Справа № 2-а-550/10/1070
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/9869/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Моторного
О.А., Рибченка А.О., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Фізичної особи
-підприємця ОСОБА_4 на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 23.06.2010 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.02.2011 по
справі № 2а-550/10/1070

за позовом Фізичної особи
-підприємця ОСОБА_4

до Кагарлицької об'єднаної
державної податкової інспекції
Київської області

до Державної податкової
адміністрації в Київській області

третя особа Міністерство доходів
і зборів

про визнання незаконними
дій, визнання протиправним та
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємець в судовому порядку
оскаржив рішення від 19.02.2009 № /0
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 6 735,25 грн., акт перевірки
від 05.02.2009 та дії Державної податкової
інспекції щодо проведення перевірки.

Зокрема, позовні вимоги мотивовані тим,
що перевірка проводилася з порушенням
процедури проведення перевірки, а
докази щодо встановлених порушень,
одержані у ході неправомірної
перевірки, є безпідставними, та
зазначено, що фактично було здійснено
перевірку каси іншої фізичної особи -
підприємця ОСОБА_5, а не каси позивача.

Ухвалою Київського окружного
адміністративного суду від 23.06.2010
провадження у справі в частині
позовних вимог щодо визнання
незаконним акту перевірки закрито.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 23.06.2010,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 03.02.2011, у задоволенні позовних вимог
відмовлено повністю. При цьому суди
виходили з того, що перевірка позивача
проводилась з питань додержання
суб'єктами підприємницької діяльності
порядку проведення розрахункових
операцій за товари (послуги) відповідно
до Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг", у ході якої
встановлено порушення позивачем
зазначеного Закону, які підтверджені
належними доказами.

Не погодившись із судовими рішеннями,
позивач до Вищого адміністративного
суду України подав касаційну скаргу, де
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить зазначені судові рішення
скасувати та задовольнити позовні
вимоги.

У поданих запереченнях на скаргу
Кагарлицька об'єднана державна
податкова інспекція Київської області
просить її відхилити з мотивів
необґрунтованості.

У відповідності до вимог ст. 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд допустив заміну третьої особи у
справі - Державної податкової
адміністрації України на її
правонаступника - Міністерство доходів
і зборів.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, передумовою застосування
фінансових санкцій відповідно до
оспорюваного рішення була планова
перевірка господарської одиниці
позивача щодо дотриманням суб'єктом
господарювання порядку проведення
розрахунків за товари (послуги), вимог з
регулювання обігу готівки, наявності
торгових патентів і ліцензій, за
результатами якої було складено акт
від 05.02.2009 та встановлено порушення
позивачем вимог п. 13 ст. 3 Закону України
від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" (далі - Закон №
265/95-ВР), що полягало у незабезпеченні
відповідності готівкових коштів на
місці проведення розрахунків сумі
коштів, яка зазначена у денному звіті
реєстратора розрахункових операцій, на
суму 1 347,05 грн.

На підставі акта перевірки Державна
податкова інспекція прийняла
оспорюване рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій.

Суть спірних правовідносин у цій
справі полягає у правомірності
застосування штрафних (фінансових)
санкцій та додержання процедури
проведення перевірки.

Відповідно Закону України від 04.12.1990 №
509- XII "Про державну податкову службу в
Україні" (далі - Закон № 509- XII) органи
державної податкової служби у
випадках, в межах своєї компетенції та
у порядку встановлених законами
України здійснюють контроль за
додержанням порядку проведення
готівкових розрахунків за товари
(послуги) у встановленому Законом
порядку (п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону №
509-ХІІ).

Про здійснення контролю за дотриманням
порядку проведення розрахунків
ідеться в розділі IV (статті 15 - 16) Закону
№ 265/95-ВР. Зокрема, згідно зі ст. 15 цього
Закону такий контроль здійснюється
податковими органами у вигляді
планових та позапланових перевірок
відповідно до законодавства України.
Стосовно планових перевірок РРО, слід
зауважити, що згідно наказу Державної
податкової адміністрації України від
27.05.2008 № 355, яким затверджено Методичні
рекомендації щодо порядку взаємодії
між підрозділами органів державної
податкової служби України при
організації та проведенні перевірок
платників податків, такі перевірки
проводяться за окремими щомісячними
планами податкових органів.

За змістом ч. 7 ст. 11 1 Закону № 509-XII
перевірки в межах повноважень
податкових органів, визначених
Законами України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг", "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
тилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів", а в інших випадках - за
рішенням суду, вважаються
позаплановими перевірками.

Таким чином, усі перевірки РРО (як
планові, так і позапланові),
передбачені Законом № 265/95-ВР, з метою
застосування Закону № 509-XII віднесені
до позапланових перевірок, на які
поширюються "процедурні" правила
проведення таких перевірок.

Згідно зі ст. 11 2 Закону № 509-XII право
на здійснення позапланової перевірки
працівники податкового органу
отримують за умови надання платнику
податків під розписку направлення на
перевірку та копії наказу керівника
податкового органу про проведення
позапланової виїзної перевірки,
оформлених відповідно до вимог
зазначеної норми Закону. Ненадання цих
документів або їх надання з порушенням
встановлених вимог є підставою для
недопущення працівників податкового
органу до проведення виїзної
перевірки.

Отже, законний інтерес платника
податків в проведенні органом
державної податкової служби перевірки
його діяльності з дотриманням умов,
встановлених законом, захищений
наділенням його права не допустити
посадових осіб органу державної
податкової служби до перевірки.

В разі коли платник податків не
скористався цим правом і перевірка
була проведена платник податків має
право оскаржити рішення органу
державної податкової служби, прийняте
за результатами перевірки, з підстав
невідповідності рішення закону чи
компетенції органу державної
податкової служби.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, планова перевірка позивача
була проведена на підставі плану
проведення перевірок на лютий 2009 року,
затвердженого начальником Державної
податкової інспекції від 30.01.2009,
співробітникам органу податкової
служби було видано направлення на
перевірку від 05.02.2009 № 0915 та № 0916, які
підтверджують, що орган державної
податкової служби уповноважує
конкретних інспекторів на здійснення
перевірки позивача з 05.02.2009 по 09.02.2009.
Дані направлення були пред'явлені
позивачу 05.02.2009, про що свідчить підпис
продавця господарської одиниці
позивача у направленнях.

Таким чином, колегія суддів касаційної
інстанції погоджується з висновками
судів попередніх інстанцій стосовно
того, що посилання позивача на дії
посадових осіб державної податкової
служби щодо проведення перевірки є
безпідставними.

Згідно з п. 1.3 Порядку оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого Наказом
Державної податкової адміністрації
України від 10.08.2005 № 327 (втратив
чинність згідно з наказом Державної
податкової адміністрації України від
22.12.2010 № 984), за результатами
проведення невиїзних документальних.
виїзних планових та позапланових
перевірок фінансово-господарської
діяльності суб'єктів господарювання
оформляється акт, а в разі відсутності
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства - довідка.

Акт - службовий документ, який
стверджує факт проведення невиїзної
документальної або виїзної планової чи
позапланової перевірки
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта господарювання і є носієм
доказової інформації про виявлені
порушення вимог податкового, валютного
та іншого законодавства суб'єктами
господарювання.

Відповідно до положень п. 4.7 Порядку №
327, у разі відмови посадових осіб
суб'єкта господарювання, що
перевірений, від підписання акта
перевірки службовими особами органу
державної податкової служби
складається акт довільної форми, що
засвідчує факт такої відмови. Як
вбачається з матеріалів справи,
відмова від підписання матеріалів
перевірки оформлена відповідним актом
від 05.02.2009 (а.с. 34).

Таким чином, акт від 05.02.2009, складений
фахівцями органу податкової служби за
результатами перевірки Підприємства, є
доказом, який підтверджує факт
допущених позивачем правопорушень
правил здійснення розрахункових
операцій, визначених п. 13 ст. 3 Закону №
265/95-ВР.

Положеннями п. 13 ст. 3 Закону № 265/95-ВР
встановлено обов'язок суб'єкта
підприємницької діяльності
забезпечувати відповідність сум
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена
в денному звіті РРО, а у випадку
використання розрахункової книжки -
загальній сумі продажу за
розрахунковими квитанціями, виданими з
початку робочого дня.

У разі невідповідності суми готівкових
коштів на місці проведення розрахунків
сумі коштів, зазначеній у денному
звіті, а у випадку використання
розрахункової книжки - загальній сумі
продажу за розрахунковими квитанціями,
виданими з початку робочого дня, згідно
зі ст. 22 Закону № 265/95-ВР до суб'єктів
господарювання застосовується
фінансова санкція у п'ятикратному
розмірі суми, на яку виявлено
невідповідність.

Доводи касаційної скарги, що
працівниками контролюючого органу
було проведено перевірку каси ОСОБА_5, а
не позивача - є безпідставними,
оскільки як вбачається з матеріалів
справи та обставин, встановлених
попередніми судовими інстанціями,
грошові кошти у сумі 1 540,00 грн., з яких 1
347,05 грн. визнані контролюючим органом
як такі, що не відповідають сумі
готівкових коштів, які зазначена у
денному звіті РРО, було перераховано
власноручно працівником позивача
(продавцем ОСОБА_6) та підтверджено їх
наявність у додатку до акту перевірки
від 05.02.2009 "Підтвердження фактичної
наявності коштів", з якого також не
вбачається, що вказана сума готівкових
коштів, з каси позивача, містить кошти
належні будь - яким іншим особам.

Таким чином, суди дійшли вірного
висновку про те, що внаслідок наявності
суми готівкових коштів на місці
проведення розрахунків у розмірі 1 540,00
грн., з яких лише 192,95 грн. зазначено у
денному звіті РРО, Підприємець не
виконав вимоги п. 13 ст. 3 Закону № 265/95-ВР,
а контролюючий орган правомірно
застосував до нього штрафні (фінансові)
у сумі 6 735,25 грн.

Доводи касаційних скарг зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи
-підприємця ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 23.06.2010 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.02.2011 у
справі № 2а-550/10/1070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
О.А. Моторний

А.О. Рибченко