Справа № 2а-611/08
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року
Справа № 876/1120/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Довгої О.І., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання:
Дутка І.С.

з участю представників: позивача
ОСОБА_1, відповідача Федючок В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Хмельницькому на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 08 серпня 2008
року у адміністративній справі №2а-611/08
за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у м. Хмельницькому про
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Хмельницькому про
скасування податкових повідомлень
-рішень: №/0 від 13.06.2008 pоку про
визначення податкового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб на суму
11324,48 грн.; №/0 від 13.06.2008 року про
визначення податкового зобов'язання з
податку на додану вартість на суму
244377,78 грн., з яких 162918,52 грн. за основним
платежем та 81459,26 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями; №/0 від
13.06.2008 року про визначення податкового
зобов'язання з ПДВ на суму 3060 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями. Крім
цього просив відшкодувати йому майнову
шкоду, завдану протиправними рішеннями
суб'єкта владних повноважень, у розмірі
7442 грн.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 08 серпня 2008
року у справі № 2-а-611/08 позов було
задоволено частково. Визнано
недійсними податкові
повідомлення-рішення ДПІ №/0 від
13.06.2008 pоку, №/0 від 13.06.2008 року та
№/0 від 13.06.2008 року. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідачем подана
апеляційна скарга, в якій зазначає, що
постанова суду першої інстанції є
незаконною та необґрунтованою,
прийнятою з порушенням норма
матеріального права та невірним
встановленням обставин у справі.
Посилається на встановлені перевіркою
позивача порушення та зазначає, що
позивач у 2005 році перебував на
спрощеній системі оподаткування та
отримав доходи від надання послуг у
сумі 802186,79 грн., тобто перевищив
граничний розмір виручки, встановлений
ст. 2 вказаного Указу Президента
України від 03.07.98 p. №727/98, на 302186,79 грн.
Відтак, позивач був зобов'язаний з І
кварталу 2006 року перейти на загальну
систему оподаткування, а дохід у
розмірі 302186,79 грн. підлягав
оподаткуванню на загальних підставах у
порядку, визначеному ст. 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» та
Законом України «Про податок з доходів
фізичних осіб».

Крім цього, в ході перевірки було
встановлено, що позивачем понесено
документально підтверджені витрати у
сумі 197653,12 грн. із ПДВ, а отже позивачем
було занижено чистого доходу за 2005 рік
у сумі 87111,39 грн. = (251 822,32 - 164710,93 без ПДВ) і
сума податку з доходів фізичних осіб із
цього доходу складає 11324,48 грн. = (87111,39
грн. х 13%) та, що у 2006 році отримав
валовий дохід у розмірі 937311,50 грн. (із
ПДВ), а у 2007 році - 562958,82 грн. (із ПДВ)
відповідно до банківських виписок про
рух коштів.

Валовий дохід відповідно до виписок
банку по розрахунковому рахунку
становить у 2006 року - 937311,50 грн. та у 2007р.
станом на 17.07.2007 року - 396342,49 грн.

Окрім того, у порушення п.9.3, п.9.4, п.9.6 ст.
9 Закону України «Про податок на додану
вартість», позивач не зареєструвався
платником ПДВ та на порушення вимог пп.
7.3.1 п. 7.3 ст. 7 вказаного Закону занизив
суму податкового зобов'язання з ПДВ на
суму 112464,00 грн.

З урахуванням вимог пп. 6.2.4 п. 6.2 ст. 6
Закону України «Про податок на додану
вартість» зроблено розподіл
міжнародних перевезень що підлягають
оподаткуванню за ставкою 20% та 0% на
підставі подорожніх листів і зроблено
висновок про заниження позивачем у 2006
році та І півріччі 2007 року бази
оподаткування з поставки транспортних
послуг на митній території України на
252273,85 грн., що призвело до заниження
податкового зобов'язання з ПДВ у сумі
50454,77 грн.

Відповідно до наведеного ДПІ
розрахунку 1333653,99 (сума валового доходу
з 01.01.2006 року по 16.07.2007 року) - 658871,49 (сума
наданих послуг по перевезенню
вантажів) = 674782,50 грн., відповідно
занижене податкове зов'язання з ПДВ
становить в 112463,75 грн.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12 листопада
2009 року апеляційну скаргу ДПІ було
задоволено частково, скасовано
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 08 серпня 2008
року в частині визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень та відмовлено у
задоволенні таких позовних вимог. У
решті постанову суду першої інстанції
залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 26 жовтня 2010 року касаційну
скаргу позивача було задоволено
частково. Скасовано постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12 листопада
2009 року та направлено справу на новий
апеляційний розгляд. При цьому суд
касаційної інстанції звернув увагу на
те, що визнаючи правомірним
нарахування ДПІ позивачу спірних сум
податкових зобов'язань з податку з
доходів фізичних осіб та ПДВ, судом
апеляційної інстанції не
досліджувалось питання, чи включались
ДПІ при визначенні об'єкта
оподаткування витрати позивача, як
експедитора, на оплату послуг (робіт)
інших осіб, залучених до виконання
договору транспортного
експедирування, на оплату зборів
(обов'язкових платежів), що сплачуються
при виконанні договору транспортного
експедирування, та інші витрати,
безпосередньо пов'язані з одержанням
доходу.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 21.05.2013р.
апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому задоволено.

Скасовано постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 08
серпня 2008 року у справі № 2а-611/08 у
частині задоволення позовних вимог
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та
прийнято нову, якою у їх задоволенні
відмовлено у повному обсязі. У решті
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 08 серпня 2008
року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 10 грудня 2013 року касаційну
скаргу позивача було задоволено
частково. Скасовано постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 21 травня 2013
року в частині відмови в позові про
скасування податкових повідомлень -
рішень Державної податкової інспекції
в м. Хмельницькому №/0 та № /0
від 13.06.2008 р. В цій частині справу
направлено на новий розгляд дот суду
апеляційної інстанції. В іншій частині
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 21.05.2013 р. у
справі № 2-а-61/08 (34481/10/9104) залишено в
силі. При цьому суд касаційної
інстанції звернув увагу на те, що
вирішуючи спір, суду апеляційної
інстанції необхідно було визначити в
якому саме кварталі 2006 року, позивачем
отримано виручку, що перевищує розмір
вказаний у п.п.2.3.1. п. 2.3. ст. 2 Закону
України «Про податок на додану
вартість» та встановити з якого
моменту позивач повинен
зареєструватися платником ПДВ та
подавати відповідні декларації та яка
саме сума підлягає оподаткуванню за 2006
рік.

В судовому засіданні апеляційного
розгляду справи, представник ДПІ
підтримав вимоги, викладені у
апеляційній скарзі, з урахуванням
ухвали Вищого адміністративного суду
України та просив скасувати рішення
суду першої інстанції в частині
визнання недійсними податкових
повідомлень - рішень від 13.06.2008 р.
№/0 та №/0 та відмовити у
задоволенні позову повністю.

Представник позивача проти
апеляційної скарги заперечив, просив
скаргу залити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції позов задовольнив
частково з тих підстав, що позивач у
2005-2007 роках перебував на спрощеній
системі оподаткування та звітності.
Одним з основних видів діяльності
позивача є організація перевезення
вантажів, здійснюючи яку позивач уклав
з ТОВ «Нейл» договір від 06.04.2004 р. №
13ДР/04 на перевезення вантажів, у тому
числі з залученням інших осіб, а згодом
- 01.02.2005 р. - договір комісії №1 про
надання транспортно-експедиційних
послуг з перевезення вантажів
автомобільним транспортом.

На виконання договору комісії, позивач
отримував заявку від ТОВ «Нейл» на
перевезення вантажу автомобільним
транспортом. На підставі отриманої від
ТОВ «Нейл» заявки позивач укладав усні
договори на транспортно-експедиційне
обслуговування з водіями, які
зареєстровані як приватні підприємці і
є платниками єдиного податку, з
оформленням відповідних письмових
заявок на перевезення вантажу. Зміст
зазначених заявок фактично дублює
зміст заявки ТОВ «Нейл». Виконання
заявки з перевезення вантажу
підтверджується актом прийому-здачі
виконаних робіт з перевезення від
перевізника, який безпосередньо
здійснював перевезення, до позивача із
зазначенням вартості послуги.
Виконання позивачем умов договору
комісії підтверджується актом
здачі-приймання виконаних робіт, від
позивача до ТОВ «Нейл», як замовника
перевезення вантажу з зазначенням
вартості послуги.

У результаті співставлення вартості
послуг з перевезення одного і того ж
вантажу судом першої інстанції
встановлено, що вартість вантажу в
акті, підписаному позивачем з
безпосереднім перевізником вантажу,
відрізняється від вартості послуги з
перевезення, наданої ТОВ «Нейл», сумою
винагороди, відображеної ФОП в книзі
обліку доходів і витрат. Факт сплати
позивачем винагороди перевізникам
підтверджується банківськими
виписками. Проведення вказаних
операцій підтверджується наданими
позивачем копіями заявок ТОВ «Нейл» на
перевезення вантажу, заявок позивача
на перевезення вантажу, копіями
міжнародних товарно-транспортних
накладних, копіями актів
приймання-здачі послуг з перевезення
копією книги обліку доходів і витрат,
копіями банківських виписок.

Виходячи із системного аналізу
положень укладеного позивачем з ТОВ
«Нейл» договору комісії № 1 від 01.02.2005
року та положень глав 65 (транспортне
експедирування) та 69 (комісія) ЦК
України судом було зроблено висновок,
що вказаний договір містить у собі
елементи двох договорів: договору
комісії та договору на транспортне
експедирування. Однією з суттєвих умов
договору є визначення порядку оплати
послуг комісіонера. За вказаним
договором винагорода, яка належить
експедитору, утримується із суми, яка
надійшла експедиторові від замовника.

На підставі положень ст. 1 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку і
звітності суб'єктів малого
підприємництва» та п. 31 ст. 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» суд дійшов висновку, що
відповідно до договору комісії № 1 від
01.02.2005p., укладеного між позивачем та ТОВ
«Нейл», винагорода, яка належить
позивачеві, визначається як різниця
між сумою, яка надійшла йому від
замовника, та сумою, перерахованою ним
безпосередньому перевізнику на
підставі акту виконаних робіт.

Отже, кошти, які надходять на
розрахунковий рахунок позивача за
надання послуг з міжнародного
перевезення вантажу, складаються з
транзитних коштів, які належать
перевізнику вантажу, та суми
комісійної винагороди, яка належить
ФОП і саме комісійна винагорода є
виручкою позивача, сума якої підлягає
відображенню в книзі доходів і витрат.

Обсяги отриманої ним виручки в 2005 - 2007
роках не перевищували 500 тис. в рік, а
саме за 2005 рік - 491717,49 грн.; за 2006 рік -
452831,58 грн.; за 2007 рік - 479580,65 грн. Таким
чином суд дійшов висновку, що податкові
повідомлення-рішення ДПІ №/0 від
13.06.2008 pоку, №/0 від 13.06.2008 року та
№/0 від 13.06.2008 року слід визнати
недійсними.

В задоволенні позовної вимоги позивача
про відшкодування майнової шкоди в
розмірі 7 442 грн. судом відмовлено з
підстав відсутності доказів факту
нанесення такої з вини відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає висновки суду першої інстанції
в частині визнання недійсними
податкових повідомлень - рішень від
13.06.2008 р. №/0 та №/0 невірними,
такими, що суперечать нормам
матеріального права та обставинам
справи з огляду на наступне.

Перевіркою встановлено, що позивач у 2006
році отримав валовий дохід в розмірі 937
311,50 грн. (із ПДВ), а в 2007 році - 562 958,82 грн.
(із ПДВ) відповідно до банківських
виписок про рух коштів.

Також встановлено, що валовий дохід
відповідно до виписок банку по
розрахунковому рахунку становив у 2006
року 937 311,50 грн. та у 2007 року станом на
17.07.2007 року - 396 342,49 грн.

Згідно із пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону
України «Про податок на додану
вартість» особа підлягає обов'язковій
реєстрації як платник податку, зокрема,
у разі коли загальна сума від
здійснення операцій з поставки товарів
(послуг), у тому числі з використанням
локальної або глобальної комп'ютерної
мережі, що підлягають оподаткуванню
згідно з цим Законом, нарахована
(сплачена, надана) такій особі або в
рахунок зобов'язань третім особам,
протягом останніх дванадцяти
календарних місяців сукупно перевищує
300000 гривень (без урахування податку на
додану вартість).

Особи, які підпадають під визначення
пункту 2.3 статті 2 цього Закону,
зобов'язані зареєструватися як платник
податку у податковому органі за їх
місцезнаходженням (місцем проживання).
Форма заяви про реєстрацію
визначається у порядку, визначеному
центральним податковим органом. Дані з
реєстру платників податку підлягають
оприлюдненню в порядку, визначеному
центральним податковим органом. (9.3 ст. 9
цього Закону).

Відповідно до п 9.4 ст. 9 Закону України
«Про податок на додану вартість» якщо
обсяг оподатковуваних операцій особи
протягом звітного податкового періоду
перевищує суму, визначену підпунктом
2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не
більше ніж у два рази, така особа
зобов'язана надіслати податковому
органу заяву про реєстрацію протягом
двадцяти календарних днів, наступних
за таким звітним податковим періодом.

