Справа № 813/6702/13-а
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
Справа № 876/3645/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Іщук Л.П.,

суддів
Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання
Мартинишина Р.М.,

представників сторін
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Львівської митниці Міністерства
доходів і зборів України на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 17 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Львівської митниці Міністерства
доходів і зборів України про визнання
протиправним і скасування наказу,
поновлення на роботі і стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,

встановив :

ОСОБА_3 звернувся до Львівського
окружного адміністративного суду із
позовом до Львівської митниці, в якому
просив визнати протиправним та
скасувати наказ Львівської митниці
№774-к від 15.08.2013 року «Про звільнення
ОСОБА_3», поновити його на посаді
старшого державного інспектора
аналітично-моніторингового відділу
оперативного управління боротьби з
контрабандою та митними
правопорушеннями Львівської митниці
Міндоходів або іншій рівнозначній
посаді провідного інспектора
оперативного відділу служби боротьби з
контрабандою та порушеннями митних
правил Львівської митниці в Львівській
митниці Міндоходів і стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу.
Мотивує позовні вимоги тим, що
відповідачем порушена процедура його
звільнення, оскільки йому не
запропоновано іншої роботи на тому ж
підприємстві, в установі, організації
та не враховано його переважне право на
залишення на роботі.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 17.02.2014 року
адміністративний позов задоволений.
Визнаний протиправним та скасований
наказ Львівської митниці від 15.08.2013
року №774-к «Про звільнення ОСОБА_3»,
поновлено ОСОБА_3 на посаді старшого
державного інспектора
аналітично-моніторингового відділу
оперативного управління боротьби з
контрабандою та митними
правопорушеннями Львівської митниці
Міндоходів або іншій рівнозначній
посаді провідного інспектора
оперативного відділу служби боротьби з
контрабандою та порушеннями митних
правил Львівської митниці з 16 серпня 2013
року; стягнуто з Львівської митниці
Міндоходів на користь ОСОБА_3 10998,83
гривень середнього заробітку за час
вимушеного прогулу. Постанова в
частині поновлення ОСОБА_3 на роботі та
стягнення на його користь середнього
заробітку у межах суми стягнення за
один місяць звернена до негайного
виконання.

Не погодившись із вказаною постановою,
Львівська митниця Міндоходів подала на
неї апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати зазначену постанову та
прийняти нову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначає, що судом не взято до уваги те,
що при реорганізації Львівської
митниці у Львівську митницю Міндоходів
відбулося скорочення штатної
чисельності працівників, що є однією з
умов, за яких може мати місце
звільнення працівників на підставі п.1
ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Судом не
враховано, що станом на 15.08.2013 року у
Львівській митниці Міндоходів було 24
вакантних посади, однак ще не було
запропоновано посад 44 працівникам, а
тому необхідно було визначити їх
кваліфікаційний рівень, а за
результатами перевірки професійних
знань та визначення рівня кваліфікації
посадових осіб Львівської митниці ДМС,
передбаченої наказом Львівської
митниці № 66, позивач при проходженні
тестування показав незадовільний
результат. Крім того, судом першої
інстанції неправильно застосовані
норми права, оскільки постановлено
поновити ОСОБА_3 на посаді, яку він не
займав.

Представник апелянта під час
апеляційного розгляду підтримав
вимоги апеляційної скарги і просить її
задовольнити.

Представник позивача заперечила
обґрунтованість поданої апеляції і
просить судове рішення залишити без
змін.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
роботодавцем не було дотримано вимог
законодавства про працю в частині
надання пропозиції працівнику іншої
роботи і можливості залишення позивача
на роботі та в частині порядку
звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП
України. При цьому, підтверджується, що
на момент звільнення ОСОБА_3 були
наявні вакантні посади.

Судом не взято до уваги посилання
відповідача на низький
кваліфікаційний рівень позивача,
оскільки такий рівень визначався
відповідно до результатів проходження
тестування , а не за результатами
атестації, як єдиного способу оцінки
кваліфікації працівника. Крім того,
позивач, на відміну від інших
працівників, не проходив професійне
навчання, тому був у нерівних умовах
при визначенні переважного права на
звільнення.

За таких обставин суд вважав, що при
звільненні ОСОБА_3 не було дотримано
порядку його звільнення на підставі п.1
ч.1 ст.40 КЗпП України, а отже наказ від
15.08.2013 року не може вважатись
правомірним.

Оскільки штатним розписом Львівської
митниці Міндоходів була передбачена
посада старшого державного інспектора
аналітично-моніторингового відділу
оперативного управління боротьби з
контрабандою та митними
правопорушеннями Львівської митниці
Міндоходів, яка згідно посадової
інструкції містила такі ж права і
обов'язки працівника як і посада
провідного інспектора оперативного
відділу служби боротьби з контрабандою
та порушеннями митних правил
Львівської митниці, на якій позивач
працював, то судом першої інстанції
поновлено позивача на посаді старшого
державного інспектора
аналітично-моніторингового відділу
оперативного управління боротьби з
контрабандою та митними
правопорушеннями Львівської митниці
Міндоходів або на іншій посаді,
рівнозначній попередній.

Даючи правову оцінку постанові суду
першої інстанції та доводам апелянта,
колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо встановлених судом
обставин неправомірності оспорюваного
наказу та незаконності звільнення з
роботи, але вважає хибними висновки
суду щодо визначення посади, на якій
підлягає поновленню ОСОБА_3, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
наказом Львівської митниці від 15.08.2013
року № 774-к ОСОБА_3 було звільнено з
посади провідного інспектора
оперативного відділу служби боротьби з
контрабандою та порушеннями митних
правил Львівської митниці відповідно
до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із
реорганізацією та скороченням
чисельності працівників Львівської
митниці відповідно до наказу
Міністерства доходів і зборів України
від 26.04.2013 року № 80 «Про затвердження
чисельності працівників
територіальних органів Міндоходів» та
штатного розпису Львівської митниці
Міндоходів, затвердженого 07.05.2013 року
та введеного в дію наказом Львівської
митниці Міндоходів від 08.05.2013 року №1
«Про введення в дію тимчасової
організаційної структури та
тимчасового штатного розпису
Львівської митниці Міндоходів на 2013
рік»

Згідно ст. 3 КЗпП України, законодавство
про працю регулює трудові відносини
працівників усіх підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, виду діяльності і галузевої
належності, а також осіб, які працюють
за трудовим договором з фізичними
особами. За змістом ст.4 КЗпП України
законодавство про працю складається з
Кодексу законів про працю України і
інших актів законодавства, що прийняті
відповідно до нього.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.40 КЗпП
України, трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Частиною 2 ст.40 вказаного Кодексу,
звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Згідно із ч. 1 ст.49-2 цього ж Кодексу про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше,
ніж за два місяці.

Положеннями частини 3 ст.49-2 КЗпП
України передбачено, що одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації, працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

Відповідно до наявного у матеріалах
справи попередження позивач про
наступне вивільнення був повідомлений
11.06.2013 року. Однак, зі змісту
попередження судом встановлено, що
роботодавцем не було дотримано вимогу
частини 3 ст.49-2 КЗпП України щодо
пропозиції працівнику іншої роботи.

Як вбачається із матеріалів справи, на
момент звільнення ОСОБА_3 із займаної
посади, на Львівській митниці були
наявні вакантні посади, однак
роботодавцем питання можливості
залишення позивача на роботі взагалі
не розглядалось.

Суд апеляційної інстанції
погоджується із висновком суду першої
інстанції про безпідставність
посилань відповідача на низьку
кваліфікацію позивача, оскільки рівень
кваліфікації ОСОБА_3 за результатами
проходження тестування було визначено
в липні 2013 року, тобто вже після
попередження про наступне вивільнення
без пропозиції іншої роботи.

На підставі наведеного слід вважати
вірним висновок суду першої інстанції
про порушення Львівською митницею ДМС
порядку звільнення позивача з роботи
на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, а
отже, про протиправність оспорюваного
наказу від 15.08.2013 року за №774-к.

Разом з тим, правильно вирішивши даний
публічно-правовий спір по суті, суд
першої інстанції невірно поновив
позивача на посаді, на якій він не
працював - старшого державного
інспектора аналітично-моніторингового
відділу управління боротьби з
контрабандою та митними
правопорушеннями Львівської митниці
Міндоходів або іншій рівнозначній
посаді провідного інспектора
оперативного відділу служби боротьби
з контрабандою та порушеннями митних
правил Львівської митниці Міндоходів,
оскільки працівник підлягає
поновленню на тій посаді, з якої він був
протиправно звільнений і в судовому
рішенні про поновлення на роботі для
належного захисту порушених прав
позивача не може міститися
альтернатива щодо визначення посади,
на яку поновлюються працівник.

З роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України, викладених у пункті 19
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» від 6 листопада 1992
року №9 слідує, що працівник, який був
незаконно звільнений до реорганізації,
поновлюється на роботі в тому
підприємстві, де збереглося його
попереднє місце роботи.

З огляду на викладене відповідно до
статті 202 КАС України у зв'язку з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи у цій частині
постанову суду першої інстанції слід
скасувати та прийняти нову постанову
про часткове задоволення позовних
вимог.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу Львівської митниці
Міністерства доходів і зборів України
задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 17 лютого 2014
року у справі № 813/6702/13-а скасувати та
прийняти нову, якою позов ОСОБА_3
задовольнити частково.

Скасувати наказ Львівської митниці
Державної митної служби України від 15
серпня 2013 року № 774-к «Про звільнення
ОСОБА_3».

Поновити ОСОБА_3 на посаді провідного
інспектора оперативного відділу
служби боротьби з контрабандою та
порушеннями митних правил Львівської
митниці з 16 серпня 2013 року.

Стягнути з Львівської митниці
Міндоходів на користь ОСОБА_3 10998,76
гривень середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складення її в повному обсязі.

Головуючий
Л.П. Іщук

Судді
В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич

Постанова складена в повному обсязі
06.06.2014 року