Справа № 810/2950/13-а
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2013-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 вересня 2013 року
Справа № 810/2950/13-а
Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого - судді
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» до про
міжрегіональної митниці Міндоходів
визнання протиправним та скасування
рішення,

ВСТАНОВИВ: Товариство
з обмеженою відповідальністю
«Фоззі-Фуд» звернулось до суду з
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про визнання
протиправним та скасування рішення
про коригування митної вартості
товарів від 29.12.2012
№ 100250000/2012/511154/2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржуване рішення, яким митним
органом здійснено коригування митної
вартості товару у сторону збільшення,
на думку позивача, прийнято
відповідачем з порушенням норм
матеріального права та не відповідає
вимогам закону, висновки митного
органу стосовно того, що подані
позивачем документи виявились
недостатніми для визнання заявленої
позивачем митної вартості за основним
методом, є помилковими, а тому вказане
рішення є протиправним та підлягає
скасуванню.

Представник відповідача позов не
визнав, надав суду письмові
заперечення проти позову, в яких
зазначив, що посадові особи Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
діяли на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
законодавством України, оскаржуване
рішення прийнято відповідачем
правомірно, у зв`язку з чим позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

У судове засідання, призначене на
06.09.2013, представники сторін не
з`явились, були своєчасно та належним
чином повідомлені про дату, час та
місце проведення судового розгляду,
про що свідчать наявні у матеріалах
справи повідомлення про вручення
сторонам рекомендованих поштових
відправлень (а.с. 159, 160).

Матеріали справи містять клопотання
представника позивача про розгляд
справи за його відсутності в порядку
письмового провадження.

Будь-яких заяв чи клопотань
відповідача про відкладення судових
засідань або повідомлень про причини
неприбуття до суду не надходило.

Частиною четвертою статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Відповідно до приписів частини шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Беручи до уваги ту обставину, що про
дату, час та місце судового розгляду
справи сторони повідомлені належним
чином, однак у судове засідання не
з'явились, зважаючи на відсутність
підстав для відкладення судового
розгляду, передбачених статтею 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, судом прийнято рішення про
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, враховуючи принципи рівності
сторін, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

У грудні 2012 року Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Фоззі-Фуд» заявлено до митного
оформлення придбаний у компанії Rise and
Shine (IMP and EXP) CO., LTD (Китай) на підставі
контракту від 11.07.2012 № 067-11S/2012 товар -
вироби з кам`яної кераміки, посуд
столовий вагою брутто 27984,7 кг.

З метою митного оформлення
імпортованого товару позивач надав
Київській регіональній митниці митну
декларацію (МД) від 17.12.2012 № 100250000/2012/542772
із заявленою митною вартість товарів у
сумі 181644,99 грн. (22725,51 доларів США).

На підтвердження заявленої митної
вартості позивачем подано митному
органу документи згідно переліку, що
зазначений у графі 44 МД, а саме:
декларацію митної вартості,
зовнішньоекономічний контракт від
11.07.2012 № 067-11S/2012, коносамент від
30.10.2012 № QDCE015161, міжнародну товарно -
транспортну накладну (CMR) від
13.12.2012 № 011828, інвойс від 25.10.2012 № RSP0701,
пакувальний лист від 25.10.2012
№ RSP0701, прайс-лист від 16.07.2012, комерційну
пропозицію від 16.07.2012,
довідку про транспортні витрати від
06.12.2012 № 1193, довідку про декларування
валютних цінностей від 17.10.2012 № 959,
сертифікат про походження товару від
30.10.2012 № , сертифікат
відповідності від 14.12.2012 та інформацію
про позитивне здійснення
радіологічного та санітарно -
епідеміологічного контролю.

Згідно з даними митної декларації та
декларації митної вартості, контрактна
вартість товарів становила 20675,51
доларів США (165259,35 грн.) на умовах
поставки FOB (за правилами Інкотермс 2010
це означає, що з моменту перетину
товаром поручнів судна в названому
порту відвантаження всі витрати та
ризики втрати товару несе покупець,
який також зобов`язаний укласти
договір перевезення товару від
названого порту відвантаження). З
урахуванням додаткових складових
(транспортних витрат) у сумі 16385,64 грн.,
задекларована митна вартість товарів
становила 181644,99 грн.

