"
2188, 00 грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови.

Суддя
С.В.
Черноліхов

Повний текст постанови виготовлено: 10
червня 2014 р.