Справа № 2а-921/10
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2010-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2010 р. Справа № 22458/10

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді
Богаченка
С.І.

Суддів
Багрія В.М.
, Старунського Д.М.

при секретарі судового засідання
Федунів
Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на ухвалу Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 10 березня 2010 року про
закриття провадження у справі за
позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради
про визнання нечинним рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

29.01.2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду
першої інстанції з адміністративним
позовом до Луцької міської ради про
визнання нечинним рішення.

В обгрунтування своїх позовних вимог
посилається на те, що йому, під час
судових розглядів справ за позовами до
нього про втрату права на житло та його
позовом про вселення, про визнання
недійсними правочинів -договорів
дарування та договору про виділення
часток в квартирі по АДРЕСА_1 стало
відомо про нібито існування рішення
виконавчого комітету Луцької міської
ради № 331-2 від 06.07.2006 року. Згідно
рішення виконавчого комітету Луцької
міської ради від 06.07.2006 року № 331-2,
дозволено виділити 1/4 частку майна
(квартири АДРЕСА_1) в спільній сумісній
власності неповнолітньої ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, хоча назва рішення
виконавчого комітету - «Про виділення
частки майна у спільній сумісній
власності неповнолітньої». Текст
даного рішення позивачу вдалося
отримати через свого представника в
архівному відділі виконавчого
комітету Луцької міської ради 26.01.2010
року. Дане рішення виконкому, як органу
місцевого самоврядування вважає
незаконним та таке, що прийнято з
порушенням законів та порушує законні
права та інтереси позивача. Рішення
прийнято без посилання на нормативний
документ, який передбачає повноваження
для прийняття такого рішення та з
перевищенням повноважень, оскільки
жодна з статей Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» не
передбачає такого повноваження
виконкомів місцевих рад, як виділення
частки у спільній сумісній власності
неповнолітньої, а тим більше ще й
виділення такої частки у вигляді % в
квартирі спільної сумісної власності
неповнолітньої. Дане рішення виконкому
від 06.07.2006 року № 331-2 прийнято не в межах
повноважень. Спосіб прийняття цього
рішення органу місцевого
самоврядування взагалі невідомий йому,
оскільки воно прийнято на основі
фіктивної заяви ОСОБА_3, яка повідомляє
неправдиву інформацію про нібито його
добровільний намір відчужити свою
частину в квартирі, де проживає
позивач, їй як його законній дружині.
Крім того, з порушенням норм Сімейного
Кодексу Українипо прийняте рішення
міськвиконкому, оскільки дозвіл органу
опіки та піклування на вчинення
правочинів, щодо нерухомого майна
дитини надається в разі гарантування
збереження її права на житло. Такого
гарантування з боку ОСОБА_3 здійснено
небуло, а відтак рішення виконкому є
нечинним. Просить суд рішення.
виконавчого комітету Луцької міської
ради № 331-2 від 06.07.2006 року - визнати
нечинним.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 10 березня 2010
року закрито провадження у справі у
відповідності до п.1 ч.1 ст.157 КАС
України.

Не погодившись із ухвалою її оскаржив
ОСОБА_1, подавши на неї апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі зазначив, що суд
першої інстанції неправильно
застосував норми матеріального та
процесуального права.

Апелянт вказує на те, що на підставі ст.
157 КАС України суд закриває провадження
у справі, якщо справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства, але для
цього слід вказати чіткі правові
підстави, а не домисли чи документи, які
не є джерелами українського права, як
це і зроблено судом першої інстанції.
Зазначає, що суд повинен обгруновано
роз'яснити виносячи ухвалу про
закриття провадження у справі до
компетенції якого саме суду, якої
юрисдикції і з яких саме підстав
процесуального характеру відноситься
даний правовий спір, про що судом
першої інстанції зроблено небуло.

Апелянт просить скасувати оскаржувану
ухвалу та постановити нову ухвалу з
направленням справи для продовження
розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача,
проаналізувавши матеріали справи,
апеляційну скаргу, колегія суддів
вважає, що дана апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд
закриває провадження у справі якщо
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

В силу ч. 1 ст. 17 КАС України, компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Наведеним спорам, після передачі їх на
розгляд та вирішення у
адміністративний суд стають
притаманні ознаки справи
адміністративної юрисдикції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, справа
адміністративної юрисдикції (далі -
адміністративна справа) - переданий на
вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Для вирішення питання за правилами
якого судочинства слід розглядати
певний спір, і чи володіє він ознаками
справи адміністративної юрисдикції,
яка повинна розглядатися за правилами
передбаченими Кодексом
адміністративного судочинства
України, слід виходити із суб'єктного
складу та предмету заявленого позову.

Так, предмет позову - матеріально -
правова вимога позивача до відповідача
викладена у позовній заяві. У справі
адміністративної юрисдикції вимога
адміністративного позову повинна
ґрунтуватися на публічно - правових
відносинах позивача із відповідачем,
які виникають у зв'язку із здійсненням
останнім владних управлінських
функцій на основі законодавства в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Із позовної заяви вбачається, що
відповідачем у справі є суб'єкт владних
повноважень - орган місцевого
самоврядування, проте спір виник не у
зв'язку із реалізацією ними владних
управлінських функцій, а при вирішенні
питання щодо права на частку в квартирі
по АДРЕСА_1. Таким чином, спір виник із
цивільних правовідносин.

Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного
процесуального кодексу України, суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства. Отже,
передана на розгляд суду справа не
підлягає розгляду в порядку
адміністратиного судочинства.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив та оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги в
цілому суттєвими не являються і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Керуючись ч.3 ст.160, ст. 195, ст.196 ч.4, п. 1 ч. 1
ст. 199, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а ухвалу Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 10 березня 2010 року про
закриття провадження у справі № 2а-921/10 -
без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного
суду набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України,
до касаційної інстанції протягом
одного місяця з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Богаченко
С.І.

Судді
Багрій В.М. ,
Старунський Д.М.

Повний текст виготовлений 23.07.2010 року.