Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2014 р. м. Київ
К-29777/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Гончарук
І.Ю.,

за участю:

представника відповідача-1 - Салтан В.В.,

представника відповідача - Салтан В.В.,

представника третьої особи - Салтан
В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Приватного
малого виробничо-комерційного
підприємства «НІКЕ»

на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 17 березня
2010 року

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18 серпня 2010
року

у справі № 2а-25536/09/1270

за позовом Приватного малого
виробничо-комерційного підприємства
«НІКЕ»

до 1) Державної податкової
адміністрації України;

2) Державної податкової інспекції у
місті Сєвєродонецьку Луганської
області

третя особа - Державна податкова
адміністрація у Луганській області

про визнання незаконним та скасування
податкового повідомлення-рішення,
рішення про результати розгляду
скарги, -

В С Т А Н О В И Л А :

Приватне мале виробничо-комерційне
підприємство «НІКЕ» (далі - позивач)
звернулось до суду з позовами до
Державної податкової адміністрації
України (далі - відповідач-1), Державної
податкової інспекції у місті
Сєвєродонецьку Луганської області
(далі - відповідач-2), за участі третьої
особи - Державної податкової
адміністрації у Луганській області
(далі - третя особа) про визнання
незаконним та скасування податкового
повідомлення-рішення № /3 від 04
червня 2008 року; визнання незаконним та
скасування рішення ДПА України «Про
результати розгляду скарги» № 5148/6/25-0115
від 29 травня 2008 року; визнання нечинним
та скасування рішення ДПІ у м.
Сєвєродонецьку від 18 травня 2008 року
про скасування реєстрації платника
податку на додану вартість суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2;
відміну акту ДПІ у м. Сєвєродонецьку
від 18 травня 2008 року про анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2 та відміну
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2;
зобов'язання ДПІ у м. Сєвєродонецьку з 18
травня 2008 року внести суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2 до
реєстру платників податку на додану
вартість (в редакції та заяви про
збільшення позовних вимог від 26
листопада 2008 року та ухвали
Луганського окружного
адміністративного суду від 17 листопада
2009 року про об'єднання справ в одне
провадження).

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 17 березня
2010 року у задоволенні позовних вимог
відмовлено за необґрунтованістю.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18 серпня 2010
року постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 17 березня
2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ПМВКП «НІКЕ»,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 17 березня
2010 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 18 серпня 2010 року і ухвалити нове
судове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

У запереченні на касаційну скаргу ДПА
України, посилаючись на те, що рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
є законними та обґрунтованими, а
положення касаційної скарги жодним
чином це не спростовують, просить
відмовити в задоволенні касаційної
скарги та залишити без змін постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 17 березня
2010 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 18 серпня 2010 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення присутнього у судовому
засіданні представника відповідачів
та третьої особи, перевіривши доводи
касаційної скарги щодо дотримання
правильності застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у м. Сєвєродонецьку провела
невиїзну документальну перевірку
ПМВКП «НІКЕ» з питань правових
відносин з суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою ОСОБА_2 за
період з 01 червня 2007 року по 31 серпня 2007
року, за результатами якої був
складений акт від 04 грудня 2007 року №
2733/23-23487855.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені вимоги:
підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 17712,20 грн., у тому числі по періодах:
зав червень 2007 року - 6022,25 грн., за липень
2005 року - 3200,92 грн., за серпень 2007 року -
8489,03 грн.

Зокрема, у акті перевірки було вказано,
що ПМВКП «НІКЕ» у період з червня по
серпень 2007 року включно неправомірно
включив до складу податкового кредиту
податок на додану вартість за
податковими накладними, отриманими від
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_2, свідоцтво
платника податку на додану вартість
якого було анульоване 18 травня 2007 року
згідно заяви платника податку.

