Справа № 805/1153/14
Суддя: Бишов М. В.
Дата ухвалення: 2014-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бабіч С.І.
Суддя-доповідач - Бишов М. В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2014 року
справа №805/1153/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Бишова М.В.

суддів
Компанієць І.Д., Шальєвої В.А.

розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в
інтересах фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3, на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 23
квітня 2014 року по адміністративній
справі №805/1153/14 за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у
Старобешівському районі Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання нечинними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернувся до суду із позовом до
Державної податкової інспекції у
Старобешівському районі Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання нечинними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № від 08.01.2014
року на суму 6 307,20 грн, № від 08.01.2014
року на суму 115 грн, № від 08.01.2014
року на суму 10 377,20 грн, № від 08.01.2014
року на суму 115 грн, а також та рішень
про застосування фінансових санкцій
№1/05-42-22/ від 08.01.2014 року на суму 5 000
грн, №2/05-42-22/ від 08.01.2014 року на
суму 13 500 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
перевірка посадовими особами
відповідача проведена незаконно та з
численними порушеннями податкового
законодавства, а висновки, викладені
відповідачем у відповідних актах
перевірки, не відповідають дійсності.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 23 квітня
2014р. у задоволенні позову ФОП ОСОБА_3
відмовлено у повному обсязі. Суд першої
їх інстанції дійшов висновку про
правомірність дій податкового органу.

Стягнуто ФОП ОСОБА_3 на користь
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 1644,30 грн.

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, представником
позивача подана апеляційна скарга, в
якій апелянт просить скасувати
постанову суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, представник позивача вказує, що
під час розгляду справи суд першої
інстанції порушив норми матеріального
та процесуального права, висновки суду
не відповідають обставинам справи.
Працівникам позивача не надавалися для
ознайомлення документи, що
підтверджують законність перевірки. До
моменту отримання актів перевірки о
позивача не надходило жодних
документів, що підтверджують
законність початку перевірки. Акти
відмови від підпису у направленнях не
складалися та не надавалися позивачу. В
актах перевірки не вказано законних
підстав для початку перевірки та
відображені події, які не відбувалися
за конкретними адресами магазинів
позивача. Підпис ОСОБА_4 у додатках до
акту перевірки не може спростувати
факт того, що працівники Міндоходів не
надавали працівникам позивача
документів по перевірці. Торгові
патенти на час перевірки знаходилися у
магазинах та були розміщені відповідно
до законодавства. Судом першої
інстанції не вірно оцінена
відповідальність за відсутність книги
обліку доходів та витрат. Перелік
товарів, вказаний у додатках до актів
перевірок, не відповідає дійсності.
Факт реалізації алкогольних напоїв за
ціною, нижчою за мінімальну роздрібну,
а також факт відсутності акцизних
марок на товарі відповідачем не
доведений.

Позивач, представники позивача та
відповідача до судового засідання не
з'явилися з невідомих суду причин, про
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, що дає суду
право розглянути справу у відсутність
сторін в порядку письмового
провадження на підставі ст.197 ч.1 КАС
України.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що 28.11.2013 року на підставі
наказу на проведення фактичної
перевірки від 04.11.2013 року №238,
направлень на проведення фактичної
перевірки від 28.11.2013 року №00126 та від
28.11.2013 року №00127, фахівцями ГУ
Міндоходів у Донецькій області,
відповідно до норм пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), на виконання функцій,
визначених законодавством у сфері
виробництва і обігу спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, було проведено фактичні
перевірки магазинів позивача за
адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1.

За результатами вказаних перевірок
були складені акти № 05/101/21/НОМЕР_1 від
05.12.2013 року та №05/98/21/НОМЕР_1 від 05.12.2013
року.

Фахівцями ГУ Міндоходів у Донецькій
області були пред'явлені особам, які
здійснювали розрахункові операції у
вказаних магазинах ОСОБА_5 та ОСОБА_4
направлення на проведення фактичної
перевірки, копія наказу та службові
посвідчення, після відмови ОСОБА_5
ознайомитися з направленнями, в її
присутності були складені акти відмови
від підпису у направленні на перевірку
від 28.11.2013 року №05/71/21/НОМЕР_1 та
№05/72/21/НОМЕР_1.

Згідно з вказаними актами, встановлені
наступні порушення:

- постанови КМУ від 30.10.2008 року № 957 «Про
встановлення розміру мінімальних
оптово-відпускних і роздрібних цін на
окремі види алкогольних напоїв»;

- п.п.1, 2, 12 статті 3 Закону України від
06.07.1995 року № 265/95-ВР «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій в
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг»;

- статті 267 Податкового кодексу України;

- статті 11 Закону України від 19.12.1995 року
№ 481/95-ВР «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів».

За результатами перевірки в магазині
по АДРЕСА_1 та на підставі акту
№05/101/21/НОМЕР_1 від 05.12.2013 року були
прийняті податкові повідомлення -
рішення:

- від 08.01.2014 року № на суму 6307,20 грн
(за порушення п.п.1, 2, 12 ст. 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій в
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» від 06.07.1995 року №
265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР) -
здійснення реалізації товарів, які не
обліковані у встановленому порядку;

- від 08.01.2014 року № на суму 115 грн
(за порушення пп. 267.6.1., пп. 267.6.2, пп. 267.6.3
п. 267.6 ст. 267 ПК України - порушення
порядку використання торгового
патенту);

- рішення про застосування фінансових
санкцій від 08.01.2014 року №1/05-42-22- на
суму 5 000 грн (за порушення постанови КМУ
від 30.10.08 року №957 «Про встановлення
розміру мінімальних оптово-відпускних
і роздрібних цін на окремі види
алкогольних напоїв» - роздрібна
торгівлю алкогольними напоями за
ціною, нижчою від встановленої
мінімальної роздрібної ціни).

За результатами перевірки магазину за
адресою АДРЕСА_2 на підставі акту
перевірки №05/98/21/НОМЕР_1 від 05.12.2013 року
були прийняті податкові повідомлення -
рішення:

- від 08.01.2014 року № на суму 10 377,20
грн (за порушення п.п.1, 2, 12 ст. 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій в
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» від 06.07.1995 року №
265/95-ВР (далі - Закон № 265/95-ВР) -
здійснення реалізації товарів, які не
обліковані у встановленому порядку;

- від 08.01.2014 року № на суму 115 грн
(за порушення пп. 267.6.1., пп. 267.6.2, пп. 267.6.3
п. 267.6 ст. 267 ПК України - порушення
порядку використання торгового
патенту);

- рішення про застосування фінансових
санкцій від 08.01.2014 року №2/05-42-22/ на
загальну суму 13 500 грн (за порушення
постанови КМУ від 30.10.08 року № 957 «Про
встановлення розміру мінімальних
оптово-відпускних і роздрібних цін на
окремі види алкогольних напоїв» -
роздрібна торгівлю алкогольними
напоями за ціною, нижчою від
встановленої мінімальної роздрібної
ціни та за порушення ст. 11 Закону
України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» (далі - Закон №
481/95-ВР) - реалізація алкогольних напоїв
без марок акцизного податку
встановленого зразка.

Вказані податкові повідомлення -
рішення та рішення про застосування
фінансових санкцій отримані позивачем
поштою 13.01.2014 року.

Колегія суддів вважає
необґрунтованими доводи апеляційної
скарги про те, що перевірки були
проведені без наявності на те підстав,
зокрема, без наявності відповідних
направлення та наказу на проведення
перевірки, оскільки відповідачем
надані суду першої інстанції
відповідні направлення на проведення
перевірки № 00126, 00127, 00128, 00129 та наказ ГУ
Міндоходів у Донецькій області від
04.11.2013 року №238 з відповідним додатком.

Посилання позивача на те, що жодних
документів перевіряючими особами
продавцям магазинів пред'явлено не
було та копії цих документів не було
направлено поштою відповідачем
позивачу колегія суддів вважає
неприйнятними, оскільки податкове
законодавство не передбачає обов'язку
податкового органу направляти
платнику податків копії направлення та
наказу про проведення фактичної
перевірки. Більше того, п. 80.2 ПК України
встановлює, що фактична перевірка може
проводитися на підставі рішення
керівника контролюючого органу,
оформленого наказом, копія якого
вручається платнику податків або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції під розписку до
початку проведення такої перевірки.

Згідно з абзацами 7 та 8 п. 81.1 ст. 81 ПК
України, при пред'явленні направлення
платнику податків та/або посадовим
(службовим) особам платника податків
(його представникам або особам, які
фактично проводять розрахункові
операції) такі особи розписуються у
направленні із зазначенням свого
прізвища, імені, по батькові, посади,
дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або
посадових (службових) осіб платника
податків (його представників або осіб,
які фактично проводять розрахункові
операції) розписатися у направленні на
перевірку посадовими (службовими)
особами контролюючого органу
складається акт, який засвідчує факт
відмови. У такому випадку акт про
відмову від підпису у направленні на
перевірку є підставою для початку
проведення такої перевірки.

Відповідно до абз.2-4 п. 86.1 ст. 86 ПК
України, акт (довідка), складений за
результатами перевірки та підписаний
посадовими особами, які проводили
перевірку, у строки визначені цим
Кодексом, надається платнику податків
або його законному представнику, який
зобов'язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про
результати перевірки не зараховується
до строку проведення перевірки,
встановленого цим Кодексом (з
урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з
висновками акта такий платник
зобов'язаний підписати такий акт
перевірки із зауваженнями, які він має
право надати разом з підписаним
примірником акта або окремо у строки,
передбачені цим Кодексом.

Відповідачем доведено факт відмови
продавців позивача розписатися у
направленнях на проведення перевірок
та у відповідних актах перевірок, про
що, в порядку абз.8 п. 81.1 ст. 81 ПК України
складено відповідні акти про відмову
від підпису у направленні на перевірку,
які стали підставами для проведення
перевірок відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК
України та було складено акти відмови
від підписання і отримання актів
перевірки які надані відповідачем та
містяться в матеріалах даної справи.

ПК України не містить обов'язку
контролюючого органу зазначити в акті
перевірки про складання акту про
відмову від підпису у направленні на
перевірку.

Також є неспроможними доводи
апеляційної скарги про те, що жодних
актів за дійсними адресами магазинів
не складалось, що зокрема,
підтверджується тим, що додаток до акту
перевірки №05/98/21/НОМЕР_1 від 05.12.2013 року
підписано ОСОБА_4 (яка не є продавцем
магазину в якому проводилась
перевірка, описана в акті), в той час як
в самому акті продавцем (представником
суб'єкту господарювання) зазначено
ОСОБА_5

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
певні недоліки форми актів, що складені
за результатами перевірок не можуть
бути підставою для скасування
прийнятих на їх підставі рішень за
наявності порушень з боку платника
податків.

Сам факт наявності підпису ОСОБА_4 у
будь-якому додатку до акту спростовує
доводи позивача про те, що його
продавцям жодних документів
перевіряючими не надавалось та жодних
документів вони не підписували як
спростовує і доводи щодо наявності чи
відсутності певних товарів у магазині
під час проведення перевірки.

Щодо податкових повідомлений - рішень
№ від 08.01.2014 року на суму 115 грн та
№ від 08.01.2014 року на суму 115 грн
колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з актами перевірок, під час їх
проведення перевіряючими було
встановлено відсутність в магазинах
відповідних торгових патентів,
наявність яких є обов'язковою,
відповідно до вимог ст. 267 ПК України.

