Справа № 813/3491/14
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2014-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 813/3491/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі :
головуючої - судді:
за участю секретаря судового
засідання: Процько Ю.В.,
представників позивача:
Захарчука І.В., Синявської-Чаус
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну
справу за позовом Львівського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Підприємства релігійної організації
«Світлиця» про стягнення
Львівське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось до Львівського окружного
адміністративного суду із позовом до
Підприємства релігійної організації
«Світлиця» про стягнення 10 518,00 грн.
адміністративно-господарських санкцій
та пені в сумі 29,7 грн. за невиконання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інваліда.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
згідно із ст. 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця з урахуванням
індивідуальних программ реабілтації,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів та
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у
встановленому чиним законодавством
порядку. Норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів, згідно ст.
19 вищевказаного Закону, в 2013 році для
відповідача становив 1 особа, що ним не
виконано. У зв'язку з цим, до нього
адміністративно-господарські санкції
«Світлиця» у терміни встановлені
чинним законодавством не сплатило
адміністративно-господарських
санкцій, то позивачем нарахована пеня в
В судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги з
мотивів, вказаних у позовній заяві,
просили позов задоволити.
Представник відповідача в судове
засідання не зявився, хоча був належним
чином повідомлений про дату, час та
місце судового розгляду. Однак, 23.05.2014
року через канцелярію суду подав
письмове заперечення на позовну заяву,
відповідно до якого вказує, що на
виконання Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» на Підприємстві релігійної
організації «Світлиця» було створено 1
робоче місце для працевлаштування
інваліда та надано Львівському
міському центру зайнятості інформацію
про вакансії для працевлаштування
інвалідів станом на 02 квітня 2013 року.
Львівським міським центром зайнятості
було направлено на цю вакансію лише
одного претендента п.Окопського Б.С.,
який відповідно до рекомендацій
Індивідувальної картки інваліда не
відповідав вимогам посади
(довготривале перебування на ногах,
важка праця). З огляду на характер праці
двірника п. Окопському Б.С. було
відмовлено у прийнятті на роботу у
зв'язку із чим було повторно подано до
Львівського міського центру
зайнятості інформацію про попит на
робочу силу для працевлаштування 1
особи з обмеженою дієздатністю, та
центр зайнятості не направляв на цю
вакансію претентентів. Зазначив, що
підприємство прийняло всі залежні від
нього зобов'язання передбачені
законодавством для працевлаштування
інвалідів. А відтак, позивачем було
безпідставно застосовано
адміністративно-господарські санкції
та нараховано пеню. Просив у
задоволенні позову відмовити повністю.
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача, дослідивши та оцінивши
докази, які мають значення для справи,
суд виходив з наступного.
Згідно із ст. 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» № 875 підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів та
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у
встановленому чинним законодавством
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 18
згаданого Закону виконанням нормативу
робочих місць у кількості, визначеній
згідно з частиною першою цієї статті,
вважається працевлаштування
підприємством, установою,
організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.
Підприємство релігійної організації
«Світлиця» зареєстроване в
Львівському обласному відділенні
Фонду соціального захисту інвалідів,
якому звітує про зайнятість та
працевлаштування інвалідів.
Як вбачається із поданого
Підприємством релігійної організації
«Світлиця» звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік,
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу (осіб)
відповідача становить у цьому році 13
осіб (рядок 01). Чисельність інвалідів -
штатних працівників, які повинні
працювати на робочих місцях, створених
відповідно до вимог ст. 19 ЗУ «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» 1 особа, фактично працювало
Середньорічна заробітна плата
штатного працівника відповідача
розрахунком позивача сума
адміністративно-господарських санкцій
Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Частиною 2 цієї ж статті
передбачено, що порушення термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій тягне за собою нарахування
пені. Пеня обчислюється виходячи з 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки за весь її строк.
Позивачем у розрахунку ціни позову
визначено, що оскільки відповідач не
сплатив адміністративно-господарські
санкції до 15.04.2014 року, позивачем
нараховано пеню за порушення термінів
сплати за період з 16.04.2014 року по 24.04.2014
року (9 днів) в сумі 29,7 грн. Отже,
загальна сума заборгованості
Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Податковим Кодексом України, а є
заходом впливу до правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.
Відповідно до частини 1 статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
У частині 2 наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.
Згідно ч. 2 ст. 218 ГК України відповідачу
надано право довести, що ним здійснено
всіх залежних від нього заходів
спрямованих на виконання
загальновстановленого нормативу щодо
кількості працюючих на підприємстві
У відповідності з ч. 3 ст. 18 Закону № 875
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.
Відповідно до ч. 3 ст. 18-1 Закону № 875
державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
Відповідно до п. 2 Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 70 від 31.01.2007 року,
інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Як вбачається з матеріалів справи
відповідачем подавався звіт про
наявність вакансій форми №3-ПН до
Львівського міського центру
зайнятості станом на 02.04.2013 року, в
якому відображено інформацію щодо
можливості працевлаштування інваліда.
Львівським міським центром зайнятості
до Підприємства релігійної
організації «Світлиця» направлявся 1
інвалід - п. Окопський Б.С. для
працевлаштування на вільну вакансію -
двірник, згідно направлення центру на
працевлаштування від 30.05.2013 року.
п. Окупському Б.С. відмовлено у
прийнятті на роботі з причини не
відповідності вимогам посади
(піднімання вантажу, довготривале
перебування на ногах) відповідно до
рекомендацій Індивідувальної картки
02.12.2013 року відповідачем повторно
подано до Львівського міського центру
зайнятості інформацію про попит на
робочу силу (вакансії) для
працевлаштування 1 інваліда, однак
центр зайнятості не направляв на цю
вакансію претентентів.
Матеріалами справи
підтверджується, що відповідачем
вживалися заходи, передбачені
законодавством, чинним на момент
виникнення спірних відносин,
спрямовані на створення робочих місць
для працевлаштування інвалідів та
недопущення правопорушення у сфері
Не направлення інваліда для
працевлаштування відповідними
органами, не може вважатися виною
відповідача та підставою для
застосування до нього адміністративно
- господарських санкцій.
Вказана позиція узгоджується з
позицією Вищого адміністративного
суду викладеною в ухвалі від 28.02.2013 року
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього кодексу.
Статтею 19 Конституції України
передбачено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про те, що підстави для
адміністративно-господарських санкцій
та нарахування пені, передбачених
Законом України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
відносно відповідача відсутні. В
задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судові витрати з відповідача не
Керуючись ст. ст. 2, 69-71, 86, 94, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд ,-
П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні позовних вимог відмовити
Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 КАС
України.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Крутько О.В.