Справа № 807/3919/13-а
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
Справа №
876/3696/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Іщук Л.П.,

суддів
Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Чопської
митниці Міндоходів на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 24 січня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Чопської митниці Міндоходів про
визнання протиправним і скасування
наказу,

встановив :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до
Чопської митниці Міндоходів, в якому
просив визнати протиправним та
скасувати наказ №376-к від 29.10.2013 року
«Про звільнення ОСОБА_1», поновити його
на посаді інспектора сектору митного
оформлення № 5 (Павлове) відділу
митного оформлення № 2 митного поста
«Чоп-залізничний» Чопської митниці та
зобов'язати відповідача нарахувати та
виплатити йому суму заробітної плати
за час вимушеного прогулу з 30.10.2013 року
по дату постановлення рішення. Вважає,
що відповідачем при винесенні
зазначеного наказу порушено вимоги
трудового законодавства, оскільки не
вжито необхідних дій щодо продовження
трудового договору шляхом переведення
позивача з припиненої Чопської митниці
Держмитслужби та не запропоновано
вакантних посад, які були наявні на
митниці. Крім того, не враховано його
кваліфікаційний рівень, стаж роботи та
численні заохочення.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 24.01.2014 року
адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
наказ Чопської митниці Міндоходів від
29.10.2013 року №376-к «Про звільнення
ОСОБА_1», поновлено ОСОБА_1 на посаді
інспектора сектору митного оформлення
№ 5 (Павлове) відділу митного
оформлення № 2 митного поста
«Чоп-залізничний» Чопської митниці з 30
жовтня 2013 року і стягнуто з Чопської
митниці Міндоходів на користь ОСОБА_1
8098,54 гривень середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.

Не погодившись із вказаною постановою,
відповідач подав на неї апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
зазначену постанову та прийняти нову
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що судом не взято до
уваги те, що при реорганізації Чопської
митниці Держмитслужби у Чопську
митницю Міндоходів відбулося
скорочення штатної чисельності
працівників, що є однією з умов, за яких
може мати місце звільнення працівників
на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Судом не враховано, що неможливість
працевлаштування позивача була
обумовлена відсутністю вакантних
посад.

Сторони в судове засідання на
апеляційний розгляд скарги не прибули,
належним чином повідомлені про дату,
час і місце апеляційного розгляду, а
тому відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України
суд ухвалив провести апеляційний
розгляд справи без їх участі.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
роботодавцем не було дотримано вимог
законодавства про працю в частині
пропозицій працівнику іншої роботи і
можливості залишення позивача на
роботі, а, отже, не був дотриманий
порядок звільнення на підставі п.1 ч.1
ст.40 КЗпП України.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 3 КЗпП України, законодавство
про працю регулює трудові відносини
працівників усіх підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, виду діяльності і галузевої
належності, а також осіб, які працюють
за трудовим договором з фізичними
особами. За змістом ст.4 КЗпП України
законодавство про працю складається з
Кодексу законів про працю України і
інших актів законодавства, що прийняті
відповідно до нього.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.40 КЗпП
України, трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Частиною 2 ст.40 вказаного Кодексу
передбачено, що звільнення з підстав,
зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Згідно із ч. 1 ч. 3 ст.49-2 цього ж Кодексу
про наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше,
ніж за два місяці. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації, продовжується у
наведеній нормі, працівник, за своїм
розсудом, звертається за допомогою до
державної служби зайнятості або
працевлаштовується самостійно.

Судом першої інстанції встановлено, що
наказом Чопської митниці Міндоходів
від 29.10.2013 року № 376-к ОСОБА_1 було
звільнено з посади інспектора сектору
митного оформлення № 5 (Павлове)
відділу митного оформлення № 2 митного
поста «Чоп-залізничний» Чопської
митниці відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП
України у зв'язку із реорганізацією та
скороченням чисельності працівників
Чопської митниці.

Відповідно до наявного у матеріалах
справи попередження позивач про
наступне вивільнення був повідомлений
14.06.2013 року. Зі змісту вказаного
попередження вбачається, що вакантні
посади відсутні, тому позивачеві такі
не пропонувались.

Із матеріалів справи судом першої
інстанції встановлено, що 17.06.2013 року
відповідачем до Ужгородського
районного центру зайнятості був
поданий звіт про заплановане
вивільнення працівників станом на
17.06.2013 року, відповідно до якого
запланованою датою звільнення ОСОБА_1
визначено 17.08.2013 року.

Проте, позивач був звільнений 29.10.2013
року, а з 17.06.2013 року по 27.09.2013 року
позивач був тимчасово непрацездатний.

Апеляційний суд погоджується із
висновком суду першої інстанції про те,
що станом на 03.09.2013 року та 01.10.2013 року у
Чопській митниці Міндоходів були
наявні вакантні посади, однак, при
звільненні ОСОБА_1 29.10.2013 року жодна з
вакантних посад йому запропонована не
була, що свідчить про порушення
Чопською митницею Міндоходів
процедури звільнення, а саме про
ухилення відповідачем від виконання
вимог ст. 42 та ст. 42-1 КЗпП України, а,
відтак, і про протиправність
оспорюваного наказу про звільнення від
29.10.2013 року.

Суд апеляційної інстанції також
звертає увагу на те, що Чопська митниця
була припинена 20.08.2013 року, а наказ «Про
звільнення ОСОБА_1» з посади інспектора
Чопської митниці видано і звільнено
позивача з роботи Чопською митницею
Міндоходів через 2 місяці після
припинення Чопської митниці. Таким
чином, є безпідставними посилання
апелянта в апеляційній скарзі на те, що
позивач не був переведений в
реорганізований митний орган та не був
повноправним працівником Чопської
митниці Міндоходів.

Також не доведеним є посилання
апелянта на відсутність вакантних
посад і неможливість запропонувати
позивачу іншу роботу на підприємстві,
оскільки такі спростовуються наявними
в матеріалах справи звітами до центру
зайнятості про наявність вакантних
посад на Чопській митниці Міндоходів.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а тому
підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив
:

Апеляційну скаргу Чопської митниці
Міндоходів залишити без задоволення, а
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 24 січня 2014
року у справі № 807/3919/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Л.П. Іщук

Судді
В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич