Справа № 812/3389/14
Суддя: А.М. Каюда
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 червня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/3389/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Каюди А.М.,

при секретарі: Опейкіній Є.А.,

за відсутності представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративний позов
Управління Пенсійного фонду України в
м. Лисичанську Луганської області до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в розмірі 1066,70грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Управління Пенсійного фонду
України в м. Лисичанську Луганської
області, звернувся до Луганського
окружного адміністративного суду з
позовом до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 в якому позивачем заявлено
вимогу про стягнення з боржника
заборгованості зі сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування за 2010
рік в сумі 1066,70грн. що виникла внаслідок
несплати відповідачем узгодженого
зобов'язання.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, просив провести
розгляд справи за відсутності
представника управління.

Відповідач в судове засідання не
зявився, правом надати заперечення
проти позову не скористався.

Відповідно до частини 4 статті 128 КАС
України у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Відповідно до частини 6 статті 71 КАС
України якщо особа, яка бере участь у
справі, без поважних причин не надасть
докази на пропозицію суду для
підтвердження обставин, на які вона
посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог статей 69-72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 в якості платника
страхових внесків перебуває на обліку
в Управлінні Пенсійного фонду України
в м. Лисичанську Луганської області.
(а.с.5)

З 01 січня 2011 року набрав чинності Закон
України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», яким
запроваджено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування як
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, та визначені
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Згідно з абзацом 5 пункту 7 розділу VIII
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України від 08 липня 2010 року №
2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Абзацом 6 пункту 7 розділу VIII
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України від 08 липня 2010 року №
2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» передбачено, що
на період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Таким нормативним актом що регулював
вищезазначені правовідносини є Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» №1058-ІV.

Закон України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» №1058-ІV
від 9 липня 2003 року (далі - Закон №1058)
визначає принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій, надання
соціальних послуг з коштів Пенсійного
фонду.

Страхувальниками відповідно до статті
14 цього Закону є роботодавці:
підприємства, установи і організації,
створені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання,
об'єднання громадян, профспілки,
політичні партії (у тому числі філії,
представництва, відділення та інші
відокремлені підрозділи зазначених
підприємств, установ, організацій,
об'єднань громадян, профспілок,
політичних партій, які мають окремий
баланс і самостійно ведуть розрахунки
із застрахованими особами), фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та інші особи (включаючи
юридичних та фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09.07.2003
страхові внески - кошти відрахувань на
соціальне страхування, збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, сплачені (які підлягають
сплаті) згідно із законодавством, що
діяло раніше; надходження від сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, що
спрямовуються на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Пунктами 4,6 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що
страхувальник зобов'язаний подавати
звітність територіальним органам
Пенсійного фонду у строки, в порядку та
за формою, встановленими Пенсійним
фондом та нараховувати, обчислювати і
сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

Також відповідно до статті 20 вказаного
Закону обчислення страхових внесків
територіальними органами Пенсійного
фонду у випадках, передбачених цим
Законом, здійснюється на підставі
складених актів перевірки
правильності нарахування та сплати
страхових внесків, звітності, що
подається страхувальником,
бухгалтерських та інших документів, що
підтверджують суму заробітної плати
(доходу), на які відповідно до цього
Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до ч. 12 ст. 20 Закону України
від 09 липня 2003 року № 1058 «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхові внески
підлягають сплаті незалежно від
фінансового стану платника страхових
внесків. У разі наявності в платника
страхових внесків одночасно із
зобов'язаннями із сплати страхових
внесків зобов'язань із сплати податків,
інших обов'язкових платежів,
передбачених законом, або зобов'язань
перед іншими кредиторами зобов'язання
із сплати страхових внесків
виконуються в першу чергу і мають
пріоритет перед усіма іншими
зобов'язаннями, крім зобов'язань щодо
виплати заробітної плати (доходу).

Частиною 6 ст. 20 Закону України від 09
липня 2003 року № 1058 «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що
страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду.

