Справа № 809/662/14
Суддя: Бобров Ю.О.
Дата ухвалення: 2014-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"04" квітня 2014 р.
Справа № 809/662/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Боброва Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання
Жовнірович О.С.,

позивачки - ОСОБА_1,

представника відповідачів -
Пославського М.М.,

представника третьої особи, яка не
заявляє самостійний вимог на предмет
спору, на стороні відповідача - комісії
з проведення ліквідації Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в
Івано-Франківській області -
Пославського М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Івано-Франківській області,
Департаменту екології та природних
ресурсів Івано-Франківської обласної
державної адміністрації, за участі
третьої особи, яка не заявляє
самостійний вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - комісії з
проведення ліквідації Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в
Івано-Франківській області

про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

25.02.2014 року ОСОБА_1 (надалі - позивачка)
звернулася до суду з адміністративним
позовом до Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в Івано-Франківській
області (надалі - відповідач-1),
Департаменту екології та природних
ресурсів Івано-Франківської обласної
державної адміністрації (надалі -
відповідач-2), за участі третьої особи,
яка не заявляє самостійний вимог на
предмет спору, на стороні відповідача -
комісії з проведення ліквідації
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Івано-Франківській області (надалі -
третя особа) про зобов'язання вчинити
певні дії.

Позовні вимоги мотивовані наступним.
04.06.2013 року ОСОБА_1 відповідно до наказу
№42-о Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Івано-Франківській області звільнена з
посади згідно пункту 1 статті 40 КЗпП
України. У зв'язку з порушення норм
трудового законодавства позивач
звернулася до суду за захистом своїх
прав. Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
08.07.2013 року вказаний наказ визнаний
протиправним та скасований. Ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15.10.2013 року
постанову суду від 08.07.2913 року залишено
без змін. У зв'язку з вказаним,
позивачка звернулася із заявою про
переведення у новостворений
Департамент екології та природних
ресурсів Івано-Франківської обласної
державної адміністрації, однак у
задоволенні заяви їй було відмовлено.
Тому, вона просить зобов'язати
відповідачів прийняти її на роботу в
порядку переведення з Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в
Івано-Франківській області до
Департаменту екології та природних
ресурсів Івано-Франківської ОДА
відповідно до норм Кодексу законів про
працю України - на посаду, яка
відповідає її освіті та кваліфікації.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала повністю, з підстав
викладених в позовній заяві. Просила
позов задовольнити повністю.

Представник відповідачів та третьої
особи в судовому засіданні проти
позову заперечив з мотивів, викладених
у письмових запереченнях на
адміністративний позов та просив
відмовити у його задоволенні.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення позивачки та представника
відповідачів і третьої особи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши і оцінивши докази, суд
установив наступне.

Відповідно до Указу Президента України
від 09.12.2010 року за №1085/2010 «Про
оптимізацію системи центральних
органів виконавчої влади», постанови
Кабінету Міністрів України від 13.03.2013
року за №159 «Про ліквідацію
територіальних органів Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища» та наказу Мінприроди
України від 15.03.2013 року за №98 «Про
ліквідацію територіальних органів
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища» проводиться
процедура ліквідації Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в
Івано-Франківській області. На даний
час Управління знаходиться в стані
припинення, що підтверджується витягом
з ЄДР (а.с. 75-79, 119-121).

Одночасно, відповідально до вказаних
вище нормативно-правових актів
прийнято рішення про створення
Департаменту екології та природних
ресурсів Івано-Франківської обласної
державної адміністрації.

Відповідно до наказу Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в
Івано-Франківській області (надалі -
Управління) від 04.07.2008 року за №54-о
ОСОБА_1 з 07.07.2008 року призначена на
посаду головного спеціаліста відділу
регулювання техногенних навантажень,
державної екологічної експертизи та
регуляторної діяльності з
двохмісячним випробувальним терміном,
як така, що успішно пройшла конкурсний
відбір. 08.09.2008 року відповідно до наказу
вказаного Управління за №82-о їй
присвоєно 13-й ранг державного
службовця.

05.07.2011 року відповідно до наказу цього ж
Управління за №43-о позивачку
переведено з посади головного
спеціаліста відділу регулювання
техногенних навантажень, державної
екологічної експертизи та
регуляторної діяльності на посаду
провідного спеціаліста відділу
регулювання техногенних навантажень і
державної екологічної експертизи
тимчасово, на час перебування
основного працівника у відпустці по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Наказом Управління за №6-в від 26.01.2012
року ОСОБА_1 з 27.01.2012 року надано
відпустку по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.

Наказом Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Івано-Франківській області від 04.06.2013
року за №42-о ОСОБА_1 звільнена з посади
провідного спеціаліста відділу
регулювання техногенних навантажень і
державної екологічної експертизи
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Івано-Франківській області на підставі
пункту 1 статті 40 Кодексу законі про
працю України (надалі - КЗпП України).

Вказані вище обставини викладені у
постанові Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
08.07.2013 року в справі за №809/1913/13-а,
відповідно до якої наказ відповідача-1
від 04.06.2013 року за №42-о визнаний
протиправним та скасований (а.с. 8-12).

Згідно ухвали Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15.10.2013 року у справі №876/10 зазначене
вище рішення суду першої інстанції
набрало законної сили (а.с. 15-17).

Відповідно до частини 1 статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, протиправність наказу
відповідача-1 від 04.06.2013 року за №42-о не
потребує доказування.

Судом установлено, що позивачку було
звільнено на підставі пункту 1 частини 1
статті 40 Кодексу законів про працю
України.

Відповідно до статті 43 Конституції
України кожен має право на працю, що
включає можливість заробляти собі на
життя працею, яку він вільно обирає або
на яку вільно погоджується. Держава
створює умови для повного здійснення
громадянами права на працю, гарантує
рівні можливості у виборі професії та
роду трудової діяльності, реалізовує
програми професійно-технічного
навчання, підготовки і перепідготовки
кадрів відповідно до суспільних
потреб. Громадянам гарантується захист
від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті
3 КАС України публічна служба - це
діяльність на державних політичних
посадах, професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування. Будь-яка
публічна служба є державною службою.

Суспільні відносини, пов'язані зі
створенням правових, організаційних,
економічних та соціальних умов
реалізації громадянами України права
на державну службу, регулює Закон
України «Про державну службу» від
16.12.1993 року за №3723-ХІІ (із змінами і
доповненнями). Згідно зі статтями 9 і 30
цього Закону правовий статус окремих
категорій державних службовців
регулюється Конституцією України,
спеціальними законами та Кодексом
законів про працю України.

Частиною першою статті 30 вказаного
Закону визначено випадки, коли
припиняється державна служба, крім
загальних підстав, передбачених
Кодексом законів про працю України.

Підстави припинення трудового
договору передбачені статтею 36 КЗпП
України. Так, згідно з частиною 3 цієї
статті у разі зміни власника
підприємства, а також у разі його
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, виділення, перетворення) дія
трудового договору працівника
продовжується. Припинення трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу можливе лише
у разі скорочення чисельності або
штату працівників (пункт 1 частини 1
статті 40).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
40 КЗпП України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
змін в організації виробництва і праці,
в тому числі, ліквідації,
реорганізації, банкрутства або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Частиною 2 вказаної статті встановлено,
що звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 цієї статті допускається,
якщо неможливо перевести працівника,
за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що
про наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше,
ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках
змін в організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Згідно статті 184 Кодексу законів про
працю України звільнення вагітних
жінок і жінок, які мають дітей віком до
трьох років (до шести років - частина
шоста статті 179), одиноких матерів при
наявності дитини віком до чотирнадцяти
років або дитини-інваліда з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
не допускається, крім випадків повної
ліквідації підприємства, установи,
організації, коли допускається
звільнення з обов'язковим
працевлаштуванням.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» від 06.11.1992 року №9, із
змінами та доповненнями, роз'яснено, що
розглядаючи трудові спори, пов'язані зі
звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП, суди
зобов'язані з'ясувати, зокрема,
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або, що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за два місяці про
наступне вивільнення.

Згідно пунктів 17, 19 вказаної постанови
Пленуму Верховного Суду України,
правила про недопустимість звільнення
працівника в період тимчасової
непрацездатності, а також у період
перебування у відпустці стосуються як
передбачених статтями 40, 41 КЗпП України
так й інших випадків, коли розірвання
трудового договору відповідно до
чинного законодавства провадиться з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу. При цьому
маються на увазі щорічні, а також інші
відпустки, що надаються працівникам як
із збереженням, так і без збереження
заробітку.

У випадках зміни власника підприємства
(установи, організації) чи його
реорганізації (злиття з іншим
підприємством, приєднання до іншого
підприємства, поділу підприємства,
виділення з нього одного або кількох
нових підприємств, перетворення одного
підприємства в інше, наприклад,
державного підприємства в орендне
підприємство або підприємства в
господарське товариство) дія трудового
договору працівника продовжується. При
реорганізації підприємства або при
його перепрофілюванні звільнення за
пунктом 1 статті 40 КЗпП України може
мати місце, якщо це супроводжується
скороченням чисельності або штату
працівників, змінами у їх складі за
посадами, спеціальністю,
кваліфікацією, професіями. Працівник,
який був незаконно звільнений до
реорганізації, поновлюється на роботі
в тому підприємстві, де збереглося його
попереднє місце роботи.

Не може бути визнано, що власник або
уповноважений ним орган виконав цей
обов'язок по працевлаштуванню, якщо
працівниці не була надана на тому ж або
на іншому підприємстві (в установі,
організації) інша робота або
запропонована робота, від якої вона
відмовилась з поважних причин
(наприклад, за станом здоров'я).

За змістом наведених вище норм закону
та роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України слідує, що роботодавець
зобов'язаний запропонувати працівнику,
який вивільнюється, усі наявні
вакансії, які за своєю кваліфікацією
може займати працівник, і не лише за
місцем його роботи в певному
структурному підрозділі, а всі
вакансії, які є в юридичній особі.

Відповідно до розпорядження голови
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації від 21.05.2013 року за №363
утворено Департамент екології та
природних ресурсів Івано-Франківської
ОДА, до якого перейшли повноваження та
функції Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Івано-Франківській області, що на
момент розгляду справи судом перебуває
в процесі ліквідації.

Судом установлено, що позивачка
неодноразово зверталася до
відповідача-1, відповідача-2 та третьої
особи із заявами, зокрема: від 17.07.2013
року, 13.11.2013 року, 17.12.2013 року, 20.12.2013 року,
24.01.2014 року 04.02.2014 року з проханням
переведення її з Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в Івано-Франківській
області до Департаменту екології та
природних ресурсів Івано-Франківської
ОДА на посаду, яка відповідає її освіті
та кваліфікації. Однак, керівники
вказаних держаних органів відмовили їй
(а.с. 13-14, 18, 20, 23-25, 27-30, 93).

На переконання суду, враховуючи
зазначені вище норми закону, відмова
керівників відповідача-1 та
відповідача-2 є неправомірною та
безпідставною. Оскільки, на момент
звернення позивачки про
працевлаштування в Департаменті
екології та природних ресурсів
Івано-Франківської ОДА та на даний час
є вакантні посади, які вона могла б
зайняти, ураховуючи рівень її освіти,
кваліфікацію та стаж роботи на
попередніх посадах в Управлінні.
Вказане підтверджується дослідженими
судом письмовими доказами: Тимчасовим
штатним розписом Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в
Івано-Франківській області на 2013 рік,
структурою Департаменту екології та
природних ресурсів Івано-Франківської
ОДА, особовою карткою державного
службовця ОСОБА_1, копією диплома
магістра, виданого на ім'я ОСОБА_1 (а.с.
108, 109, 110-115, 116-117).

Отже, враховуючи зазначені вище норми
закону та встановлені в судовому
засіданні обставини даної
адміністративної справи суд вважає, що
відповідачі безпідставно та
протиправно відмовили ОСОБА_1 у
прийнятті її на роботу в порядку
переведення з Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в Івано-Франківській
області до Департаменту екології та
природних ресурсів Івано-Франківської
ОДА відповідно до норм КЗпП України - на
посаду, яка відповідає її освіті та
кваліфікації.

Таким чином, суд дійшов висновку про те,
що позов правомірний та обґрунтований,
тому його слід задовольнити.

Відповідно до норм пункту 3 частини 1
статті 256 КАС України негайно
виконуються постанови суду щодо
поновлення на посаді у відносинах
публічної служби.

Частиною 1 статті 267 КАС України
встановлено, що суд який прийняв
рішення в адміністративній справі, має
право зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

Враховуючи зазначені норми КАС
України, суд вважає за необхідне
звернути постанову до негайного
виконання. Крім того, з метою контролю
за виконанням судового рішення, слід
зобов'язати відповідачів подати у
десятиденний строк до
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду звіт про його
виконання.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 11, 158-163, 167,
256, 267 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов'язати Департамент екології та
природних ресурсів Івано-Франківської
обласної державної адміністрації (вул.
Сахарова, 23А, м. Івано-Франківськ, 76018)
прийняти ОСОБА_1 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків -
НОМЕР_1) на роботу в порядку переведення
з Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Івано-Франківській області (вул.
Сахарова, 23А, м. Івано-Франківськ, 76018)
відповідно до норм Кодексу законів про
працю України - на посаду, яка
відповідає її освіті та кваліфікації.

Постанову суду звернути до негайного
виконання.

Зобов'язати Департамент екології та
природних ресурсів Івано-Франківської
обласної державної адміністрації (вул.
Сахарова, 23А, м. Івано-Франківськ, 76018) та
Державне управління охорони
навколишнього природного середовища в
Івано-Франківській області (вул.
Сахарова, 23А, м. Івано-Франківськ, 76018)
подати у десятиденний строк до
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду (вул.
Незалежності, 46, м. Івано-Франківськ)
звіт про виконання судового рішення.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, установлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
/підпис/
Ю.О. Бобров

Постанова в повному обсязі складена
09.04.2014 року.