Справа № К/9991/20893/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 року
м. Київ К/9991/20893/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло О.М.Судді:
Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Арцизької міжрайонної державної
податкової інспекції Одеської області

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 12.08.2010 р.

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24.03.2011 р.

у справі №2а-12322/09/1570

за позовом Відкритого акціонерного
товариства «Арцизьке хлібоприймальне
підприємство»

до Арцизької міжрайонної державної
податкової інспекції Одеської області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство
«Арцизьке хлібоприймальне
підприємство» звернулось до суду з
позовом до Арцизької міжрайонної
державної податкової інспекції
Одеської області про скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 12.08.2010 р.,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 24.03.2011 р., позовні вимоги задоволено
повністю, скасовано податкові
повідомлення-рішення від 20.08.2009 р.
№/0 та №/0, від 02.10.2009 р.
№/1 та №/1, від 22.10.2009 р.
№/2 та №/2.

Не погодившись з вказаними судовими
рішеннями, відповідач звернувся до
Вищого адміністративного суду України
із касаційною скаргою, у якій з підстав
порушення судами норм матеріального та
процесуального права просить
скасувати вказані судові рішення та
прийняти нове, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Позивач надіслав на адресу суду
касаційної інстанції письмові
заперечення на касаційну скаргу, за
змістом яких проти вимог останньої
заперечує та просить відмовити у її
задоволенні, а рішення судів
попередніх інстанцій - залишити без
змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Посадовими особами відповідача було
проведено планову виїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства, валютного
та іншого законодавства за період з
01.04.2008 р. по 31.03.2009 р., за наслідками якої
03.08.2009 р. складено акт №509/23-00955236.

На підставі вказаного акту перевірки
прийняті спірні податкові
повідомлення-рішення від 20.08.2009 р.
№/0, яким позивачу за порушення
вимог п. 5.1, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» визначено податкове
зобов'язання у розмірі 135 326,40 грн., у
тому числі за основним платежем 93 094,00
грн. та 42 232,40 грн. штрафних (фінансових)
санкцій, податкове
повідомлення-рішення №/0, яким
позивачу за порушення пп. 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 п.
7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» визначено податкове
зобов'язання у розмірі 174 246,00 грн., у
тому числі за основним платежем 116 164,00
грн. та 58 082,00 грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, висновок
відповідача про порушення
підприємством вимог п.5.1, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст.
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» обґрунтований
безпідставним включенням до складу
валових витрат суми отриманих послуг
від ПП «Об'єднана елеваторна компанія»
у розмірі 372 574,00 грн., яка не
підтверджена, на думку відповідача,
відповідними первинними документами.

Так, відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 зазначено, що до складу
валових витрат включаються: суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Згідно ч. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 зазначеної
статті, не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Судові інстанції, задовольняючі
позовні вимоги у цій частині
правомірно дійшли висновку стосовного
того, що з правого аналізу зазначених
норм, а також з вимог ведення
податкового обліку, не вбачається
обмеження форми та виду документів які
підтверджують понесені витрати
підприємства.

Крім того, доказами наявності зв'язку
між понесеними витратами на придбання
у вказаного підприємства
консультаційно-сервісних послуг та
господарської діяльністю позивача є
договір від 05.01.2004 р. №16/04, акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
звіти про хід виконання договору,
платіжні доручення про оплату наданих
послуг.

Суди також правомірно вказали на те, що
факт надання таких послуг підтверджено
наказами про відрядження та
відповідними посвідченнями на
відрядження спеціалістів ПП «Об'єднана
елеваторна компанія» для надання
консультаційних послуг позивачу.

Посилання відповідача на порушення
позивачем вимог пп. 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», а саме - відсутність
первинних документів на підтвердження
витрат на послуги
консультаційно-сервісного
обслуговування за договором від 05.01.2004
р. №16/04 із ПП «Об'єднана елеваторна
компанія» також обґрунтовано не взяті
судовими інстанціями до уваги.

Так, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8№ цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст.7 цього ж Закону
визначено, що не підлягають включенню
до складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З огляду на наведені законодавчі
приписи позивачем було правомірно
віднесено суми податку на додану
вартість, сплачені у ціні послуг
отриманих від ПП «Об'єднана елеваторна
компанія» до складу податкового
кредиту, оскільки на підтвердження цих
витрат позивачем було надано оформлені
належним чином податкові накладні за
період з 30.04.2008 р. по 27.02.2009 р.

Таким чином, слід погодитись із
висновком судів попередніх інстанцій,
що твердження податкового органу про
заниження позивачем суми податку на
додану вартість на 63 398,45 грн.
необґрунтовані та спростовані
матеріалами справи.

Що стосується висновку відповідача про
безпідставність включення позивачем
до складу податкового кредиту суми
податку на додану вартість у розмірі 52
765,55 грн. через непідтвердження такої
суми відповідною податковою накладною,
суди вказали наступне.

Так, позивачем в спростування
наведених тверджень податкової
інспекції було надано судам податкову
накладну від 19.12.2008 р. №60, виписану КФХ
«Попаз» на виконання договору
купівлі-продажу від 19.12.2008 р. №145, яка
містить всі необхідні реквізити,
визначені Законом України «Про податок
на додану вартість».

Таким чином, технічна помилка у додатку
5 декларації з податку на додану
вартість за грудень 2008 року, що
полягала у зазначені підприємством
індивідуального номера іншої
юридичної особи, знятої з обліку як
платник такого податку, не спричинила
фактичних порушень позивачем вимог
податкового законодавства та
відповідно занижень податкових
зобов'язань.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанції.

На підставі викладеного та зважаючи на
приписи ч. 3 ст. 220№ КАС України судова
колегія Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку, що
порушень або неправильного
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права
не вбачається, а тому касаційну скаргу
слід відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Арцизької
міжрайонної державної податкової
інспекції Одеської області залишити
без задоволення.

2. Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 12.08.2010 р. та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24.03.2011 р. у
справі №2а-12322/09/1570 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.