Справа № 804/4463/14
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2014-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
13 червня 2014 р. Справа № 804/4463/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава
Вікторовича при секретаріЛісна А.М.
за участю: представника позивача
представника відповідача ОСОБА_3
Волошина В.В. розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до
Криворізької центральної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
Позивач звернувся з позовом до суду, у
якому просить: визнати протиправними
та скасувати повністю наступні
податкові повідомлення - рішення
Криворізької центральної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області:
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів, робіт, послуг (32 577,57
грн. - основний платіж та 8 144,39 грн. -
штрафна (фінансова) санкція);
суми податку на доходи фізичних осіб,
що сплачені фізичними особами за
результатами річного декларування (155
629,91 грн. - основний платіж та 38 907,48 грн. -
штрафна (фінансова) санкція);
нарахування штрафних санкцій у сумі
510,00 грн. з податку на доходи фізичних
осіб щодо сплати податковими агентами;
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів, робіт, послуг (829,43 грн.
- основний платіж та 207,36 грн. - штрафна
(фінансова) санкція.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач дійшов до помилкового
висновку про неможливість фізичної
особи - підприємця на загальній системі
оподаткування відносити до складу
валових витрат амортизаційні
нарахування у сумі 75 558,00 грн., оскільки
Податковий кодекс України та Закон
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» надає
фізичній особі - підприємцю право вести
спрощений облік доходів та витрат, про
те не позбавляє права вести
бухгалтерський облік валових витрат
основних фондів, що підлягають
амортизації, та витрати на утримання
основних фондів. Також позивач
наголосив на тому, що правомірно
сформовав витрати та податковий кредит
по господарським операціям з ТОВ
«Ампір +», ТОВ «Епіцентр К», ПП «Вібур»,
ТОВ «Компанія Енергодар», ТОВ «Дітер
Грюнвальд Груп», КП ДОР «Криворізьке
БТІ», ТОВ «Фауна Град», ФОП ОСОБА_7, ФОП
ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9, оскільки придбані
товари (роботи, послуги) використанні у
власній господарській діяльності
позивача «надання в оренду й
експлуатація власного нерухомого
майна». Позивач зазначає про те, що
законодавство України не забороняє
використовувати у господарській
діяльності фізичної особи - підприємця
майно, яке належить на праві власності
фізичній особі. Окрім того,
правомірність формування витрат та
податкового кредиту підтверджена
видатковими, податковими накладними, а
також платіжними дорученнями. Також
позивач вказує на те, що ним проведено
залік зустрічних однорідних вимог з
ФОП ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_12, ТОВ
«Електроімпульс», ФОП ОСОБА_13, а не
бартерну операцію. А тому ніякого
додаткового доходу або витрат та
податкового кредиту або зобов'язань
вказана операція у позивача не формує.
Також позивач зазначає про те, що
відповідачем не зазначено у актах
перевірок, щодо якої саме фізичної
особи - підприємця позивач порушив
порядок подання розрахунків за формою
1-ДФ, а саме: не надавав інформацію про
суми доходів виплачених позивачем на
користь фізичних осіб - підприємців.
Ухвалою суду від 02.04.2014 року відкрито
провадження у справі.
Позивач у судовому засіданні підтримав
заявлені позовні вимоги.
Відповідач у судовому засіданні
заперечував про ти задоволення
позовних вимог, вказуючи на те, що
оскаржувані податкові повідомлення -
рішення прийнято ним на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України. Відповідач наголосив на тому,
що фізична особа - підприємець на
загальній системі оподаткування не має
право відносити до складу витрат суму
амортизації основних фондів, оскільки
ведення такого обліку для фізичних
осіб - підприємців чинним
законодавством України не передбачено.
Також відповідач звернув увагу суду на
те, що витрати та податковий кредит по
господарським операціям з ТОВ «Ампір
+», ТОВ «Епіцентр К», ПП «Вібур», ТОВ
«Компанія Енергодар», ТОВ «Дітер
Грюнвальд Груп», КП ДОР «Криворізьке
БТІ», ТОВ «Фауна Град», ФОП ОСОБА_7, ФОП
ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9 сформовано
позивачем неправомірно, оскільки
останній не надав доказів використання
отриманих товарів (робіт, послуг) у
власній господарській діяльності.
Позивач використовує у власній
підприємницькій діяльності будівлі та
споруди, які належать йому на праві
приватної власності саме як фізичній
особі та не є майном приватного
підприємця, що у свою чергу виключає
можливість формування підприємцем
доходів, витрат, податкового кредиту та
податкових зобов'язань у зв'язку з
використанням даного майна. Також
відповідач вказує на те, що позивачем
проведено залік зустрічних однорідних
вимог з ФОП ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_11, ФОП
ОСОБА_12, ТОВ «Електроімпульс», ФОП
ОСОБА_13, що є бартерною операцією; однак
доходи та витрати по ній не відображено
у податкових деклараціях позивача.
Відповідач зазначає про те, що позивач
не надавав інформацію про суми доходів
виплачених позивачем на користь
фізичних осіб - підприємців ФОП ОСОБА_10,
ФОП ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_12, ФОП ОСОБА_13,
хоча у перевіряємому періоді мав
господарські відносини із фізичними
особами - підприємцями, з якими
здійснив залік зустрічних однорідних
вимог.

Суд дослідивши письмові докази наявні
у матеріалах справи, заслухавши
пояснення представників сторін,
встановив наступне.

Відповідачем з 20.08.2013 року по 17.09.2013 року
проведено документальну планову
невиїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2010 року по 31.12.2012 року.

За наслідками перевірки відповідачем
складно Акт від 17.09.2013 року №
549/173/НОМЕР_5, у якому зафіксовано
наступні порушення допущенні
позивачем:

- п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України в
результаті чого донараховано податок
на доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності за 2012 рік у
розмірі 182 596,56 грн.

- п.198.2, 198.3 ст. 198 ПК України в результаті
чого занижено ПДВ за 2011 -2012 роки на суму
32 577,57 грн.

- п.51.1 ст. 51, п.п. 70.16.1 п.70.16 ст. 70, абз. «б»
п.176.2 ст. 176 ПК України, а саме: у
податковому розрахунку за формою 1-ДФ
не надавалася інформація про суми
доходу виплаченої фізичним особам -
підприємцям

- п.177.10 ст. 177 ПК України, а саме:
неналежне ведення книги доходів та
витрат.

Висновки акту перевірки обґрунтовані
тим, що фізична особа - підприємець на
загальній системі оподаткування не має
право відносити до складу витрат суму
амортизації основних фондів, оскільки
ведення такого обліку для фізичних
осіб - підприємців чинним
законодавством України не передбачено.
Витрати та податковий кредит по
господарським операціям з ТОВ «Ампір
+», ТОВ «Епіцентр К», ПП «Вібур», ТОВ
«Компанія Енергодар», ТОВ «Дітер
Грюнвальд Груп», КП ДОР «Криворізьке
БТІ», ТОВ «Фауна Град», ФОП ОСОБА_7, ФОП
ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9 сформовано
позивачем неправомірно, оскільки
останній не надав доказів використання
отриманих товарів (робіт, послуг) у
власній господарській діяльності.
Позивач використовує у власній
підприємницькій діяльності будівлі та
споруди, які належать йому на праві
приватної власності саме як фізичній
особі та не є майном приватного
підприємця, що у свою чергу виключає
можливість формування підприємцем
доходів, витрат, податкового кредиту та
податкових зобов'язань у зв'язку з
використанням даного майна. Позивачем
проведено залік зустрічних однорідних
вимог з ФОП ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_11, ФОП
ОСОБА_12, ТОВ «Електроімпульс», ФОП
ОСОБА_13, що є бартерною операцією; однак
доходи та витрати по ній не відображено
у податкових деклараціях позивача.
Позивач не надавав інформацію про суми
доходів виплачених позивачем на
користь фізичних осіб - підприємців,
хоча у перевіряємому періоді мав
господарські відносини із фізичними
особами - підприємцями.

На підставі яку перевірки від 17.09.2013
року № 549/173/НОМЕР_5 відповідачем
сформовано та направлено позивачу
податкові повідомлення - рішення від
01.10.2013 року № , № та № 3.

Судом також встановлено, що позивач
скористався правом на адміністративне
оскарження вказаних вище податкових
повідомлень рішень.

Під час процедури адміністративного
оскарження податкових повідомлень -
рішень відповідачем на підставі п.п.78.1.5
п.78.1 ст. 78 ПК України призначено
документальну позапланову виїзну
перевірку позивача з питань викладених
у листі Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області від 14.11.2013 року № 8290/7/08-36-10-08-09,
на підставі якої складено Акт від 18.12.2013
року № 1043/172/НОМЕР_5, у якому зафіксовано
наступні порушення допущенні
позивачем:

- п. 138.2, ст. 138, п.177.2, п.177.4 ст.177, п.188.1 ст. 188
ПК України, що призвело до заниження
податку на доходи фізичних осіб на суму
155 629,91 грн. за рахунок заниження доходу
на суму 681 220,31 грн. та завищення витрат
на суму 242 589,07 грн.

- п.198.2, 198.3 ст. 198 ПК України в результаті
чого занижено ПДВ за 2011 -2012 роки на суму
33 407,00 грн.

- п.51.1 ст. 51, п.п. 70.16.1 п.70.16 ст. 70, абз. «б»
п.176.2 ст. 176 ПК України, а саме у
податковому розрахунку за формою 1-ДФ
не надавалася інформація про суми
доходу виплаченої фізичним особам -
підприємцям

- п.177.10 ст. 177 ПК України, а саме:
неналежне ведення книги доходів та
витрат.

Висновки акту перевірки від 18.12.2013 року
№ 1043/172/НОМЕР_5 обгрунтовані тим же, що й
висновки акту перевірки від 17.09.2013 року
№ 549/173/НОМЕР_5.

За результатами адміністративного
оскарження рішенням Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 27.12.2013
року № 4870/10/04-36-10-08-09, підтвердженим
рішенням Міністерства доходів і зборів
України від 26.02.2014 року № 1206/П/99-99-10-01-03-14,
залишено без змін податкове
повідомлення - рішення від 01.10.2013 року №
, збільшено суми грошового
зобов'язання з ПДВ, визначену у
податковому повідомленні рішенні від
01.11.2013 року № на суму 1036,79 грн. (829,43
грн. - основний платіж та 207,36 грн. -
штрафна (фінансова) санкція) та
скасовано податкове повідомлення -
рішення від 01.10.2013 року № в
частині збільшення грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у розмірі 3 162,30 грн. (2529,84
грн. - основний платіж та 632,46 грн. -
штрафна (фінансова) санкція).

На підставі рішенням Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 27.12.2013
року № 4870/10/04-36-10-08-09 відповідачем
прийнято на направлено позивачу нові
податкові повідомлення - рішення форми
«р» від 03.02.2014 року № на суму
грошового зобов'язання у податку на
доходи фізичних осіб у розмірі 155 629,91
грн. та штрафна (фінансова) санкція у
розмірі 38 907,48 грн. та форми «р» від
03.02.2014 року № на суму грошового
зобов'язання з ПДВ на суму 829,43 грн. та
штрафна (фінансова) санкція у розмірі
207,36 грн.

Отже, станом на день розгляду справи
чинними залишаються наступні
податкові повідомлення - рішення
відповідача від 01.10.2013 року № ,
від 01.10.2013 року № , від 03.02.2014 року
№ та від 03.02.2014 року № .

Щодо можливості віднесення фізичною
особою - підприємцем до складу витрат,
безпосередньо пов'язаних із одержанням
доходів, сум амортизаційних
відрахувань, суд зазначає наступне.

Судом під час розгляду справи
встановлено, що позивач є фізичною
особою - підприємцем з 09.04.1993 року,
основним видом діяльності якого у
відповідності до спеціального витягу з
ЄДРПОУ, що знаходиться у матеріалах
справи, є надання в оренду й
експлуатацію власного чи орендованого
нерухомого майна.

Позивач як фізична особа має на праві
власності нерухоме майно, а саме:
будівлю адміністративно-торгового
комплексу після реконструкції
нежитлової будівлі корпусу сектора
техніки безпеки літ. «В-2» площею 2382,40
кв.м. за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Отто
Брозовського, 72В; нежитлову будівлю за
адресою: м. Кривий Ріг, пр-т. Гагаріна,
буд. 57 Л; нежитлове приміщення за
адресою: м. Кривий Ріг, вул. Мешешкіна,
буд. 9, прим. 9, що підтверджується
копіями Свідоцтва про право власності
та витягами про державну реєстрацію
права власності, що видано Виконавчим
комітетом Криворізької міської ради та
КП Дніпропетровської обласної ради
«Криворізьке бюро технічної
інвентаризації», що знаходяться у
матеріалах справи.

Позивач орендує земельну ділянку за
адресою: м. Кривий Ріг, вул. Отто
Брозовського, 72 В, необхідну для
обслуговування вказаного вище об'єкту
нерухомого майна, що підтверджується
копією договору оренди земельної
ділянки, що знаходиться у матеріалах
справи.

Вказані вище об'єкти належать позивача
як фізичній особі.

Судом під час розгляду справи
встановлено, що позивач веде
амортизацію основних засобів, а саме:
будівлі по вул. Отто Брозовського, 72в,
благоустрою території по вул. Отто
Брозовського, 72в (асфальт), будівлі по
пр-т. Гагаріна, буд. 57 Л, будівлі вул.
Мешешкіна, буд. 9, прим. 9, ковра «Лан»,
двох кондиціонерів напольних, що
підтверджується відомостями
нарахування амортизації, актами
введення в експлуатацію основних
засобів, інвентарними кратками, які
знаходяться у матеріалах справи.

Одним із видів розпоряджання власністю
є право власника використовувати своє
майно для здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом; законом можуть
бути встановлені умови використання
власником свого майна для здійснення
підприємницької діяльності (стаття 320
Цивільного кодексу України).

Таким чином, позивач може
використовувати у власній
підприємницькій діяльності майно, яке
належить позивачу як фізичній особі.

Згідно із п. 177.2. ст. 177 ПК України
об'єктом оподаткування фізичних
осіб-підприємців є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Відповідно п. 177.4. ст. 177 ПК України до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Тобто, норма п. 177.4. ст. 177 ПК України є
відправною нормою, яка вказує на те, що
витрати суб'єкта господарювання, який
не є платником податку на прибуток, але
надає звітність про доходи від заняття
підприємницької діяльністю,
формуються у тому ж порядку як у
платників податку на прибуток.

У відповідності до п.138.1 ст. 138 ПК
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами
138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті.

Згідно п.п.138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України
витрати операційної діяльності
включають, зокрема, собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, зокрема: амортизації
виробничих основних засобів та
нематеріальних активів, безпосередньо
пов'язаних з виробництвом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг (п.138.8
ст. 138 ПК України).

Згідно п.144.1 ст. 144 ПК України
амортизації підлягають: витрати на
придбання основних засобів,
нематеріальних активів та
довгострокових біологічних активів
для використання в господарській
діяльності; витрати на самостійне
виготовлення (створення) основних
засобів, нематеріальних активів,
вирощування довгострокових
біологічних активів для використання в
господарській діяльності, в тому числі
витрати на оплату заробітної плати
працівникам, які були зайняті на
виготовленні (створенні) основних
засобів та нематеріальних активів;
витрати на проведення ремонту,
реконструкції, модернізації та інших
видів поліпшення основних засобів, що
перевищують 10 відсотків сукупної
балансової вартості всіх груп основних
засобів, що підлягають амортизації, на
початок звітного року; витрати на
капітальне поліпшення землі, не
пов'язане з будівництвом, а саме
іригацію, осушення та інше подібне
капітальне поліпшення землі;
капітальні інвестиції, отримані
платником податку з бюджету, у вигляді
цільового фінансування на придбання
(створення) об'єкта інвестування
(основного засобу, нематеріального
активу) за умови визнання доходів
пропорційно сумі нарахованої
амортизації по такому об'єкту
відповідно до положень підпункту
137.2.1пункту 137.2 статті 137 цього Кодексу;
сума переоцінки вартості основних
засобів, проведеної відповідно до
статті 146 цього Кодексу; вартість
безоплатно отриманих об'єктів
енергопостачання, газо- і
теплозабезпечення, водопостачання,
каналізаційних мереж, побудованих
споживачами на вимогу спеціалізованих
експлуатуючих підприємств згідно з
технічними умовами на приєднання до
вказаних мереж або об'єктів; вартість
основних засобів, безоплатно отриманих
або виготовлених чи споруджених за
рахунок коштів бюджету або кредитів,
залучених Кабінетом Міністрів України
чи під гарантії Кабінету Міністрів
України, у разі виконання зобов'язань
за гарантією Кабінетом Міністрів
України; вартість безоплатно отриманих
для експлуатації підприємствами
залізничного транспорту загального
користування основних засобів
транспортної інфраструктури, що
перебували на балансі інших
підприємств; вартість основних
засобів, визначена на рівні звичайної
ціни, отриманих в концесію відповідно
до Закону України "Про особливості
передачі в оренду чи концесію об'єктів
централізованого водо-,
теплопостачання і водовідведення, що
перебувають у комунальній власності».

У відповідності до п.п. 14.1.138 п.14.1 ст. 14 ПК
України основні засоби це матеріальні
активи, у тому числі запаси корисних
копалин наданих у користування ділянок
надр (крім вартості землі, незавершених
капітальних інвестицій, автомобільних
доріг загального користування,
бібліотечних і архівних фондів,
матеріальних активів, вартість яких не
перевищує 2500 гривень, невиробничих
основних засобів і нематеріальних
активів), що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік).

Судом встановлено, що будівля по вул.
Отто Брозовського, 72в, благоустрій
території по вул. Отто Брозовського, 72в
(асфальт), будівля по пр-т. Гагаріна, буд.
57 Л; будівля вул. Мешешкіна, буд. 9, прим.
9, ковер «Лан», два кондиціонера
напольних відносяться до основних
засобів.

Згідно правової позиції Верховного
Суду України, яка викладена у постанові
від 15.04.2014 року по справі № 21-53а14,
валовий дохід платників податків
фізичних осіб - підприємців підлягає
зменшенню на суму амортизаційних
відрахувань у разі ведення таким
платником податків бухгалтерського
обліку балансової вартості основних
фондів та за умови фактичного
отримання валового доходу завдяки
використанню відповідних основних
фондів.

Судом під час розгляду справи
встановлено, що позивач у перевіяємий
період отримав дохід від використання
основних засобів, що підтверджується
копіями договорів оренди нерухомого
майна, яке належить позивачу та
довідкою банківської установи про
перерахування позивачу грошових
коштів від орендарів у 2010 -2012 роках.

Оскільки судом встановлено, що позивач
веде бухгалтерський облік балансової
вартості основних фондів та отримує
валовий дохід від використання
основних фондів у вигляді орендної
плати за надання майна в оренду, то
позивач вправі зменшувати дохід на
суму амортизаційних відрахувань.

Щодо не відображення доходу позивачем
від проведеного заліку зустрічних
однорідних вимог з ФОП ОСОБА_10, ФОП
ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_12, ТОВ
«Електроімпульс», ФОП ОСОБА_13, то суд
зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивачем з ФОП
ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_12, ТОВ
«Електроімпульс», ФОП ОСОБА_13
проведено залік зустрічних однорідних
вимог, що підтверджується актами
взаєморозрахунків, що знаходяться у
матеріалах справи.

У відповідності до ч.1 ст. 601 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється заліком зустрічних
однорідних вимог, термін виконання
яких настав, а також вимог, термін
виконання яких не встановлено або
визначено моментом пред'явлення
вимоги.

У бухгалтерському обліку при
взаємозаліку відбувається залік
власної кредиторської заборгованості
підприємства перед контрагентом за
одним договором у рахунок його
дебіторської заборгованості за товари
(роботи, послуги) за іншим договором.

Суд зазначає, що здійснення операції
заліку зустрічних однорідних вимог не
має наслідків у податковому обліку,
оскільки це є другою подією, і у кожного
з контрагентів за першою подією
податкові наслідки вже відображено у
податковому обліку. Окрім того, така
операція не обкладається податком на
додану вартість, оскільки не має
об'єкту оподаткування.

Суд звертає увагу на ту обставину, що
залік зустрічних однорідних вимог не є
бартерною операцію у розумінні
Податкового кодексу України з
наступних причин.

У п.п. 14.1.10 п.14.1 ст. 14 ПК України вказано
про те, що бартерна (товарообмінна)
операція - господарська операція, яка
передбачає проведення розрахунків за
товари (роботи, послуги) у негрошовій
формі в рамках одного договору.

Отже, бартерна операція можлива лише в
рамках одного договору і розрахунки у
якому проводяться у не грошовій формі.

Залік зустрічних однорідних вимог
виконується не у рамках одного
договору, а на підставі як мінімум двох
господарських договорів, за одним з
яких існує кредиторська
заборгованість, а за іншим дебіторська
заборгованість та розрахунки за даними
договорами. провадяться у грошовій
формі.

Судом під час розгляду справи
встановлено, що проведення розрахунків
між позивачем та ФОП ОСОБА_10, ФОП
ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_12, ТОВ
«Електроімпульс», ФОП ОСОБА_13 у
договорах, що були укладені між ними у
спрощений спосіб шляхом прийняття до
виконання замовлення згідно ч.1 ст. 181
Господарського кодексу України,
передбачено у грошовій формі.

Таким чином, позивач правомірно не
відобразив у податковому обліку
доходи, витрат та податкові
зобов'язання і податковий кредит на
підставі проведеного ним заліку
зустрічних однорідних вимог з ФОП
ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_12, ТОВ
«Електроімпульс», ФОП ОСОБА_13

Щодо правомірності формування витрат
та податкового кредиту по
господарським операціям з ТОВ «Ампір
+», ТОВ «Епіцентр К», ПП «Вібур», ТОВ
«Компанія Енергодар», ТОВ «Дітер
Грюнвальд Груп», КП ДОР «Криворізьке
БТІ», ТОВ «Фауна Град», ФОП ОСОБА_7, ФОП
ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9, то суд зазначає
наступне.

У відповідності до інформаційного
листа Вищого адміністративного суду
України від 20.07.2010 року № 1112/11/13-10
«Проблемні питання застосування
законодавства у справах за участю
органів державної податкової служби»
процесуальна діяльність суду із
встановлення обґрунтованості права
платника податку на податковий кредит
та/або бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість повинна
включати такі етапи:

1. встановлення факту здійснення
господарської операції. При цьому
дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції - договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо. Необхідно
перевірити фізичні, технічні та
технологічні можливості певної особи
до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення, приміщень для
зберігання товарів тощо; можливість
здійснення операцій з відповідною
кількістю певного товару у відповідні
строки з урахуванням терміну його
придатності, доступності на ринку тощо;
наявність відповідних ліцензій та
інших дозвільних документів, що
необхідні для ведення певного виду
господарської діяльності.

2. встановлення спеціальної
правосуб'єктності учасників
господарської операції. Особа, яка
видає податкову накладну , повинна бути
зареєстрована як платник податку на
додану вартість на момент вчинення
відповідної господарської операції.

3. встановлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг) і господарською
діяльністю платника податку.

4. встановлення дотримання платником
податку спеціальних вимог щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту та/або бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість

5. встановлення факту надмірної сплати
податку на додану вартість у ціні
товарів (послуг), що придбані платником
податку.

Аналогічна позиція викладена також у
листі Вищого адміністративного суду
України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11, у
якому зазначено з метою встановлення
факту здійснення господарської
операції, формування витрат для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або податкового
кредиту з податку на додану вартість
судам належить з'ясовувати, зокрема,
такі обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції.

Судом під час розгляду справи
встановлено, що витрати на податковий
кредит позивачем сформовано за
господарськими операціями з ТОВ «Ампір
+», ТОВ «Епіцентр К», ПП «Вібур», ТОВ
«Компанія Енергодар», ТОВ «Дітер
Грюнвальд Груп», КП ДОР «Криворізьке
БТІ», ТОВ «Фауна Град», ФОП ОСОБА_7, ФОП
ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9 на підставі
первинних документів: видаткових,
податкових накладних, копії яких
знаходяться в матеріалах справи.

Судом під час розгляду справи
встановлено, що первинні документи
відповідають вимогам частини 2 статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», а податкові накладні
оформлено у відповідності до норм
Податкового кодексу України.

Особи, які видавали позивачу податкові
накладні були платниками ПДВ на час їх
виписки, що не заперечується і
відповідачем у акті перевірки та
поясненнях наданих у судовому
засіданні.

Позивач розрахувався з вказаними вище
суб'єктами господарювання у повному
обсязі, що підтверджується копіями
платіжних доручень, що знаходяться у
матеріалах справи.

Судом встановлено, що позивачем за
господарськими операціями з ТОВ «Ампір
+», ТОВ «Епіцентр К», ПП «Вібур», ТОВ
«Компанія Енергодар», ТОВ «Дітер
Грюнвальд Груп», КП ДОР «Криворізьке
БТІ», ТОВ «Фауна Град», ФОП ОСОБА_7, ФОП
ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9 придбавалися товари
(роботи, послуги) пов'язані із
утриманням, ремонтом основних засобів,
інших необоротних матеріальних
активів загальногосподарського
використання, ремонт тощо.

Згідно п.138.10 ст. 138 ПК України до
адміністративних витрат, спрямованих
на обслуговування та управління
підприємством відносяться витрати на
утримання основних засобів, інших
необоротних матеріальних активів
загальногосподарського використання
(оперативна оренда (у тому числі оренда
легкових автомобілів), придбання
пально-мастильних матеріалів, стоянка,
паркування легкових автомобілів,
страхування майна, амортизація, ремонт,
опалення, освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона.

У відповідності до п.138.2 ст138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг (п.138.6
ст. 138 ПК України).

Згідно п.198.1 та 198.2 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною

У відповідності до п.198.3 ст. 198 ПК
України право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (п.198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно листа Вищого адміністративного
суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11
«Щодо однакового застосування
адміністративними судами окремих
приписів Податкового кодексу України
та Кодексу адміністративного
судочинства України» судам слід
ураховувати, що для підтвердження
права платника податку на формування
витрат та/або податкового кредиту з
податку на додану вартість достатньо
наявності мети використання товарів та
послуг, що ним придбані, незалежно від
фактичних результатів такого
використання.

На підставі викладеного, судом
відхиляються доводи відповідача про
те, що необхідною умовою для формування
витрат та податкового кредиту є
фактичне використання придбаного
товару (робіт, послуг) у господарській
діяльності платника податків.

У зв'язку з викладеним та враховуючи те,
що товарність операцій позивача з ТОВ
«Ампір +», ТОВ «Епіцентр К», ПП «Вібур»,
ТОВ «Компанія Енергодар», ТОВ «Дітер
Грюнвальд Груп», КП ДОР «Криворізьке
БТІ», ТОВ «Фауна Град», ФОП ОСОБА_7, ФОП
ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9 підтверджена,
приймаючи до уваги наявність у
позивача мети використання товарів та
послуг, що ним придбані у господарській
діяльності, суд вважає правомірним
формування позивач витрат на
податкового кредиту по операціям з ТОВ
«Ампір +», ТОВ «Епіцентр К», ПП «Вібур»,
ТОВ «Компанія Енергодар», ТОВ «Дітер
Грюнвальд Груп», КП ДОР «Криворізьке
БТІ», ТОВ «Фауна Град», ФОП ОСОБА_7, ФОП
ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9

Щодо правильності заповнення
позивачем розрахунку а формою 1- ДФ, то
суд зазначає наступне.

Згідно п.177.7 ст. 177 ПК України фізична
особа - підприємець вважається
податковим агентом працівника -
фізичної особи, яка перебуває з нею у
трудових, цивільно-правових
відносинах, або будь-якої іншої
фізичної особи щодо будь-яких
оподатковуваних доходів, нарахованих
(виплачених, наданих) на користь такої
особи.

Відповідно до п.176.2 ст. 176 ПК України
особи, які відповідно до цього Кодексу
мають статус податкових агентів,
зобов'язані: а) своєчасно та повністю
нараховувати, утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок;
б) подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку до
контролюючого органу за місцем свого
розташування. Такий розрахунок
подається лише у разі нарахування сум
зазначених доходів платнику податку
податковим агентом протягом звітного
періоду. Запровадження інших форм
звітності з зазначених питань не
допускається.

Отже, податкові агенти, зобов'язані
подавати розрахунок суми доходу, лише у
разі нарахування сум зазначених
доходів платнику податку.

У п.п.14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України встановлено, що
податковий агент щодо податку на
доходи фізичних осіб - юридична особа
(її філія, відділення, інший
відокремлений підрозділ), самозайнята
особа, представництво нерезидента -
юридичної особи, які незалежно від
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками та/або форми нарахування
(виплати, надання) доходу (у грошовій
або негрошовій формі) зобов'язані
нараховувати, утримувати та сплачувати
податок, передбачений розділом IV цього
Кодексу, до бюджету від імені та за
рахунок фізичної особи з доходів, що
виплачуються такій особі, вести
податковий облік, подавати податкову
звітність податковим органам та нести
відповідальність за порушення його
норм в порядку, передбаченому статтею 18
та розділом IV цього Кодексу.

Згідно наказу ДПА України від 24.12.2010р. №
1020 (чинного на час виникнення спірних
правовідносин), затверджено форму
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку (форма N 1ДФ) та Порядок
заповнення та подання податковими
агентами Податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку, і сум
утриманого з них податку,

У відповідності до п.3.2 та п.3.3 наказу
ДПА України від 24.12.2010р. № 1020 у графі 3а
«Сума нарахованого доходу»
відображається (за звітний квартал)
дохід, який нараховано фізичній особі
відповідно до ознаки доходу згідно з
довідником однак доходів, наведеним у
додатку до цього порядку. У графі 3
«Сума виплаченого доходу»
відображається сума фактично
виплаченого доходу платнику податку
податковим агентом.

Додатком до Порядку у наказі ДПА
України від 24.12.2010р. № 1020 визначено, що
за ознакою доходу "157" розуміється
"Дохід, виплачений самозайнятій особі
(підпункт 165.1.36 пункту 165.1 статті 165
розділу IV, статей 177 та 178 розділу IV
Кодексу)".

У розумінні пп. 14.1.226. п. 14.1. ст. 14
Податкового кодексу України
самозайнятою особою є платник податку,
який є фізичною особою - підприємцем
або провадить незалежну професійну
діяльність за умови, що така особа не є
працівником в межах такої
підприємницької чи незалежної
професійної діяльності.

Суд зазначає, що податковий агент про
виплачені фізичній особі-підприємцю
суми зобов'язаний повідомити
податковий орган у податковому
розрахунку за ф. № 1ДФ за ознакою доходу
"157""Дохід, виплачений самозайнятій
особі".

Відповідно до п. 177.8 ст. 177 Податкового
кодексу України, під час нарахування
(виплати) фізичній особі - підприємцю
доходу від операцій, здійснюваних у
межах обраних ним видів діяльності,
суб'єкт господарювання, який нараховує
(виплачує) такий дохід, не утримує
податок на доходи у джерела виплати,
якщо фізичною особою - підприємцем, яка
отримує такий дохід, надано копію
документу, що підтверджує її державну
реєстрацію відповідно до закону як
суб'єкта підприємницької діяльності.

Дана норма звільняє платника податків
від утримання податку на доходи, якщо
фізичною особою - підприємцем, надано
копію документу, що підтверджує її
державну реєстрацію як суб'єкта
підприємницької діяльності.

Разом з тим, дана норма не звільняє
платника податків нараховувати
фізичній особі підприємцю доход від
операцій, здійснюваних у межах обраних
ним видів діяльності та відображати
такий нарахований доход у формі № 1ДФ.

З пояснень відповідача судом
встановлено, що позивачем не
відображав у звітності 1- ДФ доходи
виплачені фізичним особам -
підприємцям ФОП ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_11,
ФОП ОСОБА_12, ФОП ОСОБА_13

Судом під час розгляду справи
встановлено, що позивач у перевіряємий
період мав господарські відносини з
фізичними особами - підприємцями, а
саме: з ФОП ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_11, ФОП
ОСОБА_12, ФОП ОСОБА_13, однак жодного
доходу не нараховував (не виплачував)
вказаним вище фізичним особам -
підприємцям, а провів з ними залік
зустрічних однорідних вимог.

На підставі викладеного судом
встановлено, що відповідач не
правомірно нарахував штраф у розмірі
510,00 грн., а тому податкове повідомлення
- рішення від 01.10.2013 року № є
протиправним та підлягає скасуванню..

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 11, 50, 70, 71, 72, 86, 159-163 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення
Криворізької центральної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області:

- від 01.10.2013 року № про збільшення
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів, робіт, послуг (32 577,57
грн. - основний платіж та 8 144,39 грн. -
штрафна (фінансова) санкція);

- від 03.02.2014 року № про збільшення
суми податку на доходи фізичних осіб,
що сплачені фізичними особами за
результатами річного декларування (155
629,91 грн. - основний платіж та 38 907,48 грн. -
штрафна (фінансова) санкція);

- від 03.02.2014 року № про збільшення
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів, робіт, послуг (829,43 грн.
- основний платіж та 207,36 грн. - штрафна
(фінансова) санкція;

- від 01.10.2013 року № про
нарахування штрафних санкцій у сумі
510,00 грн. з податку на доходи фізичних
осіб щодо сплати податковими агентами.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 1827,00 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
13 червня 2014 року

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили станом на 13.06.2014
року Суддя З оригіналом згідно
Помічник судді С.В.
Златін С.В. Златін
Р.Ю. Ричка