18 грудня 2007 року ДПІ у м. Сєвєродонецьку
на підставі вказаного акта перевірки
прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0, яким на
підставі підпункту «б» підпункту 4.2.2.
статті 4, підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті
17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» визначила ПМВКП
«НІКЕ» суму податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок на додану
вартість у розмірі 26321,62 грн., в тому
числі: 17712,20 грн. - за основним платежем,
8609,42 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Вказане податкове
повідомлення-рішення оскаржувалось
позивачем в адміністративному порядку,
за наслідками якого рішеннями ДПІ у м.
Сєвєродонецьку від 26 січня 2008 року №
1338/23-105 «Про результати розгляду
первинної скарги», ДПА в Луганській
області від 20 березня 2008 року № 5643/25-08
«Про результати розгляду повторної
скарги», ДПА України від 29 травня 2008
року № 5148/6/25-0115 «Про результати
розгляду повторної скарги» скарги
ПМВКП «НІКЕ» були залишені без
задоволення, а податковим органом були
прийняті податкові
повідомлення-рішення № /1 від 29
січня 2008 року, № /2 від 02 квітня 2008
року, № /3 від 04 червня 2008 року, які
були отримані позивачем 30 січня 2008
року, 16 квітня 2008 року та 06 червня 2008
року директором підприємства В.Г.
Непран, що підтверджується
повідомленнями про вручення
рекомендованого поштового
відправлення (т.1 арк. справи 70,75,79).

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що на момент виписування податкових
накладних, перелік та реквізити яких
вказані в акті перевірки, суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_2 не був платником податку
на додану вартість, з огляду на що
позивач неправомірно включив до складу
податкового кредиту податок на додану
вартість згідно податкових накладних,
виписаних зазначеним контрагентом у
період з червня по серпень 2007 року
включно.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

За приписами абзацу 1 підпункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно положень абзацу 1 підпункту 7.2.4
пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку,
передбаченому статтею 9 цього Закону.

Відповідно до пункту 9.8 статті 9 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
реєстрація платника податку на додану
вартість діє до дати її анулювання.

Відповідно до пункту 25 Положення про
реєстрацію платників податку на додану
вартість, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 01 березня 2000 року №79 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), реєстрація діє
до дати її анулювання, яке відбувається
у випадках, визначених пунктом 9.8
статті 9 Закону України «Про податок на
додану вартість». Анулювання
реєстрації здійснюється шляхом
анулювання Свідоцтва та виключення
платника податку на додану вартість з
Реєстру.

Згідно підпункту 25.2.2 пункту 25
Положення про реєстрацію платників
податку на додану вартість,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 01
березня 2000 року №79 (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) дата затвердження акта
про анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість уважається
днем прийняття такого рішення.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, свідоцтво
платника податку на додану вартість
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_2 було анульоване
18 травня 2007 року згідно заяви платника
податку (т.1 арк. справи 116).

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, про
правомірність визначення позивачу
податкових зобов'язань (з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій) з
податку на додану вартість згідно
оспорюваного податкового
повідомлення-рішення.

Відповідно до абзаців 1, 2 підпункту 5.2.2
пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) у разі коли
платник податків вважає, що
контролюючий орган невірно визначив
суму податкового зобов'язання або
прийняв будь-яке інше рішення, що
суперечить законодавству з питань
оподаткування або виходить за межі
його компетенції, встановленої
законом, такий платник податків має
право звернутися до контролюючого
органу із скаргою про перегляд цього
рішення, яка подається у письмовій
формі та може супроводжуватися
документами, розрахунками та доказами,
які платник податків вважає за
потрібне надати. Скарга повинна бути
подана контролюючому органу протягом
десяти календарних днів, наступних за
днем отримання платником податків
податкового повідомлення або іншого
рішення контролюючого органу, що
оскаржується. Контролюючий орган
зобов'язаний прийняти вмотивоване
рішення та надіслати його протягом
двадцяти календарних днів від дня
отримання скарги платника податків на
його адресу поштою з повідомленням про
вручення або надати йому під розписку.
У разі коли контролюючий орган
надсилає платнику податків рішення про
повне або часткове незадоволення його
скарги, такий платник податків має
право звернутися протягом десяти
календарних днів, наступних за днем
отримання відповіді, з повторною
скаргою до контролюючого органу вищого
рівня, а при повторному повному або
частковому незадоволенні скарги - до
контролюючого органу вищого рівня із
дотриманням зазначеного десятиденного
строку для кожного випадку оскарження
та зазначеного двадцятиденного строку
для відповіді на нього. З урахуванням
положень пункту 16.2 статті 16 цього
Закону керівник відповідного
контролюючого органу (або його
заступник) може прийняти рішення про
продовження строків розгляду скарги
платника податків понад строки,
визначені в абзаці першому цього
підпункту, але не більше шістдесяти
календарних днів, та письмово
повідомити про це платника податків до
закінчення двадцятиденного строку,
зазначеного в абзаці першому цього
підпункту.

Згідно абзацу 1, 2 пункту 8 Положення про
порядок подання та розгляду скарг
платників податків державними
податковими адміністраціями,
затвердженого наказом ДПА України від
11 грудня 1996 року № 29 (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) Керівник органу
державної податкової служби (або його
заступник) зобов'язаний прийняти
вмотивоване рішення та надіслати його
протягом двадцяти календарних днів від
дня отримання скарги платника податків
або протягом строку, продовженого за
рішенням керівника органу державної
податкової служби (або його
заступника), на його адресу, зазначеною
платником податків у скарзі (заяві) як
адреса, на яку необхідно надіслати
рішення (відповідь) на скаргу (заяву),
поштою з повідомленням про вручення
або надати йому під розписку. Керівник
органу державної податкової служби
(або його заступник) може прийняти
рішення про продовження строків
розгляду скарги платника податків
понад строки, визначені в абзаці
першому цього пункту, але не більше
шістдесяти календарних днів, та
письмово повідомити про це платника
податків до закінчення
двадцятиденного строку. Підставою для
прийняття такого рішення може бути:
відсутність доданих до скарги (заяви)
документів (акта перевірки,
розрахунків до акта перевірки, рішення,
прийнятого за розглядом акта
перевірки, рішення, прийнятого за
розглядом скарги (заяви), необхідних
для розгляду скарги (заяви);
необхідність додаткової перевірки
наданих бухгалтерських документів або
документів податкового обліку;
необхідність документів інших
організацій, що входять до їх
компетенції, для з'ясування обставин
справи тощо).

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, скарги директора
ПМВКП «НІКЕ», подані до ДПА України 04 та
29 квітня 2008 року на податкові
повідомлення-рішення № /0 від 18
грудня 2007 року, № /1 від 29 січня 2008
року, № /2 від 02 квітня 2008 року,
були розглянуті ДПА України у строк,
визначений законодавством, з
урахуванням того, що рішенням ДПА
України від 16 квітня 2008 року № 3713/6/25-0115
(7943/7) було продовжено строк розгляду
скарги до 02 червня 2008 року.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що рішення ДПА
України «Про результати розгляду
скарги» № 5148/6/25-0115 від 29 травня 2008 року
було прийняте податковим органом у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Також, суди попередніх інстанцій
дійшли обґрунтованого висновку, з яким
погоджується суд касаційної інстанції,
що дії ДПІ у м. Сєвєродонецьку щодо
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2 на підставі його заяви є
правомірними, відповідають вимогам
пункту 25 Положення про реєстрацію
платників податку на додану вартість,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 01
березня 2000 року №79 (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин), та не порушують прав
позивача, з урахуванням того, що у ПМВКП
«НІКЕ» відсутня довіреність на право
оскарження дій податкового органу щодо
скасування реєстрації платника
податку на додану вартість, видана
суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою ОСОБА_2.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ПМВКП «НІКЕ» підлягає залишенню
без задоволення, а постанова
Луганського окружного
адміністративного суду від 17 березня
2010 року та ухвала Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 18 серпня 2010 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Приватного малого
виробничо-комерційного підприємства
«НІКЕ» залишити без задоволення, а
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 17 березня
2010 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 18 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
_____________________ Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна