Справа № 815/8568/13-а
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/8568/13-а

Категорія: 3.6 Головуючий в 1 інстанції:
Танцюра К.О.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду, у складі:

головуючого судді - Запорожана
Д.В.,

судді - Яковлева
Ю.В,

судді - Косцової
І.П.

при секретарі: Топор О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю
«САВ-ДІСТРИБЮШН» на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 5 березня 2014 року у справі за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «САВ-ДІСТРИБЮШН» до
інспекції з питань захисту прав
споживачів в Одеській області про
визнання дій протиправними та
скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «САВ-ДІСТРИБЮШН»
звернулося до суду з позовом до
інспекції з питань захисту прав
споживачів в Одеській області про
визнання дій щодо проведення перевірки
протиправними та скасування постанови
від 27 листопада 2013 року № 662 (уточнені
позовні вимоги) /а.с. 88-89/.

Свої позовні вимоги ТОВ
«САВ-ДІСТРИБЮШН» обґрунтувало
незаконністю спірних дій та рішення.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 5 березня 2014
року у задоволенні вищенаведеного
позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ
«САВ-ДІСТРИБЮШН» просить скасувати
вищенаведену постанову, як таку, що
прийнята з помилковим застосуванням
норм матеріального та процесуального
права і прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні даного позову
у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
доводи апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржену постанову суд
першої інстанції виходив з повної
необґрунтованості даного позову та
відсутності підстав для його
задоволення у повному обсязі.

Колегія суддів лише частково
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що на
адресу відповідача надійшло звернення
народного депутата України Бойко В.Б.
щодо можливого продажу позивачем
контрафактної та несертифікованої
продукції. Державною інспекцією
України з питань захисту прав
споживачів була надана згода на
проведення позапланової перевірки
позивача. Відповідачем на підставі
вищенаведених документів було видано
наказ від 7 листопада 2013 року № 663-од про
проведення позапланової перевірки
позивача та направлення на таку
перевірку від 8 листопада 2013 року № 1396
/а.с. 7-9, 69/.

На підставі вищенаведених документів
відповідачем було проведено перевірку
позивача, результати якої відображені
в акті від 12 листопада 2013 року № 001814. В
акті перевірки здійснено висновок про
те, що деяка частина товарів позивача
не відповідає вимогам нормативних
документів, додержання яких є
обов'язковим (зокрема, немаркована
продукція національним знаком
відповідності тощо) /а.с. 10-13/.

На підставі вищенаведеного акту
перевірки відповідачем було видано
позивачу припис від 12 листопада 2013 року
№ 001814 щодо припинення відвантаження та
реалізації товарів, які не
відповідають вимогам нормативних
документів, додержання яких є
обов'язковим та зобов'язання усунення
недоліків зазначених в акті перевірки
з письмовим повідомленням про наслідки
такого усунення і надати прибуткові
документи на деякі товари. На виконання
припису було надано 7 днів /а.с. 10-13/.

Постановою відповідача від 27 листопада
2013 року № 662 було накладено на позивача
штрафні санкції у загальному розмірі
30853730 гривень. Підставою застосування
зазначених штрафних санкцій стало
створення перешкод позивачем
службовим особам відповідача у
проведенні перевірки та невиконання
припису відповідача (п.п. 8, 9 ст. 23 Закону
України «Про захист прав споживачів»).
Зміст вищенаведеного перешкоджання
полягав у ненаданні інформації та
документів, необхідних для проведення
перевірки, а невиконання припису
полягало виключно у ненаданні
письмової інформації про усунення
порушень з документальним
підтвердженням і документів на
підтвердження вартості отриманої для
реалізації продукції /а.с. 20-21/.

Відповідно до абз. 3 ст. 11 Закону України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» від 05.04.2007 року N 877-V, суб'єкт
господарювання під час здійснення
державного нагляду (контролю)
зобов'язаний надавати документи,
зразки продукції, пояснення, довідки,
відомості, матеріали з питань, що
виникають під час державного нагляду
(контролю), відповідно до закону.

Зазначена норма також дублюється абз. 3
п. 1.12 Порядку проведення перевірок у
суб'єктів господарювання сфери
торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якості
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг, затвердженого наказом
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України від 07.03.2012 року № 310 та
зареєстрованому в Міністерстві
юстиції України 11 травня 2012 року за №
743/21056.

Пунктом 2.5 вищенаведеного Порядку
передбачено, що у разі створення
перешкод посадовим особам у проведенні
перевірки якості продукції, а також
правил торговельного та інших видів
обслуговування складається
відповідний акт, у якому фіксується
факт створення перешкод у проведенні
перевірки.

Таким чином, у разі створення суб'єктом
господарювання перешкод у проведенні
перевірки складається окремий акт саме
про таке перешкоджання у якому чітко
повинно бути зазначено про сам факт
перешкоджання і зміст дій по
перешкоджанню.

Зазначений акт щодо документації дій
позивача по перешкоджанню відповідачу
проводити перевірку не складався.

Сам акт перевірки не містить прямого та
безпосереднього зазначення того, що
мали місто дії позивача по
перешкоджанню проведення перевірки.

Отже, у відповідача не мається належних
та допустимих доказів того, що саме
позивач створював будь-які перешкоди у
проведенні вищенаведеної перевірки.

Припис відповідача містив дві окремі
вимоги.

Перша щодо припинення відвантаження та
реалізації товарів, які не
відповідають вимогам нормативних
документів, додержання яких є
обов'язковим.

Зі спірного рішення не вбачається, що
невиконання зазначеної вимоги стало
підставою для застосування до позивача
штрафних санкцій.

Друга - усунення недоліків зазначених в
акті перевірки з письмовим
повідомленням про наслідки такого
усунення і надання прибуткових
документів на деякі товари.

Невиконання, на думку відповідача,
зазначеної вимоги і стало підставою
застосування до позивача штрафних
санкцій.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про
захист прав споживачів» 12.05.1991 року N
1023-XII, передбачено, що спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів і мають право
давати суб'єктам господарювання
обов'язкові для виконання приписи про
припинення порушень прав споживачів.

Таким чином, обов'язковими до виконання
є виключно приписи щодо припинення
порушень прав споживачів.

Пунктом 3.6 вищенаведеного Порядку
передбачено, що на підставі акта, який
складено за результатами проведення
перевірки, під час якої виявлено
порушення вимог законодавства,
посадовою особою, яка проводила
перевірку, дається керівнику суб'єкта
господарювання припис про усунення
порушень. Припис - це обов'язкова для
виконання у визначені строки письмова
вимога посадової особи до суб'єкта
господарювання щодо усунення порушень
законодавства. Заходи в приписі
керівнику суб'єкта господарювання,
спрямовані на забезпечення суб'єктом
господарювання належних умов своєї
діяльності відповідно до вимог
нормативно-правових актів і
документів, повинні бути сформульовані
конкретно і в стислій формі.

Таким чином, припис не може містити
декларативних (загальних) вимог щодо
усунення виявлених перевіркою
порушень. Припис повинен містити
перелік конкретних за6ходів, які
необхідно здійснити суб'єкту
господарювання для усунення виявлених
порушень.

Другий пункт припису не відповідає
зазначеним вимогам діючого
законодавства. Тобто, позивачу не було
встановлено конкретних заходів, після
виконання яких він міг відзвітуватися
перед відповідачем.

Отже, колегія суддів не приймає до
уваги доводи відповідача щодо
невиконання зазначеної вимоги
позивачем.

Окрім того, колегія суддів приймає до
уваги те, що вимоги про необхідність
надання первинної бухгалтерської
документації жодним чином не можуть
припинити будь-яке порушення прав саме
споживачів.

Пунктом 4.3 того ж Порядку передбачено,
що у разі коли суб'єкт господарювання
своєчасно не надав письмового
підтвердження про виконання припису
щодо усунення виявлених порушень або
не виконав такий припис, керівником
органу з питань захисту прав
споживачів приймається рішення про
проведення повторної перевірки. За
результатами повторної перевірки
приймаються передбачені
законодавством відповідні рішення.

Таким чином, невиконання суб'єктом
господарювання припису документується
проведенням повторної перевірки зі
складенням акту. Тобто, факт
невиконання припису може бути
доведений виключно актом повторної
перевірки.

Отже, на думку колегії суддів, у
відповідача взагалі не мається
належних та допустимих доказів факту
невиконання позивачем його припису
саме щодо припинення порушення прав
споживачів.

Пунктами 8, 9 ч. 1 ст. 23 Закону України
«Про захист прав споживачів»
передбачено, що у разі порушення
законодавства про захист прав
споживачів суб'єкти господарювання
сфери торговельного та інших видів
обслуговування, у тому числі
ресторанного господарства, несуть
відповідальність за створення
перешкод службовим особам
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, та структурного підрозділу
з питань захисту прав споживачів
органу місцевого самоврядування у
проведенні перевірки якості продукції,
а також правил торговельного та інших
видів обслуговування - у розмірі від
одного до десяти відсотків вартості
реалізованої продукції за попередній
календарний місяць, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а у разі, коли відповідно до
закону суб'єкт господарської
діяльності не веде обов'язковий облік
доходів і витрат, - у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; невиконання або несвоєчасне
виконання припису посадових осіб
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, про усунення порушень прав
споживачів - у розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Таким чином, вищенаведені санкції
застосовуються до суб'єктів
господарювання виключно у разі
наявності фактів перешкоджання
проведенню перевірок та невиконання
приписів.

З урахуванням того, що в судовому
засіданні не було встановлено таких
фактів, колегія суддів не погоджується
з висновком суду першої інстанції про
правомірність спірного рішення.

Однак, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що відповідачем,
вищенаведена перевірка проводилася на
підставі чинних розпорядчих
документів (звернення, згода, наказ,
направлення на перевірку тощо), які є
обов'язковими до виконання посадовими
особами відповідача. Окрім того,
позивач допустив відповідача до
проведення перевірки.

Тобто, будь-яких підстав для висновку
про протиправність спірних дій не
мається.

Отже, колегія судів не погоджується з
висновком суду першої інстанції про
повну необґрунтованість даного позову
та відсутність підстав для його
задоволення у повному обсязі.

Пунктом 4 ст. 202 КАС України передбачено,
що підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
допустив такі порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвели до неправильного вирішення
даної справи у вищенаведеній частині
позову, внаслідок чого його постанова,
у зазначеній частині, підлягає
скасуванню, з прийняттям нової
постанови, в скасованій частині, про
задоволення відповідної частини
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«САВ-ДІСТРИБЮШН» - задовольнити
частково.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 5 березня 2014
року в частині відмови у задоволенні
позовних вимог про скасування
постанови інспекції з питань захисту
прав споживачів в Одеській області від
27 листопада 2013 року № 662 - скасувати.

В скасованій частині прийняти нову
постанову.

Позовні вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю «САВ-ДІСТРИБЮШН» -
про скасування постанови інспекції з
питань захисту прав споживачів в
Одеській області від 27 листопада 2013
року № 662 - задовольнити.

Постанову інспекції з питань захисту
прав споживачів в Одеській області від
27 листопада 2013 року № 662 - скасувати.

В іншій частині постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 5
березня 2014 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Постанова у повному обсязі
виготовлена 9 червня 2014 року

Головуючий
/Д.В.
Запорожан/

Судді
/Ю.В.
Яковлев/

/І.П. Косцова/