17.12.2012 митним органом, з метою перевірки
відомостей про заявлену митну вартість
задекларованих товарів, витребувано у
позивача додаткові документи, а саме:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації; каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; копію
митної декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

29.12.2012 позивачем додатково подано
митному органу копію експортної
декларації країни відправлення,
калькуляцію собівартості товару,
проформу - інвойс від 24.07.2012 та платіжні
доручення в іноземній валюті від 01.08.2012
№ 014 і 14.11.2012 № 080 про перерахування
коштів у сумі 20675,51 доларів США на
рахунки продавця товару - компанії Rise
and Shine (IMP and EXP) CO., LTD.

Рішенням Київської регіональної
митниці від 29.12.2012 № 100250000/2012/511154/2
здійснено коригування заявленої
позивачем митної вартості товарів у
сторону збільшення та встановлено, що
митна вартість імпортованого
позивачем товару становить 58364,45
доларів США (466507,06 грн.).

Як вбачається з відомостей, що
викладені у цьому рішенні, митна
вартість імпортованих товарів
визначена митним органом за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів (метод 2-б). Метод визначення
митної вартості за ціною договору щодо
ідентичних товарів (метод 2-а) митним
органом не використовувався у зв`язку з
відсутністю цінової інформації про
ідентичні товари.

Неможливість визначення митної
вартості оцінюваних товарів за
основним методом, тобто за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, відповідач обґрунтовує
неподанням позивачем всіх
витребуваних митним органом
додаткових документів. У свою чергу, як
на підставу для витребування у
позивача додаткових документів
відповідач вказує на відсутність у
позивача всіх основних документів, що
підтверджують заявлену ним митну
вартість товарів. Як вбачається з листа
Київської регіональної митниці від
28.01.2013 № 14/2-11/1129, документом, що
входить до переліку основних для
підтвердження заявленої митної
вартості, та не поданий позивачем, є
транспортний (перевізний) документ.

Водночас, у письмових запереченнях
відповідача на позов зазначаються інші
підстави для витребування у позивача
додаткових документів, а саме:
наявність розбіжностей у документах,
що подані позивачем за основним
переліком. Такі розбіжності, на думку
відповідача, полягають у тому, що
контрактом від 11.07.2012 № 067-11S/2012,
укладеним між позивачем та компанією
Rise and Shine (IMP and EXP) CO., LTD, погоджено умови
поставки FOB Циндао, а у виписаних
продавцем товару інвойсі від 25.10.2012 №
RSP0701 та прайс - листі від 16.07.2012, а також у
виданій морським перевізником довідці
про транспортні витрати від 06.12.2012 № 1193
пунктом відправлення зазначено порт
Qingdao.

За наведених обставин митний орган
відмовив у митному оформленні товарів
за заявленою позивачем митною
вартістю, про що склав картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску товарів
за № 100250000/2012/15029.

29.12.2012 позивач подав до Київської
регіональної митниці нову митну
декларацію за № 100250000/2012/543399, в якій
відкоригував митну вартість товару з
урахуванням рішення митного органу
щодо коригування митної вартості,
сплатив до державного бюджету усі
митні платежі, у тому числі й різницю
між сумою митних платежів, обчисленою
згідно з митною вартістю товарів,
визначеною декларантом, та сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
митним органом.

У зв'язку з зазначеними обставнами,
Київською регіональною митницею
прийнято рішення про завершення
митного оформлення товару позивача,
пропуск його на митну територію
України та випуск у вільний обіг.

