Справа № 2а-7657/11/1470
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-7657/11/1470

Категорія: 10.2.3 Головуючий в 1 інстанції:
Лісовська Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Кравця О.О.,
Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 14 грудня 2011
року по справі за адміністративним
позовом Веселинівського районного
центру зайнятості до ОСОБА_1 про
стягнення безпідставно отриманої
допомоги по безробіттю, -

ВСТАНОВИВ:

19 жовтня 2011 року Веселинівський
районний центр зайнятості, звернувшись
до Миколаївського окружного
адміністративного суду з позовом до
ОСОБА_1, просив стягнути з відповідача
безпідставно отриману допомогу по
безробіттю в розмірі 6 477,05 грн. за
період з 17 січня по 26 червня 2008 року.

Постановою від 14 грудня 2011 року,
ухваленою в порядку письмового
провадження, Миколаївський окружний
адміністративний суд в повному обсязі
задовольнив адміністративний позов.

Не погоджуючись з постановою суду
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати оскаржену постанову
та ухвалити нову, якою відмовити у
задоволенні адміністративного позову
в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги
апелянт обґрунтовує тим, що позивач
пропустив строк звернення до суду, на
що суд першої інстанції не звернув
належної уваги. Також на думку
апелянта, суд першої інстанції в
порушення вимог ст. 107 КАС України, не
перевірив поданий позов на
відповідність вимогам ст. 105 КАС
України щодо форми та змісту
адміністративного позову.

Посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
апелянт зазначив, що закон передбачає
як підставу для припинення виплати
допомоги по безробіттю саме зайняття
підприємницькою діяльністю, а не
перебування на обліку в якості
підприємця.

Веселинівський районний центр
зайнятості письмових заперечень на
апеляційну скаргу не надав.

Ухвалюючи постанову про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
встановив, що на час перебування
відповідача на обліку у позивача, як
безробітний, та отримання допомоги по
безробіттю, в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичний
осіб-підприємців був наявний запис про
реєстрацію ОСОБА_1 фізичною
особою-підприємцем, внаслідок чого ним
неправомірно була отримана допомога по
безробіттю в період перебування на
обліку у відповідача в розмірі 6 477,05
грн.

Справа розглянута в порядку
письмового провадження відповідно до
п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга може бути
задоволена частково.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1
(ІН НОМЕР_1) в період з 28 січня 2002 року по
13 серпня 2012 року був зареєстрований як
фізична особа-підприємець в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, (а.с. 10, 58-60),
що не заперечується сторонами по
справі.

Також сторонами по справі не
оспорюється факт перебування ОСОБА_1, у
статусі безробітного, на обліку у
Веселинівському районному центрі
зайнятості в період з 17 січня по 26
червня 2008 року, та отримання ним у цей
період допомоги по безробіттю всього в
розмірі 6 477,05 грн., що також
підтверджено довідкою позивача № 42 від
08 липня 2011 року (а.с. 9).

При цьому у довідці Веселинівського
районного центру зайнятості № 42 від 08
липня 2011 року (а.с. 9) зазначено про
зняття ОСОБА_1 з обліку 16 серпня 2008 року.

Апеляційний суд встановив, що
відповідно до змісту
адміністративного позову
Веселинівський районний центр
зайнятості 16 вересня 2011 року направив
запит до державного реєстратора
Веселинівської районної державної
адміністрації, та отримав відповідь з
якої дізнався, що ОСОБА_1 з 28 січня 2002
року зареєстрований як фізична
особа-підприємець та станом на 16
вересня 2011 року державна реєстрація
припинення підприємницької діяльності
не проведена. За таких обставин,
позивач вважає, що відповідач умисно
не повідомив про обставини, що
впливають на отримання допомоги по
безробіттю, а тому безпідставно
отримана ним допомога має бути
стягнута з нього.

Із зазначеними доводами погодився і
суд першої інстанції.

Проте апеляційний суд вважає, що
адміністративний позов
Веселинівського районного центру
зайнятості не може бути задоволений,
внаслідок відсутності для цього
правових підстав.

На час встановлення позивачем факту
перебування відповідача у статусі
фізичної особи-підприємця, вересень 2011
року, діяльність Веселинівського
районного центру зайнятості була
регламентована, зокрема, Законом
України «Про зайнятість населення»
від 03 березня 1991 року, Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 02 березня 2000 року, та
Порядком розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення
безробітним, затвердженим Постановою
Правління Пенсійного Фонду України від
13 лютого 2009 року № 7-1, зареєстрованою в
Міністерстві юстиції України 12 березня
2009 року за № 232/16248.

Посилаючись на ч. 2 та ч. 3 ст. 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», якою визначені
права, обов'язки та відповідальність
застрахованих осіб, позивач ні при
зверненні до суду першої інстанції, ні
при апеляційному розгляду справи, не
надав належних та допустимих доказів
встановлення підстав, за наявності
яких з відповідача мають бути
стягнуті кошти.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 12 та ч. 1 ст. 20
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» позивач, як робочий орган
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, при здійсненні
своїх функцій, зокрема, контролює
правильність витрат за страхуванням на
випадок безробіття, проводить
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення в порядку, встановленому
центральними органами виконавчої
влади у сфері праці та соціальної
політики, державної податкової
політики, Пенсійним фондом України за
погодженням з правлінням Фонду.

При цьому розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення
здійснюється шляхом звіряння даних,
зазначених у документах
страхувальника, з базою даних
Пенсійного фонду України та Державної
податкової адміністрації України, а в
разі необхідності - шляхом проведення
виїзних планових та позапланових
перевірок страхувальників;

Постановою Правління Пенсійного Фонду
України від 13 лютого 2009 року № 7-1,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 12 березня 2009 року за № 232/16248,
затверджений Порядок розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення
безробітним.

Таким чином, встановлення факту
безпідставного отримання відповідачем
допомоги по безробіттю, має бути
підтверджено Актом перевірки
достовірності даних, які є підставою
для надання особі статусу безробітної
та виплати їй матеріального
забезпечення, як то передбачено п. 3, п. 5
Порядку розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України № 60/62 від 13 лютого 2009
року, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України за № 232/16248 12 березня 2009
року, у разі якщо перевірка проводилась
у 2011 році. При цьому апеляційний суд
зазначає, що перевірка відповідно до
зазначеного вище Порядку, проводиться
на підставі рішення керівника центру
зайнятості щодо проведення такої
перевірки, при поданні документів до
центру зайнятості та під час
перебування особи на обліку в центрі
зайнятості.

Посилання суду першої інстанції на п.п.
1 п. 5.5 розділу 5 Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 20 листопада 2000
року № 307, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 14 грудня
2000 року за № 915/5136, є помилковим,
оскільки, ця норма встановлює одну з
підстав, за наявності якої виплата
допомоги по безробіттю припиняється.

В той час, як позивач, звернувшись до
суду з відповідним позовом не зазначив
підстав припинення виплати
відповідачу допомоги по безробіттю з 26
червня 2008 року, та не надав жодного
належного та допустимого доказу.

Також є помилковим посилання суду
першої інстанції на п. 6.14 Порядку
надання допомоги по безробіттю, у тому
числі одноразової її виплати для
організації безробітними
підприємницької діяльності, оскільки
ця норма передбачає встановлення факту
несвоєчасного подання відомостей про
обставини, що впливають на умови
виплати допомоги по безробіттю, під час
одержання особою цієї допомоги, в тому
числі якщо такий факт буде
встановлений під час розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення.

Як встановлено апеляційним судом,
позивач не зазначив та не надав
відповідних доказів встановлення
факту несвоєчасного подання
відомостей про обставини, що впливають
на умови виплати допомоги по
безробіттю, за наслідками
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 70 КАС України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону,
судом при вирішенні справи не беруться
до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Посилаючись на встановлення
факту надання недостовірних даних,
позивач не надав ні до суду першої
інстанції, ні до суду апеляційної
інстанції рішення керівника центру
зайнятості про проведення перевірки,
акту складеного за результатами
перевірки.

