Справа № 2а-12346/12/2070
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2014 року
м. Київ К/800/21656/13

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Харківської обласної митниці

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 26.11.2012

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20.03.2013

у справі № 2а-12346/12/2070

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "СГ КОНСАЛТ" (далі -
Товариство)

до Харківської обласної митниці,
Державної митної служби України

про скасування податкових
повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 26.11.2012,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20.03.2013,
позов задоволено; визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення форми «Р» від
26.10.2012 № 111, № 112, № 113 та № 114.

У прийнятті цих судових актів
попередні судові інстанції виходили з
відсутності факту відчуження
позивачем транспортних засобів,
імпортованих на територію України як
внесок до статутного фонду, у зв'язку з
чим у позивача відсутній обов'язок зі
сплати митних платежів відповідно до
частини п'ятої статті 18 Закону України
«Про режим іноземного інвестування».

Посилаючись на невідповідність
висновків судів вимогам чинного
законодавства, Харківська обласна
митниця звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення та відмовити у позові. На
обґрунтування касаційних вимог
скаржник зазначає, зокрема, що передача
права користування на майно є
відчуженням у розумінні підпункту 14.1.31
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України, а тому за наслідками передачі
в оренду імпортованих транспортних
засобів у Товариства виник обов'язок зі
сплати митних платежів.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення розглядуваних
касаційних вимог виходячи з такого.

Судами під час розгляду справи
встановлено, що контролюючим органом
було проведено невиїзну документальну
перевірку фактів використання
Товариством товарів «напівпричіп
вантажний для перевезення та роздачі
скраплених газів» за період з 01.07.2011 по
31.07.2011, оформлену актом від 04.10.2012 №
0047/12/87000000/.

Під час цієї перевірки було виявлено,
що у перевіреному періоді позивач
імпортував на митну територію України
зазначений товар (код товару 87163100) як
внесок до статутного фонду Товариства
без сплати митних платежів.

За договором оренди від 15.07.2011 № 15/07-201ТР
позивач (орендодавець) передав
відповідні транспортні засоби у
користування іншому суб'єкту
господарювання (товариству з обмеженою
відповідальністю «пропан Трейд»,
орендар). Кваліфікувавши зазначену
операцію як відчуження спірного майна,
Харківською обласною митницею було
прийнято податкові
повідомлення-рішення форми «Р»:

від 26.10.2012 № 111, за яким позивачеві
донараховано 244583,95 грн. ввізного мита (у
тому числі 195 667,16 грн. за основним
платежем та 48916,79 грн. за штрафними
санкціями);

від 26.10.2012 № 112 про визначення
Товариству ПДВ у сумі 48916,80 грн. (у тому
числі 39133,44 грн. за основним платежем та
9783,36 грн.);

від 26.10.2012 № 113, згідно з яким позивача
зобов'язано сплатити 23367,79 грн. пені на
мито на товари, що ввозяться на
територію України суб'єктами
господарювання;

від 26.10.2012 № 114 про нарахування
позивачеві пені з ПДВ у сумі 4673,56 грн.

Згідно з частиною першою статті 18
Закону України «Про режим іноземного
інвестування» (у редакції, що діяла на
час виникнення спірних правовідносин)
майно, що ввозиться в Україну як внесок
іноземного інвестора до статутного
капіталу підприємств з іноземними
інвестиціями (крім товарів для
реалізації або власного споживання),
звільняється від обкладення митом.

Відповідно до частини п'ятої цієї ж
статті Закону якщо протягом трьох
років з часу зарахування іноземної
інвестиції на баланс підприємства з
іноземними інвестиціями майно, що було
ввезене в Україну як внесок іноземного
інвестора до статутного капіталу
зазначеного підприємства,
відчужується, у тому числі у зв'язку з
припиненням діяльності цього
підприємства (крім вивезення іноземної
інвестиції за кордон), підприємство з
іноземними інвестиціями сплачує
ввізне мито, яке обчислюється виходячи
з митної вартості цього майна,
перерахованої у валюту України за
офіційним курсом валюти України,
визначеним Національним банком
України на день здійснення відчуження
майна.

Вирішуючи даний спір, суди обох
попередніх інстанцій цілком об'єктивно
зазначили, що передача майна в оренду
не є операцією з його відчуження та,
відповідно, юридичним фактом, з якими
наведена норма Закону пов'язує
виникнення у платника обов'язку зі
сплати ввізного мита.

Так, відповідно до підпункту 14.1.31
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України для цілей оподаткування
відчуження майна визначено як будь-які
дії платника податків, унаслідок
вчинення яких такий платник податків у
порядку, передбаченому законом,
втрачає право власності на майно, що
належить такому платнику податків, або
право користування, зокрема,
природними ресурсами, що у визначеному
законодавством порядку надані йому в
користування.

Таким чином, за змістом наведеної норми
кваліфікуючою ознакою відчуження
майна, що перебуває у власності
платника, є втрата права власності на
таке майно; а тому передача власного
майна на іншому титулі (зокрема, у
користування) не підпадає під критерії
відчуження.

Передача ж права користування у
контексті цієї норми розглядається як
відчуження лише відносно тих об'єктів,
які надаються у користування
платникові відповідно до чинного
законодавства.

На підставі цього колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновком судів про
обґрунтованість позовних вимог.

Доводи касаційної скарги засновані на
іншому тлумаченні наведених правових
норм, що, однак, не є свідченням судової
помилки.

З урахуванням викладеного
процесуальних підстав для скасування
оскаржуваних постанови та ухвали судів
першої та апеляційної інстанцій зі
спору не вбачається.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Харківської
обласної митниці відхилити.

2. Постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
26.11.2012 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 20.03.2013 у справі № 2а-12346/12/2070 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько