Справа № 824/1367/14-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 824/1367/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Огородник
Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Загороднюка А.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 16 квітня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Глибоцької райдержадміністрації про
визнання неправомірними дії та
зобов'язання вчинити дії , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду першої
інстанції з адміністративним позовом
до Управління праці та соціального
захисту населення Глибоцької
райдержадміністрації, в якому з
врахуванням заяви про уточнення
позовних вимог просив визнати дії
Управління праці та соціального
захисту населення Глибоцької
райдержадміністрації Чернівецької
області неправомірними, оскільки в
його документах про встановлення
статусу жертви нацистських
переслідувань вказано дату його
народження 1944 рік та зобов"язати внести
в дані документи зміни на предмет
відповідності паспортним даним, шляхом
вказання дати народження 17 вересня 1943
року та зобов"язати Управління праці та
соціального захисту населення
Глибоцької райдержадміністрації
Чернівецької області видати йому
посвідчення статусу жертви
нацистських переслідувань, вказавши в
ньому дату народження - 17 вересня 1943
року.

Відповідно до постанови чернівецького
окружного адміністративного суду від 16
квітня 2014 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, позивачем
подано апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Позивач будучи належним чином
повідомленим про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явився , проте 10 червня
2014року надав суду апеляційної
інстанції заяву про розгляд даної
справи без його участі.

Представник відповідача будучи
належним чином повідомленим про дату,
час та місце апеляційного розгляду
справи також в судове засідання не
з'явився , проте 05 червня 2014року надав
суду апеляційної інстанції
заперечення проти апеляційної скарги
та заяву про розгляд даної справи без
його участі.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні -не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 16 квітня 2014
року- без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи
звертаючись до суду першої інстанції
та на аргументацію адміністративного
позову, позивач вказав на те, що всі
питання, які пов"язані з його особою
підлягають вирішенню згідно його
паспортним даним. Крім того, позивач
зазначив, що як за наявності, так і за
відсутності запису щодо його
народження в 1994 році, статус жертви
нацистських переслідувань підлягає
встановленню, оскільки рішенням
Глибоцького суду встановлено, що він
народився в період відбування його
матір"ю примусових робіт з вересня 1942
року по 1945 рік в Німеччині, а також те,
що архівна довідка від 14.09.2012 року
належить йому, а відтак позивач
звернувся до суду першої інстанції за
захистом своїх прав та законних
інтересів.

Відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
рішенням Глибоцького районного суду
від 23 жовтня 2013 року, яке набрало
законної сили, було встановлену таку
обставину, як факт народження ОСОБА_2
в 1944 році, відповідач, видаючи ОСОБА_2
тимчасову довідку, як особі, яка
відповідно до Закону України "Про
жертви нацистських переслідувань"
визнана такою, що належать до числа
жертв нацистських переслідувань діяв
правомірно.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, дослідивши матеріали
справи та надаючи правову оцінку
публічно - правовому спору суд
апеляційної інстанції зазначає
наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про жертви нацистських
переслідувань» нацистське
переслідування визначено як злочинне
позбавлення Німеччиною в роки Великої
Вітчизняної війни та Другої світової
війни волі мирного населення на
тимчасово окупованій території
України або за її межами шляхом
ув'язнення його в концентраційних
таборах, гетто, інших місцях
примусового тримання, а також
насильницьке вивезення мирного
населення на примусові роботи на
територію Німеччини або її союзників,
що перебували у стані війни з колишнім
Союзом РСР, або на території окупованих
ними інших держав. Згідно зі ст. 4 цього
закону до числа жертв нацистських
переслідувань належать, зокрема, особи,
які були насильно вивезені з території
колишнього Союзу РСР на примусові
роботи на територію Німеччини.

Відповідно до ст. 5 цього закону жертвам
нацистських переслідувань видаються
відповідні посвідчення замість раніше
виданого посвідчення ветерана війни.
Зразок посвідчення, порядок його
виготовлення та видачі встановлюються
Кабінетом Міністрів України.
Постановою № 1467 від 27.09.2000 року
затверджено Порядок виготовлення та
видачі посвідчень, листів-талонів на
право одержання пільгових проїзних
документів (квитків) жертвам
нацистських переслідувань (надалі
Порядок).

Пункт 1 Порядку визначає посвідчення
жертви нацистських переслідувань як
документ, що підтверджує статус жертви
нацистських переслідувань і її право
на отримання відповідних пільг згідно
із законом «Про жертви нацистських
переслідувань», іншими актами
законодавства.

Пунктом 7 цього Порядку передбачено, що
посвідчення видаються жертвам
нацистських переслідувань за місцем
проживання жертв нацистських
переслідувань органами праці і
соціального захисту населення.

Згідно з пунктами 2, 3, 6 Порядку
посвідчення видаються на підстав
одного з перелічених у пункті 2 Порядку
документів або копій цих документів,
засвідчених у встановленому порядку,
особам, які відповідно до Закону
України «Про жертви нацистських
переслідувань» визнані такими, що
належать до жертв нацистських
переслідувань, у тому числі й особам,
які були насильно вивезені на
примусові роботи на територію
Німеччини.