Також позивач не надав обґрунтованих
пояснень своєї бездіяльності, а саме
того, які обставини перешкоджали
центру зайнятості, з дня призначення
відповідачу допомоги по безробіттю - з
17 січня 2008 року та до 16 вересня 2011 року,
скористатись своїм правом та
відповідно до Порядку взаємодії
суб'єктів інформаційного обміну щодо
надання та використання відомостей з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців,
затвердженим наказом
Держпідприємництва, ДПА, Держкомстату
від 07.12.2005 N 121/560/406, постановою правління
Пенсійного фонду України від 07.12.2005 N 23-3,
постановою правління Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття від 07.12.2005 N 368,
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 16.12.2005 за N 1523/11803,
отримати відповідні відомості
стосовно відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Суб'єкт владних повноважень
повинен подати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі, проте
недобросовісне виконання суб'єктом
владних повноважень - позивачем своїх
прав та обов'язків не може бути
підставою для збирання доказів за
ініціативою суду, оскільки в такому
випадку буде порушений принцип
змагальності та порушено завдання
адміністративного судочинства, а саме -
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

При цьому апеляційний суд зазначає, що
як Порядок надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20 листопада 2000 року № 307 (п. 6.14), так і
Порядок розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України № 60/62 від 13 лютого 2009
року (п. 8), лише встановлюють можливість
стягнення безпідставно отриманої
допомоги по безробіттю в судовому
порядку відповідно до законодавства.

Стаття 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» також встановлює
можливість стягнення безпідставно
отриманої допомоги по безробіттю
відповідно до законодавства України.
При цьому зазначена норма передбачає
таку можливість з моменту виникнення
обставин, що впливають на умови виплати
їй забезпечення та надання соціальних
послуг.

Таким чином, позивач,
скориставшись належним чином наданими
йому правами, мав дізнатись про
наявність реєстрації відповідача як
фізичної особи-підприємця, ще у період
виплати йому допомоги по безробіттю, а
саме з 17 січня по 26 червня 2006 року.

Оскільки спеціальний Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», не передбачає
того, що строк давності щодо стягнення
безпідставно отриманої допомоги по
безробіттю не застосовується, то до
спірних правовідносин застосовуються
загальні норми КАС України, якими
врегульоване питання строків
звернення до суду, а саме, ч. 2 ст. 99, в
редакції чинній на час звернення
позивача до суду - 19 жовтня 2011 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС
України, передбачений шестимісячний
строк звернення до суду, а в редакції
ст. 99 КАС України, на час коли центр
зайнятості повинен був дізнатись про
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг - з 17 січня по
26 червня 2008 року, цей строк звернення до
суду становив один рік.

Таким чином, апеляційний суд
встановив, що Веселинівський районний
центр зайнятості, окрім того, що не
підтвердив належними та допустимими
доказами свої позовні вимоги,
внаслідок чого відсутні правові
підстави для задоволення позову,
водночас пропустив строк звернення до
адміністративного суду, наслідком чого
є залишення адміністративного позову
без розгляду, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 155
КАС України, в редакції чинній на час
апеляційного розгляду справи.

Апеляційний суд встановив
порушення судом першої інстанції норм
процесуального і матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, у зв'язку з чим, відповідно до п.
ч. 1 ст. 203 КАС України, це є підставою для
часткового задоволення апеляційної
скарги, скасування оскарженої
постанови та постановлення ухвали про
залишення адміністративного позову
без розгляду.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 11, 70, 71, п. 9 ч. 1
ст. 155, 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 4 ч. 1 ст. 198, ч. 1
ст. 203, ст. ст. 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС
України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 14 грудня 2011
року скасувати, а адміністративний
позов Веселинівського районного
центру зайнятості до ОСОБА_1 про
стягнення безпідставно отриманої
допомоги по безробіттю залишити без
розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя
С.Д Домусчі

суддя
О.О.Кравець

суддя
Л.П.Шеметенко