Справа № 2а-1970/3559/12
Суддя: Довга О.І.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 червня 2014 року Справа № 178916/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга
О.І.,

судді Ліщинський
А.М.

судді Запотічний
І.І.

секретар судового засідання Коцур В.К.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 25.10.2012 року
у справі № 2а-1970/3559/12 за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Козівської міжрайонної державної
податкової інспекції Тернопільської
області про скасування податкової
вимоги № 2 від 18.02.2012 року та
зобов'язання до вчинення дій, -

В С
Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся з адміністративним позовом
до Козівської міжрайонної державної
податкової інспекції Тернопільської
області про скасування податкової
вимоги № 2 від 18.02.2012 року та
зобов'язання до вчинення дій.

В обґрунтування позовних вимог
позивач покликається на те, що зміст
суб'єктивного права Козівської МДПІ
Тернопільської області, як особи, яка
має право на стягнення фінансових
санкцій згідно рішенням № від
06.07.2009 року, повинен визначатися із
застосуванням законодавства, яке діяло
на момент його виникнення, а приписи
Податкового кодексу України не можуть
змінити правовий статус зазначених
санкцій, який було встановлено
попередніми нормативно-правовими
актами, та поширити на них процедури
стягнення, в тому числі в частині
строків та способу стягнення.

Позивач також зазначив, що в
особовому рахунку платника підлягають
нарахуванню зобов'язання визначені або
узгоджені платником, а оскільки
штрафні санкції, згідно рішення №
від 06.07.2009 року, не підлягають
узгодженню і не були визначені
платником, відображення їх в особовому
рахунку позивача є незаконним.

Постановою Тернопільського
окружного адміністративного суду від
25.10.2012 року в задоволені
адміністративного позову відмовлено.
Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що податковий орган
діяв в межах та у спосіб, передбачений
нормами чинного законодавства.
Твердження позивача про
неприпустимість зворотної дії
нормативно-правового акта, полягає у
тому, що запроваджені ним нові норми
не можуть застосовуватись до
правовідносин, які існували до
набрання ним чинності, на думку суду
першої інстанції, є помилковими.

Не погодившись із постановою
суду першої інстанції фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу. З посиланням на
невірне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права
просить таку скасувати, та винести
нову, якою адміністративний позов
задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт вказує на те, що
відповідно до Рішення Конституційного
Суду України від 9 лютого 1999 року
№1/99-рп, ч.1 статті 58 Конституції
України щодо дії нормативно-правового
акта в часі слід розуміти так, що вона
починається з моменту набрання цим
актом чинності і припиняється з
втратою ним чинності, тобто до події,
факту застосовується той закон або
інший нормативно-правовий акт, під час
дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно, правомірність поведінки
особи, зокрема дотримання нею норм
податкового законодавства, слід
визначати із застосуванням
законодавства, яке діяло на момент
вчинення відповідних дій або
бездіяльності такої особи. У свою
чергу, заходи відповідальності, які
можуть бути застосовані до
особи-порушника, слід визначати на
підставі законодавства, яке є чинним на
момент виявлення та застосування
відповідних санкцій.

Апелянт вважає, що оцінка
правомірності поведінки платників
податків здійснюється на підставі норм
податкового та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, що
діяло на момент вчинення відповідних
дій. Водночас, заходи
відповідальності, які підлягають
застосуванню за вчинені платниками
податків порушення, повинні
визначатися згідно з
нормативно-правовими актами, чинними
на час виникнення відповідних
правовідносин, тобто на час
застосування відповідальності,
зокрема винесення відповідних
податкових повідомлень-рішень.

Сторони в судове засідання не
з'явились, у зв'язку з чим відповідно до
ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного
судочинства України фіксування
судового процесу не здійснювалось.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не прибули, хоча
належним чином повідомлені про дату,
час та місце судового розгляду, що
підтверджується наявною у справі
розпискою, а тому у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України їх неприбуття не
перешкоджає розгляду справи.

Клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи судом до
уваги не береться, так як останнім не
долучено жодних підтверджуючих
документів в обґрунтування поданої
заяви.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а оскаржувана ухвала
скасуванню з наступних підстав.

Даючи правову оцінку покликанням
апелянта на невідповідність висновків
суду першої інстанції обставинам
справи та помилкове застосування норм
матеріального права, колегія суддів
виходить з таких міркувань.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що 16.06.2009 року
працівниками СДПРІ ДПА в
Тернопільській області ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, на підставі направлень №
39ш53/23-3, та № 3954/23-3 від 12.06.2009 року було
проведено планову перевірку АЗС, що
знаходиться в м. Зборові по вулиці
Б.Хмельницького,60, та яка належить
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1

За результатами перевірки
складено акт від 16.06.2009 року в якому
встановлено порушення п.12 ст.3 та ст. 6
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій
у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» № 265/95-ВР від
06.07.1995 року зі змінами та доповненнями.
На підставі акту Зборівським
відділенням Козівської МДПІ винесено
рішення за № від 06.07.2009 року, про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 511999,20 грн.

Не погоджуючись із вказаним
рішенням, позивач оскаржив його в
судовому порядку. Постановою
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 06.10.2009 року
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій № від 06.07.2009
року скасовано. Постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
05.04.2012 року по справі № 88167/09/9104
постанову місцевого адміністративного
суду скасовано.

Козівською міжрайонною
державною податковою інспекцією
Тернопільської області Державної
податкової служби 18.05.2012 року
сформовано податкову вимогу № 2, у
відповідності до якої станом на
18.05.2012 року сума податкового боргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
становить 515423,86 грн.

Податкова вимога №2 від 18.05.2012 року
сформована відповідно до ст.59
Податкового кодексу України.

Мотивуючи своє рішення суд
прийняв до уваги твердження
відповідача (Козівської
МДПІ), що закон має зворотну дію в часі,
тобто вчинене позивачем діяння
підлягає під дію Податкового кодексу
України, зокрема ст. 59. А також, що
роз'яснення Конституційного суду
України було надано на конституційне
звернення Національного банку України,
щодо офіційного тлумачення положень
першої статті 58 Конституції України,
про зворотну дію в часі законів та
інших нормативно-правових актів.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
з наступного.

Згідно ст.ст. 14,15 Закону України
«Про систему оподаткування», яким
визначено вичерпний перелік податків і
зборів (обов'язкових платежів) штрафна
санкція , застосована до позивача, не
визначена як податок або збір
(обов'язковий платіж), а тому обов'язок
позивача по сплаті штрафних санкцій за
порушення порядку проведення
розрахунків за товари (послуги), вимог
з регулювання обігу готівки, наявності
патентів не відноситься до категорії
податкового зобов'язання або
податкового боргу, що виключає
можливість поширення дії Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» на порядок сплати цієї
штрафної санкції.

Згідно з пп. 14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК
України податковим боргом є сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.

Підпунктом 14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК
України визначено, що грошове
зобов'язання платника податків це сума
коштів, яку платник податків повинен
сплатити до відповідного бюджету як
податкове зобов'язання та/або штрафну
(фінансову) санкцію, що справляється з
платника податків у зв'язку з
порушенням ним вимог податкового та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також санкції за
порушення законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до підпункту а пункту
3.1 Порядку направлення органами
державної податкової служби
податкових вимог платникам податків,
затвердженого Наказом Державної
податкової адміністрації України № 1037
від 24.12.2010 року, податкові вимоги
формуються автоматично на підставі
даних облікової інформаційної системи
органів державної податкової служби.

Згідно Рішення Конституційного
Суду України від 9 лютого 1999 року №
1-рп/99 частину першу статті 58
Конституції України щодо дії
нормативно-правового акта в часі
треба розуміти так, що вона починається
з моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.
Водночас неприпустимість зворотної
дії нормативно-правового акта полягає
в тому, що запроваджені ним нові норми
не можуть застосовуватися до
правовідносин, які існували до
набрання ним чинності.

Відтак, зміст суб'єктивного права
Козівської МДПІ Тернопільської
області про стягнення фінансових
санкцій, згідно з рішенням № від
06.07.2009 року, повинен визначатися із
застосуванням законодавства, яке діяло
на момент його виникнення, а приписи
Податкового кодексу України не можуть
змінити правовий статус зазначених
санкцій, який було встановлено
попередніми нормативно-правовими
актами та поширити на них процедури
стягнення, в тому числі в частині
строків та способу стягнення.

Відповідно до вимог ст. 198 КАС
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст. 160, 195, 196, п.3 ч.1 ст. 198, ст. п. 4
ст. 202, ч.2 ст. 205, ст.ст. 207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И
В :

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 25.10.2012
року у справі № 2а-1970/3559/12 скасувати, та
прийняти нову, якою адміністративний
позов задовольнити.

Скасувати податкову вимогу Козівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Тернопільської області
Державної податкової служби від 18.05.2012
року за №2 в частині 511999,20 грн.
штрафних санкцій за порушення
законодавства про застосування
реєстраторів розрахункових операцій,
нарахованих згідно рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій № від 06.07.2009 року.

Зобов'язати Козівську міжрайонну
державну податкову інспекцію
Тернопільської області Державної
податкової служби виключити з
особового рахунку фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (номер ДРФО
НОМЕР_2) 511999,20 грн. фінансових санкцій,
нарахованих згідно рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій № від 06.07.2009 року.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання постановою законної сили, а у
разі складення постанови в повному
обсязі відповідно до ст.160 КАС України -
з дня складення постанови в повному
обсязі.

Головуючий суддя
Довга О.І.

Судді
Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.