18.03.2013 позивач скористався визначеним
частиною восьмою статті 55 Митного
кодексу України правом на подання до
митного органу додаткових документів
для підтвердження понесення ним
транспортних витрат у сумі, що включена
до заявленої митної вартості товару,
серед яких: копія договору морського
перевезення від 19.04.2011 № 378, укладеного
між позивачем та ТОВ "Сма Сі Джи Ем
Шиппінг Едженсіз Україна", копія
платіжного доручення від 25.12.2012 № 1734101,
копія рахунку від 06.12.2012
№ UAIM0229049, копія банківської виписки
від 25.12.2012 та копія виписки з
бухгалтерської документації від 06.03.2013.

За результатами розгляду поданих
позивачем документів митним органом
поінформовано Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» про
відсутність підстав для визнання
заявленої позивачем митної вартості
товару та, як наслідок, скасування
рішення про коригування митної
вартості від 29.12.2012 № 100250000/2012/511154/2,
у зв`язку з наявністю
розбіжностей у поданих позивачем
документах, а саме: сума коштів, що
перерахована на рахунки перевізника
ТОВ "Сма Сі Джи Ем Шиппінг Едженсіз
Україна" за платіжним дорученням 25.12.2012
№ 1734101, є більшою за суму, зазначену у
рахунку від 06.12.2012 № UAIM0229049,
виставленому позивачу перевізником.

Не погоджуючись із рішенням Київської
регіональної митниці про коригування
митної вартості товарів від 29.12.2012 №
100250000/2012/511154/2, позивач оскаржив його до
суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Відносини з приводу митного контролю
та митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через
митний кордон України, регулюються
положеннями Митного кодексу України та
інших актів законодавства, прийнятих у
відповідності до вимог цього Кодексу.

В силу приписів частини першої статті
246 Митного кодексу України, метою
митного оформлення є забезпечення
дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з
моменту подання митному органу
декларантом або уповноваженою ним
особою митної декларації або
документа, який відповідно до
законодавства її замінює, та
документів, необхідних для митного
оформлення, а в разі електронного
декларування - з моменту отримання
митним органом від декларанта або
уповноваженої ним особи електронної
митної декларації або електронного
документа, який відповідно до
законодавства замінює митну
декларацію (частина перша статті 248
Митного кодексу України).

В силу приписів частини першої статті
257 цього Кодексу, декларування товарів
здійснюється шляхом заявлення за
встановленою формою (письмовою, усною,
шляхом вчинення дій) точних відомостей
про товари, мету їх переміщення через
митний кордон України, а також
відомостей, необхідних для здійснення
їх митного контролю та митного
оформлення. При застосуванні письмової
форми декларування можуть
використовуватися як електронні
документи, так і документи на
паперовому носії.

Частиною сьомою статті 257 Митного
кодексу України передбачено, що
перелік відомостей, що підлягають
внесенню до митних декларацій,
обмежується лише тими відомостями, які
є необхідними для цілей справляння
митних платежів, формування митної
статистики, а також для забезпечення
додержання вимог цього Кодексу та
інших законодавчих актів.

Митне оформлення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
здійснюється митними органами на
підставі митної декларації, до якої
декларантом залежно від митних
формальностей, установлених цим
Кодексом для митних режимів, та
заявленої мети переміщення вносяться
відомості, передбачені частиною
восьмою вказаної статті, у тому числі
відомості про найменування товару, код
товару згідно з УКТЗЕД, фактурну
вартість товарів, митну вартість
товарів та метод її визначення.

Митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, в силу приписів статті 49
Митного кодексу України є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів
використовуються, зокрема, для
нарахування митних платежів.

Частинами четвертою та п`ятою статті 58
Митного кодексу України передбачено,
що митною вартістю товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту, є
ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за товари, якщо вони
продаються на експорт в Україну,
скоригована в разі потреби з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті. Ціною, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті,
вважається загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, додаються
витрати (складові митної вартості),
якщо вони не включалися до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті,
за переліком, що визначений частиною
десятою статті 58 Митного кодексу
України, серед яких, зокрема, витрати на
транспортування оцінюваних товарів до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України.

Відповідно до статті 52 Митного кодексу
України, заявлення митної вартості
товарів здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів. При цьому,
декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані: заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом; подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

Згідно з приписами частини першої
статті 57 Митного кодексу України,
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за основним методом (за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції) та за
другорядними методами: а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; б) за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; в) на основі
віднімання вартості; г) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

При цьому, кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

Перелік документів, що подаються
декларантом для підтвердження
заявленої митної вартості, визначено
статтею 53 Митного кодексу України.

Так, в силу приписів частини другої
цієї статті, документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є: 1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо
товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4)
якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару; 5) за
наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Декларант або уповноважена ним особа
за власним бажанням може подати
додаткові наявні у них документи для
підтвердження заявленої ними митної
вартості товару (частина шоста статті 53
Митного кодексу України).

Цією ж статтею передбачено, що вимагати
від декларанта або уповноваженої ним
особи будь-які інші документи, відмінні
від тих, що зазначені в цій статті,
забороняється.

Дана норма кореспондується з приписами
статті 318 Митного кодексу України,
якими визначено, що митний контроль
передбачає виконання митними органами
мінімуму митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи.

Це також відповідає положенням пунктів
3.16 та 6.2 Загального додатку до
Міжнародної конвенції про спрощення і
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України "Про внесення змін до Закону
України "Про приєднання
України до Протоколу про внесення змін
до Міжнародної конвенції про спрощення
та гармонізацію митних процедур" від
15.02.2011 № 3018-VI, якими запроваджено
наступні стандартні правила: на
підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Відповідно до частини другої статті 54
Митного кодексу України, контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Так, згідно з приписами частини першої
статті 58 Митного кодексу України, метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо: 1) немає
жодних обмежень щодо прав покупця
(імпортера) на використання оцінюваних
товарів, за винятком тих, що: а)
встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; 2) щодо продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті; 4) покупець і продавець не
пов'язані між собою особи або хоч і
пов'язані між собою особи, однак ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною другою цієї статті
передбачено, що метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Відповідно до пункту 1 частини
четвертої статті 54 Митного кодексу
України, митний орган під час
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
зобов'язаний здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості (пункт 1
частини п`ятої статті 54 Митного кодексу
України).

Цією ж статтею визначено, що у випадках,
встановлених цим Кодексом, митний
орган наділений правом письмово
запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

Такими додатковими документами в силу
приписів частини третьої статті 53
Митного кодексу України є: договір
(угода, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписка з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копія митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

При цьому, право митного органу на
витребування у декларанта або
уповноваженої ним особи додаткових
документів за наведеним вище переліком
виникає виключно у разі, якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті (тобто основні документи),
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Частиною шостою статті 54 Митного
кодексу України передбачено, що митний
орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: невірно проведеного декларантом
або уповноваженою ним особою
розрахунку митної вартості; неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Аналіз положень частини третьої статті
53, частин другої, четвертої - шостої
статті 54, статті 58 Митного
кодексу України надає підстави для
висновку про те, що митний орган при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості
зобов'язаний перевірити складові
числового значення митної вартості,
правильність розрахунку, здійсненого
декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 Митного кодексу України.

При цьому, митний орган має право
відійти від наведених вище
законодавчих обмежень, пов`язаних з
перевіркою основного переліку
документів, які підтверджують митну
вартість, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише
якщо надані декларантом документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або ці документи не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, тобто не дозволяють митному
органу законно здійснити визначений
законом мінімум митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи для
розмитнення задекларованого товару.

За загальним правилом, визначеним
пунктом 3.17 Загального додатку до
Міжнародної конвенції про спрощення і
гармонізацію митних процедур, у
випадках, коли окремі підтверджуючі
документи не можуть бути представлені
разом з декларацією на товари з причин,
які визнані митною службою
обґрунтованими, вона дозволяє подачу
таких документів протягом визначеного
періоду часу.