Згідно з пунктом 2 Порядку в окремих
випадках посвідчення можуть
видаватися також на підстав свідчення
іноземних громадян, які проживають
нині у ФРН або в інших державах, про
нацистські переслідування особи, яка
звернулася за отриманням посвідчення,
засвідчених за місцем проживання у
відповідних державних органах цих
країн. Також відповідно до пункту 4
Порядку у разі відсутності документів
про факт нацистських переслідувань
факт і період перебування в місцях
примусового тримання встановлюються в
судовому порядку.

Як встановлено з матеріалів справи, у
паспорті ОСОБА_2 вказано, що він
народився у с. Дубріка
Краснопільського району Могилівської
області Білорусії, 17 вересня 1943
року(а.с. 8).

Архівною довідкою установи
"Державний архів Могилівської області"
від 14.09.2012 року №1128-х/5-13 зазначається,
що в документах архівних фондів
Могилівського обласного відділу
репатріації і переселення
Могилівської обласної комісії по
обліку шкоди, завданої
німецько-фашиськими окупантами в
списках осіб, які повернулися з
Німеччини в Краснопільський район у
червні 1945 року зачиться ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.
ОСОБА_3 була вивезена у вересні 1942 року
з с. Дубрівка. Працювала на
крохмальному заводі в м. Лебіз (а.с. 12 ).

ОСОБА_2 звернувся до Глибоцького
районного суду Чернівецькою області з
позовною заявою про встановлення факту
насильницького вивезення особи на
територію Німеччини, факту народження
в місцях відбування примусових робіт
в період Великої Вітчизняної війни та
встановлення факту належності
правовстановлюючих документів.

Рішенням Глибоцького районного суду
від 23 жовтня 2013 року позов ОСОБА_2
задоволено.

Встановлено факт насильного вивезення
німецькими окупантами у вересні 1942
року в Німеччину матері заявника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

Встановлено факт народження заявника
ОСОБА_2 в 1944 році під час відбування
матір"ю ОСОБА_3 примусових робіт в
період з 1942 року по 1945 рік

Встановлено факт належності ОСОБА_2
архівної довідки, виданої 14 вересня 2012
року за №1128-Х/5-13 державним архівом
Могилівської області про те, що в
документах архівних фондів
Могилівського обласного відділу
репатріації і переселення
Могилівської обласної комісії по
обліку шкоди, завданої
німецько-фашистськими загарбниками в
списках громадян, що повернулися з
Німеччини в Краснопільський район
Могилівської області в червні 1945 року
значаться ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 і
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10-11).

Управлінням праці та соціального
захисту населення Глибоцької
райдержадміністрації Чернівецької
області встановлено статус жертви
нацистських переслідувань ОСОБА_2
1944р.н., що підтверджується тимчасовою
довідкою від 25.12.2013р. №2889 (а.с. 6).

27.12.2013 року позивач звернувся до
Управління праці та соціального
захисту населення Глибоцької
райдержадміністрації Чернівецької
області з заявою про внесення зміни в
тимчасову довідку від 25.12.2013р. №2889 ,
щодо дати народження, вказавши дату
народження - 17 вересня 1943р. (а.с. 31).

Листом 27.02.2014 року №442 відповідачем
відмовлено ОСОБА_2 внести зміни в
тимчасову довідку від 25.12.2013р. №2889 (а.с.
7).

Статтею 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 Порядку
виготовлення та видачі посвідчень,
листів талонів на право одержання
пільгових проїзних документів
(квитків) жертвам нацистських
переслідувань, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 вересня 2000 року № 1467,
посвідчення жертви нацистських
переслідувань (далі - посвідчення) є
документом, що підтверджує статус
жертви нацистських переслідувань і
її право на отримання відповідних
пільг згідно із Законами України
"Про жертви нацистських
переслідувань"

Управлінням праці та соціального
захисту населення Глибоцької
райдержадміністрації Чернівецької
області видано ОСОБА_2 тимчасову
довідку, як особі, яка відповідно до
Закону України "Про жертви нацистських
переслідувань" визнана такою, що
належать до числа жертв нацистських
переслідувань.

В даній довідці зазначено, що
ОСОБА_2 має право користуватися
пільгами відповідно до ст. 6-1 Закону
України " Про жертви нацистських
переслідувань".

Разом з тим, відповідно до частини
першої статті 72 КАС України обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як вірно зазначив суд першої інстанції,
оскільки рішенням Глибоцького
районного суду від 23 жовтня 2013 року,
яке набрало законної сили, було
встановлену таку обставину, як факт
народження ОСОБА_2 в 1944 році,
відповідач, видаючи ОСОБА_2 тимчасову
довідку, як особі, яка відповідно до
Закону України "Про жертви нацистських
переслідувань" визнана такою, що
належать до числа жертв нацистських
переслідувань діяв правомірно, а
відтак посилання апелянта стосовно
того, що всі питання, які пов"язані з
його особою підлягають вирішенню
згідно його паспортними даними не
знайшли свого підтвердження під час
апеляційного розгляду справи.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Так, відповідно до ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним
є рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм адміністративного
процесуального права.

На підставі викладеного, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198
та статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - залишити
без задоволення, а постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 16 квітня 2014
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Головуючий
Полотнянко Ю.П.

Судді
Драчук Т. О.

Загороднюк А.Г.