Справа № 2а-3721/09
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2010-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2010 р. Справа № 5368/10

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Онишкевича Т.В., Сапіги В.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Галицькому районі
Івано-Франківської області на
постанову Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 27
квітня 2009 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Галицькому районі
Івано-Франківської області про
стягнення допомоги дітям війни,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2009 року позивач - ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі Івано-Франківської
області, в якому просить визнати
неправомірними дії відповідача щодо
відмови у підвищенні розміру пенсії як
дитині війни, стягнути з відповідача на
її користь 3902,91 грн. недоплаченої
щомісячної соціальної державної
допомоги до пенсії відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за період з 1 січня 2006 року
по 1 січня 2009 року та зобов'язати
відповідача в подальшому щомісяця
здійснювати нарахування та виплату їй
підвищення пенсії розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач посилалася на те, що маючи
статус дитини війни, згідно ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», має право на отримання
державної щомісячної грошової
соціальної допомоги в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком. Однак
відповідач, недивлячись на рішення
Конституційного суду України від 09.07.2007
року № 6-рп/2007, не виплачує їй соціальну
допомогу, заборгувавши позивачу в
такий спосіб 3902,91 грн.

Постановою Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 27
квітня 2009 року позов задоволено
частково. Визнано дії управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі Івано-Франківської області щодо
не підвищення розміру пенсії ОСОБА_1, як
дитині війни, протиправними.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Галицькому районі
Івано-Франківської області здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_1 за 2007-2008 роки
з врахуванням щомісячного підвищення
на 30% мінімальної пенсії за віком
відповідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» у
редакції, що діяла до внесення
вказаного Закону України змін
підпунктом 2 пункту 41 розд. ІІ «Внесення
змін до деяких законодавчих актів
України» Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України». В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

________________________________________________________________________
___________________

Головуючий у 1-й інст. суддя Мула О.Д.
ряд. ст. зв. № 2.19.6
суддя-доповідач Попко Я.С.
справа № 2-а-3721/09/0904
справа №
5368/10/9104.doc

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що підвищення до пенсії
позивачу як дитині війни в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком у 2007-2008
роках повинно виплачуватися
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
оскільки окремі положення статтей
Законів України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» та «Про Державний
бюджет України на 2008 рік», які
зменшували розмір оспорюваної
допомоги, визнано неконституційними
(рішення Конституційного Суду України
№6-рп/2007 від 09.07.2007 року та №10-рп/2008 від
22.05.2008 року). Рішення Конституційного
Суду України мають преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей законів,
що визнані неконституційними. Таким
чином, позивач має право на перерахунок
пенсії за 2007-2008 роки з врахуванням
щомісячного підвищення на 30%
мінімальної пенсії за віком з
врахуванням щомісячного підвищення на
30% мінімальної пенсії за віком
відповідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» у
редакції, що діяла до внесення
вказаного Закону України змін
підпунктом 2 пункту 41 розд. ІІ «Внесення
змін до деяких законодавчих актів
України» Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України».

Що стосується позовних вимог позивача
в частині зобов'язання відповідача
нарахувати підвищення до пенсії за
період 2006 року, то такі не підлягають до
задоволення, оскільки положення Закону
України «Про Державний бюджет на 2006
рік», якими обмежувалася дія ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війн» на предмет конституційності не
розглядалися, у встановленому порядку
неконституційними визнані не були та
своєї чинності не втратили.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку. У
апеляційній скарзі просить скасувати
постанову Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 27
квітня 2009 року та ухвалити нове
рішення.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, апелянт зазначає, що Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни» передбачено, що фінансування
виплат за цим Законом проводиться із
державного бюджету, а не із бюджету
Пенсійного фонду України, тому
будь-яких порушень законодавства з
боку Пенсійного фонду не вбачається. Із
зміст уст. 6 вказаного Закону не
вбачається яким саме органом, за яких
коштів і джерел та в якому процедурному
порядку здійснюється призначення і
виплата пенсій.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило а тому, колегія суддів, у
відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що висновки суду першої
інстанції лише частково відповідають
нормам матеріального та
процесуального права та фактичним
обставинам справи.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною війни, що
стверджується паспортом позивача та
пенсійним посвідченням. У Законі
України «Про соціальний захист дітей
війни» визначено, що державні
соціальні гарантії дітям війни,
встановлені цим Законом, не можуть бути
обмежені або скасовані іншими
нормативно-правовими актами.

Статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
передбачено, що дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищується на 30% мінімальної пенсії
за віком.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» дію ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» було зупинено на 2007 рік з
урахуванням ст.111 Зазначеного Закону,
яка передбачала, що у 2007 році
підвищення до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, яка
виплачується замість пенсії,
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
виплачується особам, які є інвалідами
(крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту») у розмірі 50% від розміру
надбавки, встановленої для учасників
війни.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 року №6-рп/2007 були визнані
неконституційними положення п.12 ст.71
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», яким зупинено на 2007
рік дію ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з
врахуванням ст.111 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік».
Отже з 09.07.2007 року дію ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» було відновлено в повному
обсязі і позивач з 09.07.2007 року по 31.12.2007
року мала право на отримання
щомісячного підвищення до пенсії як
дитина війни відповідно до ст.6
зазначеного Закону.

Відповідно до ст.ст. 99, 100 КАС України
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний
строк, який обчислюється з дня, коли
особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод та інтересів. Пропущення строку
звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна зі сторін
(в редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин).

Із матеріалів справи не вбачається, що
одна зі сторін наполягала на
застосуванні строків звернення до суду
під час судового розгляду справи в суді
першої інстанції.

Що стосується дії ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» у
2008 році то положення п.41 розділу 2
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28.12.2007 року, вони визнані такими, що
не відповідають Конституції України (є
неконституційними) згідно Рішення
Конституційного Суду України від 22.05.2008
року № 10-рп/2008. А відтак, позивач саме з
22.05.2008 року по 31.12.2008 року, згідно
позовних вимог, мала право на отримання
щомісячного підвищення до пенсії як
дитина війни в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком, відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

Вказані Рішення Конституційного Суду
України мають преюдиціальне значення
для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів, які виникли
внаслідок дії положень статтей
зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530 «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» було встановлено підвищення
до пенсії дітям війни в таких розмірах:
з 22 травня - 48,1 грн., з 1 липня - 48,2 грн., з 1
жовтня - 49,8 грн. Однак вказана постанова
є підзаконним нормативно-правовим
актом, в зв'язку з чим підлягають
застосуванню вимоги положень закону.
Крім того, відповідно до ст.3 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» державні соціальні гарантії
дітям війни, встановлені цим Законом,
не можуть бути обмежені або скасовані
іншими нормативно-правовими актами.

Доводи відповідача про те, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, тому
цей розмір не може застосовуватись для
інших розрахунків (доплат, підвищень,
дотацій, надбавок), є безпідставними,
оскільки наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання підвищення розміру пенсії,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, як це встановлено ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику суду як
джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав
людини в рішенні від 08.11.2005 року у
справі Кечко проти України, заява №
63134/00, в межах свободи дій держави
визначати, які надбавки виплачувати
своїм робітникам з державного бюджету.
Держава може вводити, призупиняти чи
закінчити виплату таких надбавок,
вносячи відповідні зміни в
законодавство. Однак, якщо чинне
правове положення передбачає виплату
певних надбавок, і дотримано всі
вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти у цих виплатах доки
відповідні положення є чинними (п. 23
Рішення). Згідно з п. 26 даного Рішення
Суд не приймає аргумент Уряду щодо
бюджетних асигнувань, оскільки органи
державної влади не можуть посилатися
на відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що приймаючи Закони України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік» та «Про Державний бюджет України
на 2008 рік» держава в особі Верховної
Ради України в межах повноважень,
передбачених ст. 95 Конституції України,
визначила видатки на
загальносуспільні потреби, розмір та
їх цільове спрямування. Зокрема, п. 12 ст.
71, з врахуванням ст. 11 Закону, зупинено
дію ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни». Однак, як
зазначено вище, Рішеннями
Конституційного Суду України від 09.07.2007
року № 6-рп/2007 та № 10-рп/2008 від 22.05.2008
року визнано неконституційними окремі
положення Законів України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» та
«Про Державний бюджет України на 2008
рік», отже з дня прийняття Рішень
Конституційним Судом України позивачу
повинно нараховуватись та
виплачуватись щомісячне підвищення до
пенсії як дитині війни згідно ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

З врахуванням зазначеної вище позиції
Європейського суду з прав людини,
посилання відповідача на відсутність
відповідних асигнувань з державного
бюджету України на дані виплати
колегія суддів не приймає.

На думку колегії суддів, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про те, що позовні вимоги позивача в
частині зобов'язання відповідача
нарахувати та виплатити підвищення до
пенсії за 2006 рік не підлягають до
задоволення, оскільки положення Закону
України «Про Державний бюджет на 2006
рік», якими обмежувалася дія ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» на предмет конституційності не
розглядалися, у встановленому порядку
неконституційними визнані не були та
своєї чинності не втратили.

Колегія суддів також зазначає, що не
підлягає до задоволення позовна вимога
щодо зобов'язання відповідача в
подальшому здійснювати нарахування та
виплату щомісячного державної
підвищення до пенсії як дитині війни
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
оскільки не можливо передбачити
порушення відповідачем прав позивача в
майбутньому.

З огляду на положення ст.ст. 21, 105, 162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач у справі порушив норми
права, які регулюють спірні
правовідносини, адміністративний суд
повинен визнати такі дії протиправними
і зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних
позивачу сум відповідно до закону, а не
ухвалювати рішення про стягнення чи
виплату їх конкретних розмірів.

Оскільки функцію з призначення,
нарахування та виплати підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги здійснює
Пенсійний фонд України в особі
управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі Івано-Франківської
області, відповідний обов'язок слід
покласти на відповідача у справі.

Отже, оскаржувана постанова суду
першої інстанції прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що відповідно до ст. 202 КАС
України є підставою для скасування та
прийняття нової постанови.

Керуючись ст.ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, п.3
ч.1 ст.198, п. 4 ст. 202, 205, 207, 254 КАС України,
колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі Івано-Франківської області
задовольнити частково.

Постанову Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 27
квітня 2009 року у справі № 2а-3721/09
скасувати та прийняти нову постанову,
якою адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі Івано-Франківської області щодо
не нарахування та невиплати ОСОБА_1
щомісячного підвищення до пенсії як
дитині війни в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за період з 9 липня 2007 року
по 31 грудня 2007 року та за період з 22
травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з
врахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Галицькому районі
Івано-Франківської області нарахувати
та виплатити ОСОБА_1 щомісячне
підвищення до пенсії як дитині війни в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року та за період з 22 травня 2008 року по 31
грудня 2008 року з врахуванням ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Т.В. Онишкевич

В.П. Сапіга