Такій реєстрації платник підлягає лише
після перевищення встановленого пп. 2.3.1
п. 2.3 ст. 2 Закону України «Про податок на
додану вартість» після переходу на
загальну систему оподаткування.

Відповідно до Указу Президента України
від 03.07.98 p. №727/98, виручкою від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) вважається сума, фактично
отримана суб'єктом підприємницької
діяльності на розрахунковий рахунок
або (та) в касу за здійснення операцій з
продажу продукції (товарів, робіт,
послуг).

Тобто застосовується касовий метод
обчислення виручки, при якому
враховуються всі надходження коштів,
отримані на розрахунковий рахунок або
(та) в касу суб'єкта малого
підприємництва.

Таким чином, до обсягу виручки від
реалізації товарів (робіт, послуг)
необхідно включати суми всіх коштів, що
надійшли на розрахунковий рахунок або
(та) в касу платника єдиного податку
фізичної особи у звітному податковому
періоді.

Матеріалами справи підтверджується, що
позивач перебуваючи на спрощеній
системі оподаткування, у 2005 році
отримав дохід від надання послуг у
розмірі 802186,79 грн. Перевищення
граничної суми виручки на яку, не
поширюється спрощена система
оподаткування на норми вказаного вище
Указу у 2005 році склала 301186,79 грн.

Таким чином з першого кварталу 2006 року
позивач повинен був зареєструватися
платником ПДВ та подавати відповідні
декларації.

За неподання декларацій по ПДВ за
січень - грудень 2006 року та січень -
червень 2007 року, тобто 18 періодів
застосована штрафна санкція в розмірі
3060,00 грн. (податкове повідомлення -
рішення №/0).

Щодо податкового повідомлення -
рішення №/0 (основний платіж 162918,52
грн. та штрафна санкція 81459,26 грн.), то
також враховано періоди січень -
грудень 2006 року та січень - червень 2007
року, оскільки позивачем занижено базу
оподаткування з поставки транспортних
послуг на митній території України на
252273,85 грн., що призвело до заниження
податкового зобов'язання з ПДВ в сумі
50454,77 грн. та занижено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 112463,75 грн. (50454,77 грн. +
112463,75 грн. = 162918,52 грн. - основний платіж;
162918,52 грн. *50%=81459,26 грн. - штрафна санкцій
та разом 162918,52 грн. + 81459,26 грн.=244377,78 грн. )

Посилання представника позивача на ту
обставину, що частина коштів, отриманих
на його рахунок, підлягала
перерахуванню третім особам на
виконання договорів транспортного
експедирування, не є підставою для
невизнання її виручкою від надання
послуг.

Аналогічна правова позиція була
висловлена Верховним Судом України у
постанові від 06 березня 2012 року (справа
№ 21-34а12) і є обов'язковою для врахування
для всіх судів України відповідно до
приписів ст. 244-2 КАС України.

Що стосується висновку аудитора, на
який посилається представник позивача,
то такий суперечить встановленим
обставинам у справі.

Вказані вище обставини є безсумнівною
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та прийняття
нової постанови про відмову у
задоволенні позову з наведених вище
підстав.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судові рішення повинні бути
законними і обґрунтованими.

Судом першої інстанції порушено норми
матеріального права та неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, що призвело до ухвалення
незаконного рішення, яке підлягає
скасуванню з підстав визначених ст. 202
КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 КАС України, суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги може своєю
постановою змінити постанову суду
першої інстанції або прийняти нову
постанову, якими суд апеляційної
інстанції задовольняє або не
задовольняє позовні вимоги.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
відповідача підлягає задоволенню,
постанова суду першої інстанції
скасуванню та апеляційним судом
приймається нова постанова про відмову
у задоволенні позовних вимог про
визнання недійсними податкових
повідомлень - рішень від 13.06.2008 р. №
/0 та №/0з наведених вище
підстав.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 202,
205, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому - задовольнити.

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 08 серпня 2008
року у адміністративній справі №2а-611/08
- скасувати в частині задоволення
позовних вимог про визнання недійсними
податкових повідомлень - рішень від
13.06.2008 р. №/0 та №/0 та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог про
визнання недійсними податкових
повідомлень - рішень від 13.06.2008 р.
№/0 та №/0 - відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а у разі складення в повному
обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС
України - з дня складення в повному
обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді О.І. Довга

В.С. Затолочний

Повний текст постанови складено 10.06.2014
р.