Проте, разом із запереченнями до
вказаних актів, позивачем було надано
відповідні торгові патенти та
фотографії, які, на його думку,
підтверджують їх розміщення у
магазинах.

Враховуючи вказані обставини, за
результатами розгляду заперечень
позивача, відповідачем було скасовано
рішення про застосування до позивача
фінансових санкції в загальній сумі 5520
грн за торгівлю у двох магазинах без
патенту та прийнято спірні податкові
повідомлення - рішення № від
08.01.2014 року на суму 115 грн та № від
08.01.2014 року на суму 115 грн - за порушення
порядку використання торгового
патенту, передбаченого підпунктами
267.6.1-267.6.3 пункту 267.6 статті 267. У
відповідних розрахунках фінансових
санкцій після розгляду заперечень
позивача вказано про те, що торговий
патент знаходився на видному місці.

Згідно з пп. 267.6.1 - 267.6.3 п. 267.6 ст. 267 ПК
України, оригінал торгового патенту
повинен бути розміщений:

на фронтальній вітрині магазину, а за
її відсутності - біля реєстратора
розрахункових операцій;

на фронтальній вітрині малої
архітектурної форми;

на табличці в автомагазинах, на
розвозках та інших видах пересувної
торговельної мережі, а також на лотках,
прилавках та інших видах торговельних
точок, відкритих у відведених для
торговельної діяльності місцях;

у пунктах обміну іноземної валюти;

у приміщеннях для надання платних
послуг, а також у приміщеннях, в яких
проводяться розважальні ігри.

Торговий патент повинен бути відкритий
та доступний для огляду.

Для запобігання пошкодженню торгового
патенту (вигорання на сонці, псування
внаслідок затікання дощової води,
псування сторонніми особами тощо)
дозволяється розміщувати нотаріально
засвідчені копії торгових патентів у
визначених цією частиною місцях. При
цьому оригінал такого патенту повинен
зберігатися у відповідальної особи
суб'єкта господарювання або
відповідальної особи відокремленого
підрозділу, яка зобов'язана надавати
його для огляду уповноваженим законом
особам.

Критично оцінюючи надані позивачем до
матеріалів справи фотознімки, які на
думку позивача вказують про розміщення
торгових патентів в магазинах
позивача, суд першої інстанції
правомірно зазначив, що, навіть, якщо
припустити, що ці фотознімки зроблені в
магазинах, що перевірялись та у момент
перевірки, на цих фотознімках явно
видно, що торгові патенти розміщені на
холодильниках з напоями, а не на
фронтальній вітрині магазину, а за її
відсутності - біля реєстратора
розрахункових операцій, як цього
вимагає пп. 267.6.1 - 267.6.3 п. 267.6 ст. 267 ПК
України.

Сумнівним є і той факт, чи є торгові
патенти доступними для огляду при їх
розміщенні на боковій частині
холодильника.

Той факт, що під час складання актів
перевірки, працівниками контролюючого
органу було вказано про відсутність
торгових патентів у магазинах та
приймаючи до уваги те, що продавці
магазинів не скористались правом
вказати в актах свої заперечення щодо
наявності торгових патентів, може
свідчити про те, що такі торгові
патенти були розміщені в магазинах вже
після закінчення перевірок.

Враховуючи викладене, судом першої
інстанції вірно встановлено порушення
позивачем порядку використання
торгових патентів, передбаченого
підпунктами 267.6.1-267.6.3 пункту 267.6 статті
267 ПК України.