Так, частиною третьою статті 53 Митного
кодексу України визначено, що
додаткові документи (за наявності)
подаються декларантом протягом 10
календарних днів з моменту отримання
письмової вимоги митного органу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Правом на подання додаткових
документів з метою визнання митним
органом заявленої декларантом митної
вартості та скасування власного
рішення про коригування заявленої
митної вартості декларант також
наділений протягом 80 днів з дня випуску
товарів у вільний обіг (частина восьма
статті 55 Митного кодексу України).

У разі надання декларантом або
уповноваженою ним особою додаткових
документів митний орган розглядає
подані додаткові документи і протягом 5
робочих днів з дати їх подання виносить
письмове рішення щодо визнання
заявленої митної вартості та скасовує
рішення про коригування заявленої
митної вартості або надає обґрунтовану
відмову у визнанні заявленої митної
вартості з урахуванням додаткових
документів (частина дев'ята статті 55
Митного кодексу України).

В силу приписів частини третьої статті
2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів
адміністративної справи, а саме: копії
оскаржуваного рішення про коригування
митної вартості товарів та листа
Київської регіональної митниці від
28.01.2013 № 14/2-11/1129, приводом для
витребування у позивача додаткових
документів на підтвердження заявленої
ним митної вартості товару визначено
відсутність у складі основного
переліку документів, поданих
декларантом, транспортного
(перевізного) документу.

В силу приписів Правил заповнення
декларації митної вартості,
затверджених наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.2012 № 599, для
підтвердження витрат на
транспортування декларантом
відповідно до частини другої статті 53
Митного кодексу України подаються
транспортні (перевізні) документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість перевезення оцінюваних
товарів.

До зазначених документів можуть
належати: рахунок-фактура (акт
виконаних робіт (наданих послуг)
від виконавця договору (контракту) про
надання
транспортно-експедиційних послуг, що
містить реквізити сторін, суму та умови
платежу, інші відомості, відповідно до
яких встановлюється належність послуг
до товарів; банківські та платіжні
документи, що підтверджують факт
оплати транспортно-експедиційних
послуг відповідно до виставленого
рахунка-фактури; калькуляція
транспортних витрат (якщо перевезення
товарів здійснюється з використанням
власного транспортного засобу), що
містить відомості про маршрут
перевезення, його протяжність у
кілометрах до місця ввезення на митну
територію України та по митній
території України, розмір тарифної
ставки на перевезення за одиницю
виміру (вагу) товару за 1 кілометр
маршруту.

Судом встановлено, що у складі основних
документів для підтвердження
заявленої митної вартості, у тому числі
на підтвердження витрат на
транспортування товару як складової
митної вартості, позивачем подано
митному органу: коносамент від 30.10.2012
№ QDCE015161, виданий морським
перевізником вантажу - ТОВ "Сма Сі Джи
Ем Шиппінг Едженсіз Україна", що
засвідчує прийняття до перевезення
вантажу - виробів з кам`яної кераміки,
посуду столового вагою брутто 27984,7 кг і
містить зобов'язання доставити вантаж
до пункту призначення і передати його
одержувачу; міжнародну
товарно - транспортну накладну (CMR) від
13.12.2012 № 011828; довідку про транспортні
витрати від 06.12.2012 № 1193, видану ТОВ "Сма
Сі Джи Ем Шиппінг Едженсіз Україна" на
підтвердження вартості морського
перевезення вантажу згідно
коносаменту від 30.10.2012 № QDCE015161, що
становить 16385,64 грн.

Наведені вище документи містять усі
реквізити, необхідні для надання їм
юридичної сили і доказовості
приналежності послуг морського
перевезення до імпортованих позивачем
товарів, а визначена вартість
перевезення вантажу морським
транспортом відповідає числовому
значенню заявлених позивачем витрат на
перевезення в якості складової митної
вартості товару.

Крім того, додатково подані
декларантом документи, зокрема, копія
рахунку від 06.12.2012 № UAIM0229049 на
оплату послуг згідно коносаменту від
30.10.2012 № QDCE015161, в якому окремо
визначено статті витрат з перевезення
вантажу до місця ввезення на митну
територію України, що в силу приписів
частини десятої статті 58 Митного
кодексу України є складовою митної
вартості товару, у загальному розмірі
16385,64 грн., а також платіжні, банківські
та бухгалтерські облікові документи
підтверджують факт оплати позивачем
послуг морського перевезення товару,
заявленого до митного оформлення.

