Справа № К/9991/96285/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 року
м. Київ К/9991/96285/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло О.М.Судді:
Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 28.07.2011 р.

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.11.2011 р.

у справі № 2а-6091/11/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Океан сталеві
конструкції»

до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Океан сталеві
конструкції» звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова про скасування податкового
повідомлення - рішення.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 28.07.2011 р.,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.11.2011 р.,
позов задоволено у повному обсязі,
скасовано податкове
повідомлення-рішення від 17.05.2011 р.
№, стягнуто з Державного бюджету
України на користь позивача судові
витрати у розмірі 3,40 грн.

Не погодившись з вказаними судовими
рішеннями, відповідач звернувся до
Вищого адміністративного суду України
із касаційною скаргою, у якій з підстав
порушення судами норм матеріального
права просить скасувати вказані судові
рішення та прийняти нове, яким у
задоволенні позову відмовити.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу на адресу суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Представниками податкового органу
було проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань правомірності
декларування податку на додану
вартість за січень 2011 року по
взаємовідносинах з платником податків
ТОВ «Промбуд - Монтажінвест», за
результатами якої складено акт
перевірки від 19.04.2011 р. №708/23-03-05/36987611.

Відповідно до висновків акту перевірки
встановлені порушення:

1) ч. 2 ст. 203, ст. 215, п. 1 ст. 216 та ст. 228 ЦК
України в частині недодержання вимог
зазначених статей в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними по правочинах,
здійснених ТОВ з ТОВ «Промбуд -
монтажінвест» за січень 2011;

2) пп. 7.4.1, п. 7.4 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість», у
результаті чого занижено податок на
додану вартість на суму 225 151,2 грн. за
січень 2011 року.

На підставі встановлених порушень було
прийнято спірне податкове
повідомлення-рішення від 17.05.2011 р.
№ на загальну суму 225 152,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем (замовник) та ТОВ
«Промбуд-Монтажінвест» (підрядник)
було укладено договори про виконання
підрядних робіт, а саме: договір
підряду від 04.01.2011 р. №DON TRO TOP/040111,
договір підряду від 04.01.2011 р. №KIE REC
IK2/040111, договір підряду від 04.01.2011 р. №KHA
KRO MTN/040111 та договір підряду від 04.01.2011 р.
№KHA KAR MTB/040111, відповідно до пп. 1.1 яких
підрядник зобов'язався виконати
комплекс будівельно-монтажних робіт на
об'єктах базової станції, а замовник
зобов'язався прийняти і сплатити
вказані роботи на умовах цих договорів.

Фактичне виконання сторонами умов
спірних договорів підтверджується
актами прийому-передачі матеріалів,
актами цільового використання
матеріалів, договірною ціною,
довідками про вартість виконаних
будівельних робіт, актами приймання
виконаних будівельних робіт,
податковими накладними, ліцензією
Міністерства регіонального розвитку
та будівництва України, строком дії з
22.03.2010 р. по 22.03.2013 р.

Вказані договори підряду позивачем
були укладені на виконання договорів
про виконання підрядних робіт
укладених між позивачем та ТОВ
«Укртелемонт Груп» та ПАТ «МТС
Україна», що підтверджується
договірною ціною, довідкою про
вартість виконаних підрядних робіт,
актами приймання-передачі виконаних
робіт, податковими накладними,
платіжними дорученнями.

У той же час, відповідач в акті
перевірки вказує про нікчемність угод,
укладених між позивачем та
контрагентом ТОВ
«Промбуд-Монтажінвест», при цьому
посилається на відсутність у
останнього трудових ресурсів,
складських приміщень, виробничих
потужностей, а також відсутність
вказаного підприємства за юридичною
адресою.

Із наведеними доводами відповідача
обгрунтовано не погодились суди
попередніх інстанцій зважаючи на
наступне.

Відповідно до пп. 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку протягом звітного
періоду у зв'язку з придбанням товарів
та послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Згідно пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

При цьому, згідно пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
вказаного Закону, не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

За змістом наведених норм наявність
господарських операцій з придбання
товарів (робіт, послуг), призначених для
використання у власній господарській
діяльності платника податків та їх
підтвердження належними первинними
документами, є визначальною умовою для
виникнення у платника податку права на
формування податкового кредиту.

Судами першої та апеляційної інстанцій
правильно встановлено, що чинне
податкове законодавство не ставить у
залежність право позивача на
формування податкового кредиту від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентами
податку до бюджету. Питання визначення
складу податкового кредиту
поширюється тільки на окремо взятого
платника податків і не ставить цей факт
у залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб.

Відтак, обставини, які слугували
фактичною підставою для визначення
позивачу суми податкового зобов'язання
з податку на додану вартість згідно
спірного податкового
повідомлення-рішення, знаходяться поза
межами вимог пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанції.

На підставі викладеного та зважаючи на
приписи ч. 3 ст. 220№ КАС України судова
колегія Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку, що
порушень або неправильного
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права
не вбачається, а тому касаційну скаргу
слід відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова залишити без
задоволення.

2. Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 28.07.2011 р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.11.2011 р. у
справі № 2а-6091/11/2070 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.