Справа № 810/3487/14
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2014 року 810/3487/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Скрипки
І.М., секретар судового засідання
Маджар О.М., за участю:

представника позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в:

5 червня 2014 року до Київського
окружного адміністративного суду
звернувся фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 (ФОП ОСОБА_2.) із позовом до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області (ДПІ, Інспекція) про визнання
протиправним та скасування наказу №884
від 2 червня 2014 року щодо проведення
позапланової виїзної документальної
перевірки позивача.

Зазначав, що позивачем на запит
податкового органу було надано
відповідь та копії витребовуваних
документів, однак відповідачем
прийнято оскаржуваний наказ, при чому
на підставі норми закону, яка дає право
на проведення відповідної перевірки
лише за умови ненадання письмових
пояснень із документальним
підтвердженням.

Посилаючись на порушення Інспекцією
положень Податкового кодексу України,
просив визнати протиправним та
скасувати оскаржуваний наказ.

У судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги у
повному обсязі.

Представник відповідача подав
клопотання про розгляд справи без його
участі. Крім того, надав письмові
заперечення, в яких просив відмовити у
задоволенні позову. Вказав, що
відповідний наказ на час судового
розгляду не є діючим; стверджував, що
позивач на запит ДПІ подав лише
пояснення з роздрукованим реєстром
податкових та видаткових накладних без
копій оригіналів документів, які
витребовувались.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши інші докази,
зокрема письмові, що містяться в
матеріалах справи, суд дійшов висновку
про відсутність підстав для
задоволення позову, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем,
зареєстрований 16 жовтня 1998 року
(а.с.14-15), тобто є суб'єктом
господарської діяльності.

Судом встановлено, що 17 березня 2014 року,
у зв'язку із отриманням податкової
інформації, яка свідчить про можливі
порушення позивачем податкового
законодавства, на адресу ФОП ОСОБА_2
направлено лист ДПІ щодо надання
документів та пояснень згідно яких
сформовано податковий кредит із
податку на додану вартість за липень,
серпень, вересень, жовтень, листопад 2013
року по контрагенту ПП «Олівтехно».
Зокрема, просили надати завірені копії
податкових накладних; первинних
документів, які підтверджують факт
оплати товарів; накладні та акти
виконаних робіт; зазначити реквізити
укладених угод, виписаних первинних
документів, копії та оригінали
документів для проведення звірки;
повідомити перевізників товару,
наявність необхідних ліцензій
(дозволів), висновків про відповідність
технічних умов виробництва,
зберігання, реєстрації підтверджуючих
документів, відповідних фахівців та
необхідної виробничої бази,
матеріалів, комплектуючих, умови
зберігання та транспортування
товарно-матеріальних цінностей (а.с.10).

28 березня 2014 року позивачем подано до
податкового органу запитувані
письмові пояснення (а.с.11-12), де
зазначено у табличному вигляді номери,
дати видаткових і податкових
накладних, номенклатура, одиниці
виміру, кількість, суму, розмір податку
на додану вартість, платіжні доручення
із сплаченими згідно них сумами по
запитуваним операціям. Тут же вказано,
що копії видаткових та податкових
накладних, платіжних доручень і реєстр
виданих та отриманих податкових
накладних додаються. При цьому,
вказівка про наявність додатків, а
також перелік таких додатків у
письмових поясненнях - відсутні.

Крім того, зазначено про неможливість
подання оригіналів документів у
зв'язку із відсутністю у ДПІ права
витребовувати такі документи у межах
процедури надання пояснень із
документальним підтвердженням.

При цьому, у згаданих пояснення
відсутні відомості щодо перевезення,
наявності ліцензій (дозволів),
висновків про відповідність технічних
умов виробництва, зберігання,
реєстрації підтверджуючих документів,
відповідних фахівців, виробничої бази,
матеріалів, комплектуючих, умови
зберігання та транспортування
товарно-матеріальних цінностей; не
зазначено і причин неможливості
пояснити такі обставини.

2 червня 2014 року Інспекцією прийнято
наказ №884 щодо проведення позапланової
виїзної документальної перевірки ФОП
ОСОБА_2 щодо взаєморозрахунків із ПП
«Олвітехно» та подальшої реалізації,
або використання у власній
господарській діяльності
товарно-матеріальних цінностей,
придбаних у такого постачальника за
період з 1 липня 2013 року по 30 листопада
2013 року, на підставі підпункту 75.1.2
пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1
пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу
України.

На час судового розгляду справи і
винесення рішення 16 червня 2014 року
будь-які відомості щодо здійснення дій
по проведенню перевірки на підставі
оскаржуваного наказу, оформлення
направлення та повідомлення про
проведення такої перевірки - відсутні.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд виходить із наступного.

За приписами статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 75 Податкового кодексу України
передбачено, що органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

За нормами підпункту 75.1.2 пункту 75.1
статті 75 Податкового кодексу України
документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
органу державної податкової служби і
проводиться за наявності хоча б однієї
з обставин, визначених цим Кодексом.

За змістом підпункту 78.1.1. пункту 78.1
статті 78 Податкового кодексу України
документальна позапланова перевірка
здійснюється, зокрема, якщо за
наслідками перевірок інших платників
податків або отримання податкової
інформації виявлено факти, що свідчать
про можливі порушення платником
податків податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, якщо
платник податків не надасть пояснення
та їх документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

Суд констатує, що податковий орган
дійсно не довів правомірність вимоги
про надання оригіналів документів
(хоча у запереченнях акцентував увагу
на неподанні саме копій документів), а
також не спростував тверджень про
подання позивачем копій видаткових і
податкових накладних, платіжних
доручень. При цьому, перелік
документів, поданих до податкового
органу, - відсутній, що унеможливлює
встановлення факту подання названих
документів у повному обсязі.

До того ж, позивачем не було
повідомлено запитувану інформацію
щодо перевезення, наявності ліцензій
(дозволів), висновків про відповідність
технічних умов виробництва,
зберігання, реєстрації підтверджуючих
документів, відповідних фахівців,
виробничої бази, матеріалів,
комплектуючих, умови зберігання та
транспортування товарно-матеріальних
цінностей; не зазначено і причин
неможливості пояснити такі обставини.

Таким чином, вимоги запиту податкового
органу виконано не повністю, що давало
право Інспекції на прийняття
оскаржуваного наказу з метою
проведення перевірки.

Крім того, наказ податкового органу
щодо проведення перевірки позивача є
актом індивідуальної дії. Однак, як
з'ясовано судом, на день розгляду
справи перевірку проведено не було,
направлень та повідомлень на його
підставі не оформлювалось, а наказ щодо
її проведення вичерпав свою дію (діяв з
2 червня 2014 року протягом 5 робочих днів)
і не може бути застосованим у
подальшому.

Суд зазначає, що вимоги про скасування
актів індивідуальної дії можуть
стосуватися виключно діючих актів,
адже задоволення такого позову має
наслідком позбавлення такого акта
юридичної сили. Акт індивідуальної дії,
який вичерпав свою дію, є юридичним
фактом, що відбувся в минулому та
призвів до виникнення певних правових
наслідків. Юридичні факти або події
минулого в принципі не можуть бути
скасовані судом чи іншим органом як не
можуть бути скасовані будь-які події
минулого.

Таким чином вимога про скасування акта
індивідуальної дії, що вичерпав свою
дію не може призвести до захисту прав
позивача.

За змістом Кодексу адміністративного
судочинства України в порядку
адміністративного судочинства можуть
розглядатися спори щодо будь-яких
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень без обмежень, але
відповідні вимоги особи можуть бути
задоволені за умови, якщо такі рішення,
дії (бездіяльність) є юридично
значимими для позивача, тобто
порушують права та інтереси останнього
шляхом обмежень у реалізації його прав
чи покладання на нього певних
обов'язків.

За наведених вище обставин, суд
доходить висновку про відсутність
підстав для задоволення позову, а,
відповідно, і необхідності відмовити у
його задоволенні.

За правилами частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз. Відповідач не надав суду
доказів понесення ним судових витрат,
тому підстави для присудження на його
користь судових витрат відсутні.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Скрипка І.М.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 17 червня 2014 р.