Відповідно до п. 125.1 ст. 125 ПК України,
суб'єкти господарювання, що проводять
торговельну діяльність, здійснюють
торгівлю готівковими валютними
цінностями, діяльність у сфері розваг
та надають платні послуги:

за порушення порядку використання
торгового патенту, передбаченого
підпунктами 267.6.1-267.6.3 пункту 267.6 статті
267 цього Кодексу, сплачують штраф у
розмірі збору на один календарний
місяць (для діяльності у сфері розваг -
у розмірі збору на один квартал);

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що податкові повідомлення - рішення
№ від 08.01.2014 року на суму 115 грн та
№ від 08.01.2014 року на суму 115 грн
прийняті з дотриманням вимог чинного
законодавства, а позовні вимоги про їх
скасування є безпідставними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Щодо податкових повідомлень-рішень
№ від 08.01.2014 року на суму 6 307,20 грн
та № від 08.01.2014 року на суму 10 377,20
грн колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з актами перевірок, під час їх
проведення перевіряючими було
встановлено, що у реалізації в
магазинах позивача знаходився товар,
зазначений в додатках до відповідних
актів, облік якого не ведеться у
встановленому законодавством порядку -
накладні, товарно-транспортні
накладні, сертифікати відповідності та
книгу обліку доходів до перевірки не
надано. Також вказано про те, що у
магазинах під час реалізації
алкогольних напоїв в магазинах не
роздруковане те не видано
розрахунковий документ.

Відповідно до п. 12 ст.3 Закону України
від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій в
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», суб'єкти
господарювання, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Уповноваженими представниками
контролюючого органу у магазинах
позивача було складено відповідні
додатки до актів перевірки, в яких
зазначено перелік товару, що
знаходився на реалізації в магазинах
та облік якого не вівся у встановленому
законом порядку.

Враховуючи викладене та надані
позивачем копії видаткових накладних,
товарно-транспортних накладних, копії
актів приймання - передач товару до
магазинів, сертифікатів відповідності
тощо, постійною комісією відповідача з
розгляду спірних питань вимоги п.12 ст. 3
Закону України № 265/95 «Про застосування
РРО у сфері торгівлі громадського
харчування та послуг» підтверджені
частково, а саме:

- вартість не облікованих товарів
згідно додатку до акту перевірки №
05/101/21/НОМЕР_1 від 05.12.2013 року) було
вказано в сумі 4610,80 грн - вартість
облікованих товарів, які підтверджено
первинними документами згідно додатку
до акту 1457,70 грн = 3153,10 грн. вартість не
облікованих товарів

- вартість не облікованих товарів
згідно додатку до акту перевірки
№05/98/21/НОМЕР_1 від 05.12.2013 року) було
вказано в сумі 6390 грн - вартість
облікованих товарів, які підтверджено
первинними документами на суму 1201,90 грн
= 5188,10 грн вартість не облікованих
товарів.

Згідно зі статтею 20 Закону № 265/95-ВР, до
суб'єктів господарювання, що
здійснюють реалізацію товарів, які не
обліковані у встановленому порядку,
застосовується фінансова санкція у
розмірі подвійної вартості
необлікованих товарів, які не
обліковані за місцем реалізації та
зберігання, за цінами реалізації, але
не менше десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, що складає
6306,20 грн (3153,10 грн.х2) та 10376,20 грн. (5188,10х2)
відповідно.

Позивачем не надано суду доказів на
підтвердження ведення у встановленому
законом порядку обліку товарів, що
реалізовувались у магазинах під час
проведення перевірки та які вказані у
відповідних додатках до актів
перевірки (за виключенням доказів які
були надані позивачем відповідачу
разом із запереченнями на акти
перевірок).

У суді першої інстанції та в
апеляційній скарзі представник
позивача зазначив, що відповідну книгу
обліку доходів надати не може, оскільки
її було втрачено, що підтверджується
висновком органів МВС України за
результатами розгляду заяви позивача
про втрату документів від 27.12.2013 року.

Відповідно до висновку старшого
оперуповноваженого СКР
Старобешівського РВ ГУМВС України в
Донецькій області С.О. Барбо, позивачем
виявлено відсутність зошиту доходів та
накладних 26.12.2013 року, тобто вже після
проведення відповідних перевірок.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України, для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Згідно з п. 44.5 ст. 44 ПК України, у разі
втрати, пошкодження або дострокового
знищення документів, зазначених в
пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник
податків зобов'язаний у п'ятиденний
строк з дня такої події письмово
повідомити контролюючий орган за
місцем обліку в порядку, встановленому
цим Кодексом для подання податкової
звітності, та контролюючий орган, яким
було здійснено митне оформлення
відповідної митної декларації.

Платник податків зобов'язаний
відновити втрачені документи протягом
90 календарних днів з дня, що настає за
днем надходження повідомлення до
контролюючого органу.

Жодних доказів звернення позивача до
відповідача з відповідним
повідомленням про втрату книги обліку
доходів чи про її відновлення
позивачем суду не надано.

Уповноважені особи позивача не вказали
в акті жодних заперечень про
помилковість додатків до актів
перевірок чи про відсутність вказаної
в додатках продукції в магазинах під
час перевірок.

Більше того, деякі з додатків до актів
були підписані продавцем магазину
позивача ОСОБА_4

Відповідно до п.п.1,2 ст.3 Закону №265/95-ВР,
суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:

- проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок;

- видавати особі, яка отримує або
повертає товар, отримує послугу або
відмовляється від неї, розрахунковий
документ встановленої форми на повну
суму проведеної операції.

Надана позивачем до суду першої
інстанції копія розрахункового
документу підтверджує факт реалізації
комусь двох пляшок горілки "Перепілка"
місткістю 0,5 л. за ціною 30.10 грн кожна та
не може бути доказом реалізації товару
саме перевіряючим під час проведення
спірних перевірок.

Часом початку перевірок у магазинах
позивача, відповідно до актів, вказано
16:00 та 17:17, в той час як в наданому
позивачем суду розрахунковому
документів вказано час - 15 година 32
хвилини 56 секунд - тобто майже за
півгодини до початку проведення першої
з перевірок.

Доводи апеляційної скарги про те, що в
актах перевірки зазначений невірний
час їх початку ніякими доказами не
підтверджено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 Закону №
265/95-ВР, у разі встановлення протягом
календарного року в ході перевірки
факту: проведення розрахункових
операцій з використанням реєстраторів
розрахункових операцій або
розрахункових книжок на неповну суму
вартості проданих товарів (наданих
послуг); непроведення розрахункових
операцій через реєстратори
розрахункових операцій з фіскальним
режимом роботи; невідповідності суми
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, зазначеній у
денному звіті, а в разі використання
розрахункової книжки - загальній сумі
продажу за розрахунковими квитанціями,
виданими з початку робочого дня;
нероздрукування відповідного
розрахункового документа, що
підтверджує виконання розрахункової
операції, або проведення її без
використання розрахункової книжки на
окремому господарському об'єкті такого
суб'єкта господарювання - вчинене
вперше -1 гривня.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що податкові
повідомлення - рішення № від
08.01.2014 року на суму 6 307,20 грн (6 306,20 грн + 1
грн) та № від 08.01.2014 року на суму 10
377,20 грн (10 376,20 грн + 1 грн) прийняті у
повній відповідності до чинного
законодавства, а позовні вимоги про їх
скасування є необґрунтованими,
безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Щодо рішень про застосування
фінансових санкцій №1/05-42-22/ від
08.01.2014 року на суму 5 000 грн та №
2/05-42-22/ від 08.01.2014 року на суму 13 500
грн колегія суддів зазначає.

Відповідно до вищевказаних актів
перевірок, було встановлено факт
реалізації одного пакету вина
"Портвейн 999" місткістю 1л, міцністю 18%
об. за ціною 17,30 грн (мінімальна
роздрібна ціна за постановою КМУ №957 -
18,00 грн) та факт реалізації однієї
пляшки горілки «Горілочка Пшенична»
місткість 1,0 л., міцність 40% об., дата
розливу 20.08.2013 року за ціною 60,00 грн за
пляшку (мінімальна роздрібна ціна за
постановою КМУ №957 - 60,20 грн.), що є
нижчою від встановленої постановою КМУ
№957 мінімальної роздрібної ціни.

Доводи апеляційної скарги про те, що
вказаний товар перевіряючим не
реалізовувався, а було реалізовано
інший товар, з огляду на встановлені
факти реалізацію товарів без
розрахункових документів колегією
суддів не приймаються.

Крім цього, надана позивачем копія
розрахункового документу підтверджує
факт реалізації комусь двох пляшок
горілки "Перепілка" місткістю 0,5 л. за
ціною 30.10 грн кожна та не може бути
доказом реалізації товару саме
перевіряючим під час проведення
спірних перевірок.

Крім цього, часом початку перевірок у
магазинах позивача, відповідно до
актів, вказано 16:00 та 17:17, в той час як в
наданому позивачем суду
розрахунковому документів вказано час
- 15 година 32 хвилини 56 секунд - тобто
майже за півгодини до початку
проведення першої з перевірок.

Продавці магазину не скористались
своїм правом надати заперечення до
актів перевірки та вказати про те, що
ними було роздруковане відповідні
розрахункові документи, про те, що
продукція реалізовувалась за ціною
встановленою чинним законодавством та
за акцизними марками чи про те, що
відповідна продукція не
реалізовувалась.

Суд першої інстанції обґрунтовано не
визнав належними доказами фактів
наявності чи відсутності акцизних
марок, цінників тощо, надані фотознімки
алкогольної продукції, оскільки з
таких фотознімків технічно неможливо
встановити де саме їх зроблено, а також
те коли їх було зроблено, оскільки
особливості цифрової фотографії
дозволяють редагування дати
проведення зйомки.

Відповідальність за роздрібну
торгівлю алкогольними напоями за
ціною, нижчою від встановленої
мінімальної роздрібної ціни
передбачена абз.13 ч. 2 ст.17 Закону
№481/95-ВР, в розмірі 100 відсотків
вартості отриманої партії товару,
розрахованої виходячи із мінімальних
роздрібних цін але не менше 5000 грн.

В акті перевірки № 05/98/21/НОМЕР_1 від
05.12.2013 року встановлено факт
знаходження на реалізації алкогольних
напоїв без акцизних марок.

Відповідальність за виробництво,
зберігання, транспортування,
реалізацію алкогольних напоїв чи
тютюнових виробів без марок акцизного
податку встановленого зразка або з
підробленими марками акцизного
податку передбачена абз.15 ч. 2 ст.17
Закону №481/95-ВР в розмірі 200 відсотків
вартості отриманої партії товару,
розрахованої виходячи із мінімальних
роздрібних цін але не менше 8500 грн.

Таким чином, приймаючи до уваги
вищевказані факти, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
спірні рішення про застосування
фінансових санкцій №1/05-42-22/27732-5534 від
08.01.2014 року на суму 5 000 грн та
№2/05-42-22/ від 08.01.2014 року на суму 13 500
грн прийняті з дотриманням вимог
чинного законодавства, а позовні
вимоги про їх скасування є
безпідставними, необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, переглянувши судове
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про відмову у
задоволенні позову. Доводи апеляційної
скарги представника позивача не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Відповідно до статті 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження,
колегія суду не встановила таких
порушень судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи по суті, які були
предметом розгляду і заявлені в суді
першої інстанції.

Таким чином, судова колегія
вважає, що рішення суду першої
інстанції є обґрунтованим, прийняте на
підставі з'ясованих та встановлених
обставинах справи, які підтверджуються
доказами, та ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а тому залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення без
змін.

На підставі викладеного та
керуючись ст.2, 11, 159, 160, 167, 184, 195, 1951, 196-198,
200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який
діє в інтересах фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 23 квітня 2014
року по адміністративній справі
№805/1153/14 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 23 квітня 2014
року по адміністративній справі
№805/1153/14 - залишити без змін.

Ухвала суду за наслідками розгляду у
письмовому провадженні набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Колегія суддів
М.В. Бишов

І.Д. Компанієць

В.А. Шальєва