Твердження митного органу про
наявність розбіжностей у наведених
вище документах, які перешкоджають
визнанню заявленої декларантом митної
вартості товару та полягають у тому, що
сума коштів, що перерахована на рахунки
перевізника ТОВ "Сма Сі
Джи Ем Шиппінг Едженсіз Україна" за
платіжним дорученням 25.12.2012 №
1734101, є більшою за суму, зазначену у
рахунку від 06.12.2012 № UAIM0229049, судом до
уваги не приймаються, оскільки згідно
з даними наведеного вище платіжного
доручення, перерахування коштів
здійснювалась позивачем сумарно за
призначенням платежу: оплата за
транспортні послуги (море) як згідно
рахунку від № UAIM0229049 на суму 16385,64 грн.
так і згідно інших виставлених
рахунків (№ 0229048, № 0229050 від 06.12.2012) на
оплату, що не мали жодного відношення
до визначення числового значення
митної вартості товару за МД від 17.12.2012
№ 100250000/2012/542772.

Суд також вважає за необхідне звернути
увагу на надуманість висновків
відповідача про розбіжність у даних
про умови поставки, визначені у
контракті від 11.07.2012 №
067-11S/2012 - FOB Циндао, із даними про умови
поставки, відображеними в інвойсі
від 25.10.2012 № RSP0701, прайс - листі від 16.07.2012
та довідці про транспортні витрати від
06.12.2012 № 1193 - порт Qingdao, оскільки
англомовна назва порту відвантаження,
який за правилами FOB Інкотермс 2010
відображається у перевізних
документах, відповідає
російськомовній назві цього ж порту, що
також відображено сторонами у
вказаному контракті, складеному
одночасно у англомовній та
російськомовній версіях.

Слід також зазначити, що неподання
позивачем усіх витребуваних додатково
документів, серед яких: договір (угоду,
контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); висновки
про якісні та вартісні характеристики
товарів та/або інформація біржових
організацій про вартість товару або
сировини, не звільняє митний орган від
обов`язку визначити митну вартість
задекларованого товару на підставі
наявних відомостей, зокрема,
документів, наданих позивачем.

Водночас, на момент прийняття судом
рішення у даній справі відповідачем не
надано суду жодних належних та
допустимих доказів того, що подані
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» основні
та додаткові документи не дозволяли
митному органу у належний спосіб
перевірити числове значення складових
митної вартості товарів і відомості
щодо їх ціни. Доводи відповідача про
наявність розбіжностей у цих
документах та наведення у них
недостовірних відомостей не знайшли
свого документального підтвердження у
ході судового розгляду справи,
існування передбачених статтею 58
Митного кодексу України обмежень для
визначення митної вартості
задекларованого товару за ціною
договору представником відповідача
суду не доведено.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про неправомірність відмови митного
органу у визнанні задекларованої
позивачем митної вартості товару за
основним методом та визначенні митної
вартості товару за другорядним методом
(за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів), у зв`язку з чим
рішення Київської регіональної
митниці про коригування митної
вартості товарів від 29.12.2012 №
100250000/2012/511154/2 суд вважає протиправним
та таким, що підлягає скасуванню.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень законодавства України,
доказів, наявних в матеріалах справи,
суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

З огляду на викладене, витрати
позивача, пов'язані зі сплатою судового
збору у сумі 740 грн. 64 коп., підлягають
відшкодуванню позивачу з Державного
бюджету України.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов
задовольнити.

2. Рішення Київської регіональної
митниці про коригування митної
вартості товарів від 29.12.2012 №
100250000/2012/511154/2, - визнати протиправним та
скасувати.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фоззі-Фуд» витрати, пов`язані зі
сплатою судового збору у розмірі
740 (сімсот сорок) грн. 64 коп.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Харченко
С.В.