Справа № 812/3697/14
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 червня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/3697/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Свергун І.О.,

за участі секретаря - Северіної А.С.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Луганська
справу за адміністративним позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м. Лисичанську Луганської області до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості по доплаті до
мінімального страхового внеску в
розмірі 3522,60 грн.,

ВСТАНОВИВ:

29 травня 2014 року на адресу Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Управління Пенсійного фонду України в
м. Лисичанську Луганської області до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості по доплаті до
мінімального страхового внеску в
розмірі 3522,60 грн., в обґрунтування якого
позивач посилається на наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
перебуває на обліку в УПФУ в м.
Лисичанську з 28.02.2002 та працює за
спрощеною системою оподаткування
(фіксований податок) і відповідно з цим
є платником страхових внесків.

Відповідач відповідно до ст. 14 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» є
страхувальником та платником
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування. Відповідно до Закону
України «Про внесення змін до Законів
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» та «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» № 2461
від 08.07.2010, який набрав чинності з 17.07.2010,
фізичні особи суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований
податок, єдиний податок), та члени сімей
зазначених осіб, які беруть участь у
провадження ними підприємницької
діяльності та не перебувають з ними у
трудових відносинах, зобов'язані
сплачувати страхові внески у розмірі,
який визначається ними самостійно.

В порушення вказаних норм чинного
законодавства відповідач не сплатив
страхові внески за період з липня по
грудень 2010 року. Таким чином, розмір
недоїмки становить 3522,60 грн. Позивач
просить суд стягнути з відповідача на
користь УПФУ в м. Лисичанську
Луганської області заборгованість по
доплаті до мінімального страхового
внеску в сумі 3522,60 грн.

Представник позивача в судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, просив розглянути
справу без його участі.

Відповідач в судове засідання не
прибув, відповідно до частини
одинадцятої статті 35 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважається повідомленим належним
чином про дату, час і місце судового
розгляду справи, про причини
неприбуття не повідомив, заперечень
проти позову не надав.

Суд, дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих доказів,
оцінивши докази відповідно до вимог
статей 69-72 Кодексу адміністративного
судочинства України, дійшов
наступного.

З 01 січня 2011 року набрав чинності Закон
України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», яким
запроваджено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування як
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, та визначені
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Згідно з абзацом 5 пункту 7 розділу VIII
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України від 08 липня 2010 року №
2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Абзацом 6 пункту 7 розділу VIII
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України від 08 липня 2010 року №
2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» передбачено, що
на період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003
р. (далі - Закон № 1058) Пенсійний фонд є
органом, який здійснює керівництво та
управління солідарною системою,
провадить збір, акумуляцію та облік
страхових внесків, призначає пенсії та
підготовляє документи для її виплати,
забезпечує своєчасне і в повному
обсязі фінансування та виплату пенсій,
допомоги на поховання, здійснює
контроль за цільовим використанням
коштів Пенсійного фонду, вирішує
питання, пов'язані з веденням обліку
пенсійних активів застрахованих осіб
на накопичувальних пенсійних рахунках,
здійснює адміністративне управління
Накопичувальним фондом та інші
функції, передбачені цим Законом і
статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058
страхувальники - роботодавці та інші
особи, які відповідно до цього Закону
сплачують страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування

Частиною 1 статті 5 Закону № 1058
передбачено, що цей Закон регулює
відносини, що виникають між суб'єктами
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування. Дія
інших нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону № 1058 виключно
цим Законом визначаються коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню та
платники страхових внесків, їх права та
обов'язки.

Частиною 3 ст. 18 Закону № 1058
передбачено, що страхові внески є
цільовим загальнообов'язковим
платежем, який справляється на всій
території України в порядку,
встановленому цим Законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 11 Закону № 1058
визначено, що загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню
підлягають, зокрема, фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності, у
тому числі ті, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований
податок, єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент),
та члени сімей зазначених фізичних
осіб, які беруть участь у провадженні
ними підприємницької діяльності.

До членів сімей фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, належать:
дружина (чоловік), батьки, діти та інші
утриманці, які досягли 15 років, не
перебувають у трудових або
цивільно-правових відносинах з такою
фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності, але разом
з ним здійснюють підприємницьку
діяльність і отримують частину доходу
від заняття цією діяльністю.

З 17 липня 2010 року з дня набрання
чинності Законом України «Про внесення
змін до Законів України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік» та «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 08 липня 2010 року № 2461-VI
порядок обчислення страхових внесків
змінився і їх сплата вже не повинна
була відбуватися з фіксованого
розміру.

До введення в дію Закону України від
08.07.2010 № 2461 «Про внесення змін до
Законів України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» та «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» доплата до мінімального
страхового внеску здійснювалася за
бажанням фізичної особи-платника
спрощеної системи оподаткування.
Починаючи з липня 2010 року Законом
України «Про внесення змін до Законів
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» та «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від
08.07.2010 № 2461 встановлено обов'язкову
сплату підприємцями-фізичними особами
на спрощеній системі оподаткування
страхових внесків до Пенсійного фонду
в порядку, визначеному Законом України
№ 1058.

З урахуванням внесених змін, які
набрали чинності, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7
Закону № 1058 загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
здійснюється за принципами:
обов'язковості страхування осіб, які
працюють на умовах трудового договору
(контракту) та інших підставах,
передбачених законодавством, а також
осіб, які забезпечують себе роботою
самостійно, фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 14 Закону №
1058 страхувальниками відповідно до
цього Закону є застраховані особи,
зазначені в пунктах 3 і 4 статті 11 та
частині першій статті 12 цього Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону № 1058
платниками страхових внесків до
солідарної системи є страхувальники,
зазначені в статті 14 цього Закону, і
застраховані особи, зазначені в
частині першій статті 12 цього Закону.

Частиною 3 ст. 15 Закону № 1058
передбачено, що страхувальники
набувають статусу платників страхових
внесків до Пенсійного фонду з дня
взяття їх на облік територіальним
органом Пенсійного фонду.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що
страхувальник зобов'язаний
нараховувати, обчислювати і сплачувати
в установлені строки та в повному
обсязі страхові внески.

Частиною 6 ст. 20 вказаного Закону, яка
регулює питання обчислення та сплати
страхових внесків, визначено, що
страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду.

Законом України «Про внесення змін до
Законів України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» та «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 08 липня 2010 року № 2461-VI
підпункт 4 пункту 8 розділу XV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» викладено в
такій редакції:

«Фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок), та
члени сімей зазначених осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на період
дії законодавчих актів з питань
особливого способу оподаткування
сплачують страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей, які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески».

Відповідно до ч. 12 ст. 20 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» страхові внески
підлягають сплаті незалежно від
фінансового стану платника страхових
внесків. У разі наявності в платника
страхових внесків одночасно із
зобов'язаннями із сплати страхових
внесків зобов'язань із сплати податків,
інших обов'язкових платежів,
передбачених законом, або зобов'язань
перед іншими кредиторами зобов'язання
із сплати страхових внесків
виконуються в першу чергу і мають
пріоритет перед усіма іншими
зобов'язаннями, крім зобов'язань щодо
виплати заробітної плати (доходу).
Закон набрав чинності 17 липня 2010 року і
діяв до 01 січня 2011 року дня набрання
чинності Законом України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Відповідно до ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» суми страхових внесків
своєчасно не нараховані та/або не
сплачені страхувальниками у строки,
визначені статтею 20 цього Закону, в
тому числі обчислені територіальними
органами Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Територіальні органи Пенсійного фонду
за формою і у строки, визначені
правлінням Пенсійного фонду,
надсилають страхувальникам, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Протягом десяти робочих днів із дня
одержання вимоги про сплату недоїмки
страхувальник зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та суми фінансових
санкцій.

Страхувальник у разі незгоди з
розрахунком суми недоїмки, зазначеної
у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує
її з органами Пенсійного фонду в
порядку, встановленому правлінням
Пенсійного фонду, а в разі неузгодження
вимоги із органами Пенсійного фонду
має право на оскарження вимоги в
судовому порядку.

У разі якщо страхувальник, який одержав
вимогу територіального органу
Пенсійного фонду про сплату недоїмки і
протягом десяти робочих днів після її
отримання не сплатив зазначену у
вимозі суму недоїмки разом з
застосованою до нього фінансовою
санкцією, включеної до вимоги, або не
узгодив вимогу з відповідним органом
Пенсійного фонду, або не оскаржив
вимогу в судовому порядку, а також у
разі якщо страхувальник узгодив
вимогу, але не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
після отримання узгодженої вимоги,
відповідний орган Пенсійного фонду
звертається в установленому законом
порядку і подає вимогу про сплату
недоїмки до відповідного підрозділу
державної виконавчої служби. У
зазначених випадках орган Пенсійного
фонду також має право звернутися до
суду чи господарського суду з позовом
про стягнення недоїмки.

Строк давності щодо стягнення
недоїмки, пені та штрафів не
застосовується.

Судом встановлено, підтверджується
матеріалами справи, що відповідач -
ОСОБА_1, зареєстрований в якості
фізичної особи-підприємця та перебуває
на обліку в УПФУ в м. Лисичанську
Луганської області в якості платника
єдиного внеску (арк. справи 6).
Відповідач є платником страхових
внесків (страхувальником) на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування відповідно до статей 14, 15
Закону України від 09 липня 2003 року №
1058-IV «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» (в редакції, що
діяла на час виникнення спірних
правовідносин).

Відповідач, як фізична особа -
підприємець суб'єкт підприємницької
діяльності, який обрав особливий
спосіб оподаткування (єдиний податок,
фіксований податок), повинен був
сплачувати до органів Пенсійного фонду
України з липня 2010 року мінімальні
страхові внески, які враховуючи розмір
мінімальної заробітної плати у 2010 році
складали: у липні 589,64 грн., у серпні 589,64
грн., у вересні 589,64 грн., у жовтні 602,24
грн., у листопаді 602,24 грн., у грудні 612,20
грн. Таким чином, загальна сума внесків
за 2010 рік, які повинен був сплатити
відповідач складає 3522,60 грн., за умови
сплати відповідачем фіксованого
податку за період липень-грудень 2010
року у сумі 70 грн. щомісячно, з яких 10
відсотків автоматично зарахувалися як
частина сплачених страхових внесків.

У зв'язку із несвоєчасною сплатою
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування за
відповідачем за 2010 рік утворилася
заборгованість зі сплати страхових
внесків у розмірі 3522,60 грн. (арк. справи
5).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» УПФУ в
м. Лисичанську Луганської області
відповідачу була надіслана вимога про
сплату боргу від 06.02.2014 № Ф-5259 на суму
3522,60 грн. та повідомлення-розрахунок на
суму 3522,60 грн. (арк. справи 7-8).

Протягом десяти робочих днів із дня
одержання вимоги про сплату недоїмки
відповідач суму недоїмки не сплатив,
вимогу про сплату недоїмки з
управлінням Пенсійного фонду України в
м. Лисичанську Луганської області не
узгодив та в судовому порядку її не
оскаржив.

Враховуючи те, що відповідач у
добровільному порядку заборгованість
із сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування не сплатив, позовні вимоги
управління Пенсійного фонду України в
м. Лисичанську Луганської області
визнаються судом обґрунтованими,
доведеними і такими, що слід
задовольнити в повному обсязі.

Питання по судових витратах не
вирішується, оскільки позивач
звільнений від їх сплати у
встановленому порядку, а ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
не передбачено їх стягнення у даних
випадках.

Керуючись статтями 17, 18, 94, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Управління
Пенсійного фонду України в м.
Лисичанську Луганської області до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості по доплаті до
мінімального страхового внеску в
розмірі 3522,60 грн. задовольнити
повністю.

Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний
код НОМЕР_1) на користь Управління
Пенсійного фонду України в м.
Лисичанську Луганської області
заборгованість зі сплати внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування у сумі 3522,60 грн. (три тисячі
п'ятсот двадцять дві грн. 60 коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
поданням її копії до суду апеляційної
інстанції. У разі складення постанови у
повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160
Кодексу адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанову складено в повному обсязі 16
червня 2014 року.

Суддя
І.О. Свергун