П. 5.3.2 та п 5.3.3 Інструкції «Про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до пенсійного фонду
України», затвердженої Постановою
Правління Пенсійного фонду України від
19.12.2003 року № 21-1 та зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 16.01.2004
року за №64/8663 (із змінами та
доповненнями), передбачено що страхові
внески платниками сплачуються у такому
порядку: протягом року до 15 березня, до
15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада
авансові платежі в розмірі 25 відсотків
річної суми страхового внеску
визначеної податковими органами для
сплати авансових сум податку на доходи
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності. Суми
страхових внесків, сплачені у вигляді
авансових платежів, ураховуються
платником при остаточному розрахунку,
який здійснюється ним до 1 квітня року,
наступного за звітним роком, на
підставі даних річної податкової
декларації. Розмір місячного
страхового внеску повинен бути не
менше мінімального розміру страхового
внеску за кожний місяць, розрахованого
шляхом множення розміру мінімальної
заробітної плати за відповідний
місяць, у якому платник мав чистий
дохід, на розмір страхового внеску,
зазначеного в абзаці шостому пункту 4.7
цієї Інструкції.

Відповідно до ст. 1 Закону №1058
мінімальний страховий внесок - сума
коштів, що визначається розрахунково
як добуток мінімального розміру
заробітної плати на розмір страхового
внеску, встановлених законом на день
отримання заробітної плати (доходу);

Згідно з підпунктом 4 пункту 8 розділу XV
«Прикінцеві положення» Закону України
від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (в редакції Закону
України від 08 липня 2010 року № 2461-VІ «Про
внесення змін до законів України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік» та
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування») фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності,
які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок), та члени сімей
зазначених осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, на період дії законодавчих
актів з питань особливого способу
оподаткування сплачують страхові
внески в порядку, визначеному цим
Законом.

Сума страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей, які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески.

Статтею 53 Закону України «Про
державний бюджет України на 2010 рік»
встановлено мінімальну заробітну
плату з 1 січня - 869 грн., з 1 квітня - 884
грн., з 1 липня - 888 грн., 1 жовтня - 907 грн., 1
грудня - 922 грн. Таким чином мінімальний
страховий внесок складає з січня по
березень - 288,5 грн., з квітня по червень -
293,49 грн., з липня по вересень - 294,82 грн., з
жовтня по листопад - 301,12 грн., щомісяця,
за грудень -306,10 грн. Ці суми отримані
шляхом множення мінімальної
заробітної плати на ставку збору в
розмірі 33,2 відсотки, яка встановлена
статтею 4 Закону України «Про збір на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 26.06.1997.

Відповідно до матеріалів справи, на
підставі п.п.4 п.8 розділу XV «Прикінцеві
положення» Закону України від 09 липня
2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» УПФУ в
м. Лисичанську складено повідомлення
-розрахунок №5066 від 04.11.2013. Вказаним
розрахунком, враховуючи розмір
мінімального страхового внеску у 3,4
кварталі 2010 року та з урахуванням
частини сплачених сум фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_1 донараховано до
сплати страховий внесок в розмірі
1066,70грн. (а.с.7). Розрахунок направлено
відповідачу поштою, конверт повернуто
без вручення адресату з відміткою
пошти «за закінченням терміну
зберігання» (а.с.9)

В добровільному порядку нарахована
сума страхового внеску відповідно до
повідомлення - розрахунку №5066 від
04.11.2013 ОСОБА_1 не сплачена, в зв'язку з
чим за останнім виникла недоїмка в
розмірі 1066,70грн., що підтверджується
карткою особового рахунку. (а.с.6)

Стаття 106 Закону №1058 встановлює
відповідальність страхувальників,
банків, організацій, що здійснюють
виплату і доставку пенсій, та їх
посадових осіб.

У разі виявлення своєчасно не
сплачених сум страхових внесків
страхувальники зобов'язані самостійно
обчислити ці внески і сплатити їх з
нарахуванням пені в порядку і розмірах,
визначених цією статтею.

Суми страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
територіальні органи Пенсійного фонду
за формою і у строки, визначені
правлінням Пенсійного фонду,
надсилають страхувальникам, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.
Протягом десяти робочих днів із дня
одержання вимоги про сплату недоїмки
страхувальник зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та суми фінансових
санкцій.

У разі якщо страхувальник, який одержав
вимогу територіального органу
Пенсійного фонду про сплату недоїмки і
протягом десяти робочих днів після її
отримання не сплатив зазначену у
вимозі суму недоїмки разом з
застосованою до нього фінансовою
санкцією, включеної до вимоги, або не
узгодив вимогу з відповідним органом
Пенсійного фонду, або не оскаржив
вимогу в судовому порядку, а також у
разі якщо страхувальник узгодив
вимогу, але не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
після отримання узгодженої вимоги,
відповідний орган Пенсійного фонду
звертається в установленому законом
порядку і подає вимогу про сплату
недоїмки до відповідного підрозділу
державної виконавчої служби. У
зазначених випадках орган Пенсійного
фонду також має право звернутися до
суду чи господарського суду з позовом
про стягнення недоїмки. У разі
звернення органу Пенсійного фонду з
позовом про стягнення недоїмки до
господарського суду передбачені
законодавством заходи досудового
врегулювання спорів не застосовуються.

У зв'язку з несвоєчасною сплатою
відповідачем суми страхового внеску,
Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Лисичанську Луганської області на
адресу відповідача було надіслано
вимогу №Ф 5066 від 01 листопада 2013 року
про сплату боргу який утворився за
відповідачем як платником страхового
внеску станом на 01.11.2013 на загальну суму
1066,70грн. (а.с.8) Вимога №Ф 5066 від 01
листопада 2013 року була надіслана
управлінням Пенсійного фонду на адресу
ОСОБА_1, відправлення повернуто на
адресу управління без вручення
відповідачу. (а.с.9)

Відповідно до пункту 8.3. та пункту 8.4.
Постанови Пенсійного фонду № 21-1, 19.12.2003
«Про затвердження Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України» вимога
вважається надісланою (врученою)
фізичній особі, якщо її вручено
особисто такій фізичній особі або її
законному представникові чи надіслано
листом на її адресу за місцем
проживання або останнього відомого
місця її знаходження з повідомленням
про вручення за порядком оформлення
зазначених поштових відправлень,
установленим Кабінетом Міністрів
України. Протягом десяти робочих днів
із дня одержання вимоги про сплату
недоїмки страхувальник зобов'язаний
сплатити зазначені у вимозі суми. Якщо
страхувальник на день надсилання йому
органом Пенсійного фонду вимоги не
повідомив в установленому порядку про
зміну місцезнаходження (місця
проживання), вимога вважається
належним чином врученою навіть у разі
її повернення як такої, що не знайшла
адресата. У разі коли неможливо вручити
страхувальнику вимогу поштою у зв'язку
з його відсутністю за
місцезнаходженням (відсутністю
службових осіб страхувальника за його
місцезнаходженням), відмовою службових
осіб страхувальника прийняти вимогу,
вимога вважається врученою
страхувальнику у день, зазначений
поштовою службою в повідомленні про
вручення із зазначенням причин
невручення.

Сторонами до суду не надано даних щодо
оскарження вказаної вимоги
відповідачем, сума визначена в вимозі
не узгоджена з управління Пенсійного
фонду, недоїмка в добровільному
порядку боржником не сплачена.

Пункт 15 статті 106 Закону України №1058
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» передбачає, що
строк давності щодо стягнення
недоїмки, пені та штрафів не
застосовується.

Оскільки на час судового розгляду
справи за відповідачем обліковується
заборгованість зі сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування в
розмірі 1066,70грн. за 2010 рік, яка в
добровільному порядку страхувальником
не сплачена, що підтверджується
матеріалами справи, позов Управління
Пенсійного фонду України в м.
Лисичанську Луганської визнається
судом обґрунтованим та таким що
підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 94 КАС України у
справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Управління
Пенсійного фонду України в м.
Лисичанську Луганської області до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в розмірі 1066,70грн.
задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь
Управління Пенсійного фонду України в
м. Лисичанську Луганської області (93113,
Луганська область, м. Лисичанськ, вул.
Свердлова, 347) заборгованість зі сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за 2010 рік в розмірі 1066,70грн.
(одна тисяча шістдесят шість гривень 70
коп.)

Постанова суду може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

На підставі частини 3 статті 160 КАС
України у судовому засіданні
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Постанову у повному обсязі складено та
підписано 10 червня 2014 року.

Суддя
А.М. Каюда