Справа № 808/3275/14
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року о 12 год. 27 хв.Справа №
808/3275/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі

головуючого судді Мінаєвої К.В.,

за участю секретаря судового засідання
Федорук І.В.

за участю представників:

позивача - Білюшова В.М.,

відповідача - Кравченко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом публічного акціонерного
товариства «Карлсберг Україна»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників податків у м.
Запоріжжі Міжрегіонального головного
управління Міндоходів

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

21 травня 2014 року до Запорізького
окружного адміністративного суду
надійшов позов публічного
акціонерного товариства «Карлсберг
Україна» (далі - позивач) до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників податків у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів (далі - відповідач), в якому
позивач просить суд визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення - рішення № від
12.03.2014 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідачем
неправомірно прийнято спірне
податкове повідомлення - рішення,
оскільки позивачем податковий кредит
задекларовано у відповідності до ст.198
Податкового кодексу України, а
відповідач дійшов неправомірного
висновку про те, що податковий кредит
мав бути задекларований лише у тому
податковому періоді, в якому була
подана заява про порушення
постачальником порядку реєстрації
податкової накладної, а саме у
листопаді 2013 року, оскільки чинне
законодавство передбачає право
декларанта задекларувати податковий
кредит протягом 365 днів з дня дати
складання податкової накладної.
Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечує. В
обґрунтування заперечень зазначає, що
під час проведення камеральної
перевірки позивача встановлено
порушення позивачем п.201.10 ст.201
Податкового кодексу України, у зв'язку
з чим позивачем безпідставно включено
до податкового кредиту з податку на
додану вартість за грудень 2013 року суму
податку на додану вартість за
податковою накладною за вересень 2013
року, яка не має відображення факту
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних. Зазначає, що
позивач мав право скористатися правом
на віднесення сум податку до складу
податкового кредиту на підставі Заяви
про порушення постачальником порядку
реєстрації податкової накладної і лише
у тому періоді, в якому була подана
заява про порушення постачальником
порядку реєстрації податкової
накладної, а саме у листопаді 2013 року.
Просить відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, оцінивши надані
докази, їх достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, дійшов висновку,
що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 19
лютого 2014 року відповідачем проведено
камеральну перевірку даних,
задекларованих у податковій звітності
з податку на додану вартість, за
результатами якої складено акт
№4/28-04-39/00377511 від 19.02.2014 р. Перевіркою
встановлено порушення позивачем п.198.2
ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу
України, в результаті чого позивачем
безпідставно завищена сума
податкового кредиту по
взаємовідносинах з ТОВ «Експансія» в
податковій звітності за грудень 2013 р.
на суму 234952,00 грн.

12 березня 2014 року відповідачем на
підставі акту перевірки №4/28-04-39/00377511
від 19.02.2014 р. прийнято податкове
повідомлення - рішення №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 352428,00 грн., в
т.ч. за основним платежем 234952,00 грн. та
за штрафними санкціями 117476,00 грн.

Позивач, не погодившись з прийнятим
податковим повідомленням - рішенням,
звернувся з позовом до суду.

При розгляді справи судом встановлено,
що підставою для прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення - рішення став висновок
податкового органу про те, що позивачем
безпідставно включено до податкового
кредиту з податку на додану вартість за
грудень 2013 року суму податку на додану
вартість за податковою накладною за
вересень 2013 року.

Суд зазначає, що відповідно до п.198.1
ст.198 Податкового кодексу України право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. Положеннями п. 198.2 ПК
України передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно п. 201.10 ст. 201 Кодексу, податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.
Пунктом 201.6 ст.201 Кодексу встановлено,
що податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Отже, податкова
накладна є документом, який
підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у
ціні товару.

Відповідно до п.198.6 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 Порядку
заповнення податкової накладної,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
21.12.2010 №969 (який набрав чинності з
10.01.2011), податкову накладну складає
особа, яка зареєстрована як платник
податку в податковому органі та якій
присвоєно індивідуальний податковий
номер платника податку на додану
вартість.

Згідно п.44.1 ст.44 Податкового кодексу
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством України. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

При розгляді справи судом встановлено,
що позивач мав господарські
взаємовідносини з ТОВ «Експансія» () з отримання послуг з
рекламування та просування продукції
та торговельних марок замовника, у всіх
торгових очках мережі «Експансія».

ТОВ «Експансія» у зв'язку з отриманням
від ПАТ «Карлсберг Україна» передплати
за рекламні послуги згідно платіжного
доручення від 05.09.2013 р. №37914, виписано
податкову накладну від 05.09.2013 р. №7000661,
на загальну суму податку на додану
вартість в розмірі 234952,00 грн. Разом з
тим, вказана податкова накладна не була
зареєстрована ТОВ «Експансія» у
встановленому законодавством порядку
в Єдиному реєстрі податкових
накладних, що підтверджується листом
ТОВ «Експансія» від 30.09.2013 р. (а.с. 59).

Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового
кодексу України у разі відмови
продавця товарів/послуг надати
податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

У зв'язку з не реєстрацією ТОВ
«Експансія» накладної від 05.09.2013 р.
№7000661 позивачем подано заяву про
відмову постачальника надати
податкову накладну (порушення ним
порядку заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних), додаток 8 до
податкової декларації за листопад 2013
року.

З наданого до матеріалів справи
реєстру виданих та отриманих
податкових накладних за грудень 2013
року, судом встановлено, що позивачем
податкову накладну від 05.09.2013 р. №7000661
отримано лише 01.12.2013 р. (а.с. 54-57).

Враховуючи викладене, позивачем
отримано податкову накладну від ТОВ
«Експансія», для документального
підтвердження правомірності
віднесення коштів до складу
податкового кредиту лише в грудні 2013
року. ПАТ «Карлсберг Україна»
віднесено суму коштів по операціях з
ТОВ «Експансія» до складу податкового
кредиту за грудень 2013 року, що
підтверджується розшифровкою
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів
(додаток 5) (а.с. 50-53).

Відповідно до абзацу 3 п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України у разі
якщо платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Таким чином, право платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту закон ставить залежно від
першої із визначених в ньому подій, при
цьому таке право обов'язково має бути
підтверджено належним чином
оформленою податковою накладною.
Водночас, у разі якщо платник податку
не включив у відповідному звітному
періоді до податкового кредиту суму
податку на додану вартість на підставі
отриманих податкових накладних, закон
передбачає збереження такого права
протягом 365 календарних днів з дати
виписки податкової накладної.

Стосовно посилань представника
відповідача на те, що позивачем
податковий кредит повинен був бути
включений до податкової декларації за
листопад 2013 року, в додатку 8 до якої
позивач вказав на не реєстрацією ТОВ
«Експансія» накладної від 05.09.2013 р.
№7000661, суд зазначає наступне.

Податковим кодексом України
передбачено, що у разі відмови продавця
товарів/послуг надати податкову
накладну або в разі порушення ним
порядку її заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі покупець
таких товарів/послуг має право додати
до податкової декларації за звітний
податковий період заяву із скаргою на
такого постачальника, яка є підставою
для включення сум податку до складу
податкового кредиту (п.201.10 ст.201
Податкового кодексу України).

Отже, відповідно до приписів п.201.10 ст.201
Податкового кодексу України у разі
подання покупцем скарги на продавця,
така скарга є підставою для включення
сум податку до складу податкового
кредиту.

Суд зазначає, що п.201.10 ст.201 Податкового
кодексу України регулює виключно
порядок надання та отримання
податкової накладної, а також порядок
дій покупця у разі неналежної
реєстрації продавцем (постачальником)
податкової декларації та жодним чином
не зобов'язує покупця декларувати
податковий кредит в тому періоді, в
якому була подана заява зі скаргою на
постачальника, та не звужує
передбачений абзацом 3 п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України 365-дений
строк протягом якого за платником
зберігається право на декларування
податкового кредиту.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що
позивач в періоді подання скарги на
постачальника ТОВ «Експансія» за не
реєстрацію накладної від 05.09.2013 р. №7000661
міг скористатися правом на податковий
кредит відповідно до приписів п.201.10
ст.201 Податкового кодексу України.

Разом з тим, суд зазначає, що чинне
законодавство не містить обов'язку
покупця включати суму податку на
додану вартість до складу податкового
кредиту, у тому звітному періоді, в
якому була подана скарга на продавця
(постачальника). Суд зазначає, що після
подачі скарги на постачальника
покупець взагалі може не
використовувати право на одержання
податкового кредиту, оскільки
одержання податкового кредиту є
правом, а не обов'язком суб'єкта
господарювання.

Таким чином, враховуючи включення
позивачем до складу податкового
кредиту суми коштів з податку на додану
вартість по операціях з ТОВ
«Експансія», в межах встановлених
абзацом 3 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України 365 календарних днів з дати
виписки податкової накладної від 05.09.2013
р., суд дійшов висновку про
протиправність збільшення позивачу
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість, визначеного в
оскаржуваному податковому
повідомленні - рішенні.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідачем не доведено
правомірність прийнятих рішень.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій,
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, серед іншого, чи прийняті
вони обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення. При розгляді справи
встановлено, що при прийнятті
оскаржуваного податкового
повідомлення - рішення відповідач діяв
необґрунтовано, тобто без врахування
всіх обставин, які мають значення при
прийнятті рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог публічного
акціонерного товариства «Карлсберг
Україна».

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 158-163, 254
КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов публічного акціонерного
товариства «Карлсберг Україна» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників податків у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про скасування податкового
повідомлення - рішення задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників податків у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів № від 12.03.2014 р.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь публічного акціонерного
товариства «Карлсберг Україна»
судовий збір в розмірі 487,20 грн.
(чотириста вісімдесят сім гривень 20
коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України - з дня
отримання такої постанови, апеляційної
скарги, з подачею її копії відповідно
до кількості осіб, які беруть участь у
справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя

К.В.Мінаєва