Справа № 814/17/14
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 р. Справа № 814/17/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Желєзний І. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В. судді -
Потапчук В.О. судді - Коваль М.П.при
секретаріПолянській А.М.

за участю сторін: ТОВ „Вік Ойл"-
Трутенко Л.М. (довіреність) - Рижий В.Ф.
(довіреність)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Одеського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Заводському районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївські області на
Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20 лютого 2014
року по справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю „Вік Ойл"
до Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївські області про визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень-рішень, -

встановиЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївські області про визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20 лютого 2014
року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївської області від 19.09.2013року
№. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївської
області від 19.09.2013 року №.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївської області від 19.09.2013 року
№ в частині визначення
податкового зобов'язання з податку на
прибуток в сумі 11654 гривні. В іншій
частині вимог відмовлено.

Державна податкова інспекція у
Заводському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївські області не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подала апеляційну скаргу, в якій
просить суд апеляційної інстанції
скасувати Постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 20
лютого 2014 року та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволені
позовних вимог.

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги апелянт
посилається на те, що рішення суду
першої інстанції є необґрунтованим,
незаконним та прийнятим з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Крім того, відповідач зазначає,
що суд першої інстанції при винесені
оскаржуваного рішення надав невірну
правову оцінку обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
з 05.08.2013р. по 23.08.2013р. ДПІ проведено
документальну планову виїзну
перевірку ТОВ «ВІК ОЙЛ» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2010р. по
31.12.2012р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2010 р. по
31.12.2012р.

За результатами зазначеної перевірки
відповідачем складено акт від 02
вересня 2013 року №589/14-04-22-01/31268062 «Про
результати документальної планової
виїзної перевірки ТОВ «ВІК ОЙЛ» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2010р. по
31.12.2012р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2010 р. по
31.12.2012р.» (далі по тексту - акт).

На підставі висновків акта перевірки
про порушення підприємством п.3.1 ст.3,
п.5.1 п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР
«Про оподаткування прибутку
підприємств», п.п.14.1.27. п.14.1 ст.14, п.п.134.1.1
п.134.1 ст.134, п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.4, п.п.138.10.2
п.138.10 ст.138, п.146.12 ст.146, п.198.3, п. 198.6, ст.198,
п.200.1, п.200.2, п.200.3, ст.200, п.201.1, ст.201
Податкового кодексу України
контролюючим органом прийняті:

податкове повідомлення-рішення №
від 19 вересня 2013р. про зменшення ТОВ
«ВІК ОЙЛ» розміру від'ємного значення
суми податку на додану вартість на
198358грн. (декларація за грудень 2012 року
зареєстрована в органі державної
податкової служби за № від
15.01.2013р.);

податкове повідомлення-рішення №
від 19 вересня 2013р. про збільшення суми
грошового зобов'язання ТОВ «ВІК ОЙЛ» за
платежем з податку на додану вартість
на 2907634,75грн. (за основним платежем - на
2326695грн., штрафними санкціями - на
580939,75грн.);

податкове повідомлення-рішення №
від 19 вересня 2013р. про збільшення суми
грошового зобов'язання ТОВ «ВІК ОЙЛ» за
платежем з податку на прибуток на
85058,50грн. (за основним платежем - на 75463,00
грн., за штрафними санкціями - на
9595,50грн.).

Судом першої інстанції було визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення - рішення Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївської
області від 19.09.2013року №. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївської
області від 19.09.2013 року №.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївської області від 19.09.2013 року
№ в частині визначення
податкового зобов'язання з податку на
прибуток в сумі 11654 гривні. Колегія
суддів погоджується з таким висновком
суду першої інстанції з огляду на
наступне.

Щодо податкового повідомлення-рішення
№ від 19 вересня 2013р. про зменшення
ТОВ «ВІК ОЙЛ» розміру від'ємного
значення суми податку на додану
вартість на 198358грн. та податкового
повідомлення-рішення № від 19
вересня 2013 року про збільшення суми
грошового зобов'язання ТОВ «ВІК ОЙЛ» за
платежем з податку на додану вартість
на 2907634,75грн.

Згідно з п.185.1 ст. 185 Податкового кодексу
України об'єктом оподаткування є
операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до ст.186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію
України;

г) вивезення товарів за межі митної
території України;

е) постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

З метою оподаткування цим податком до
операцій з ввезення товарів на митну
територію України та вивезення товарів
за межі митної території України
прирівнюється поміщення товарів у
будь-який митний режим, визначений
Митним кодексом України.

Відповідно п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п.198.2 ст.198 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу
України визначено, що «податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, …, та
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів».

Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу
України визначено, що у разі якщо
платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної. Не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними.

Приписами п.180.1 ст.180 Податкового
кодексу України визначено, що платник
податку - будь-яка особа, що
зареєстрована або підлягає реєстрації
як платник податку. Платник податку
самостійно відповідає за своєчасність
та повноту нарахування та сплати
податку. Датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання товарів
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: дата зарахування
коштів від покупця на банківський
рахунок платника податків; дата
відвантаження товарів покупцю (п. 187.1
ст. 187 ПК України).

Згідно п.201.1 ст.201 Податкового кодексу
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
податкову накладну. При цьому дата
отримання платником податку товарів,
що підтверджено податковою накладною,
є датою виникнення права платника
податків на віднесення сум податку до
податкового кредиту (п. 198 ст. 198 ПК
України).

Відповідно до п.201.10. ст.201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну
після реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Підставою для визначення податкового
зобов'язання слугував висновок
контролюючого органу про оформлення
продавцем податкових накладних з
порушенням вимог ПК України - неточне
зазначення назви покупця (ТОВ «ВИК ОЙЛ»
замість ТОВ «ВІК ОЙЛ» арк. акта
перевірки 38-40) та безтоварність
господарських операцій з ТОВ
«СПС-Нафта».

При цьому при розгляді справи
встановлено, що 01.02.2011р. між ТОВ «ВІК
ОЙЛ» (покупець) та ТОВ «Ранг»
(продавець) укладено договір поставки
товарів №4954, який пролонгувався на 2012
рік відповідно до додаткової угоди від
14.12.2011р.. Згідно з умовами зазначеного
договору ТОВ «Ранг» поставляло ТОВ
«ВІК ОЙЛ» дизельне паливо протягом
2011-2012рр., а ТОВ «ВІК ОЙЛ» оплачувало ці
послуги.

28.09.2012р. між ТОВ «ВІК ОЙЛ» (покупець) ТОВ
«Дизель Плюс» (продавець) укладено
договір за №33 про поставку
нафтопродуктів, відповідно до умов
якого ТОВ «ВІК ОЙЛ» придбавало у ТОВ
«Дизель Плюс» дизельне паливо.

За наслідками господарських операцій,
здійснених на виконання вказаних
договорів, постачальниками (ТОВ «Ранг»,
ТОВ «Дизель Плюс») видано податкові
накладні, в яких зазначено, що покупцем
пального є ТОВ «ВІК ОЙЛ». Вказані
обставини підтверджені дослідженими в
судовому засіданні податковими
накладними, а також витягами з Єдиного
реєстру податкових накладних та
реєстрами виданих та отриманих
податкових накладних. Відповідачем,
яким не оспорюється реальність
господарських операцій ТОВ «ВІК ОЙЛ» з
ТОВ «Ранг» та ТОВ «Дизель Плюс», не
надано доказів на підтвердження
суджень, висловлених в акті перевірки,
про те, що в податкових накладних
виписаних ТОВ «Ранг» та ТОВ «Дизель
Плюс» назва покупця (ТОВ «ВІК ОЙЛ»)
зазначено неточно.

Таким чином висновки контролюючого
органу про оформлення продавцями
податкових накладних з порушенням
вимог ПК України в виді неточного
зазначення назви покупця порушення
(ТОВ «ВИК ОЙЛ» замість ТОВ «ВІК ОЙЛ») не
відповідають фактичним обставинам
справи.

Крім того, технічна помилка в написані
назви підприємства при оформлені
реальних господарських операцій, в
контексті доктрин податкового
законодавства про презумпцію
правомірності поведінки платника
податків та превалювання суті
господарської операцій над її формою,
не може бути безумовною підставою для
визнання податкової накладної
недійсною а формування податкового
кредиту по реальним господарським
операціям безпідставним.

20.05.2011 між ТОВ «ВІК ОЙЛ» та ТОВ
«СПС-Нафта» укладено договір поставки
№28 товару.

На виконання угоди між контрагентами
здійснювались господарські операції з
постачання паливо-мастильних
матеріалів на суму 50653грн., які були
використані в господарській
діяльності підприємства.

На підтвердження факту реального
здійснення операцій позивачем надано:
рахунки - №219 від 08.06.2011, №225 від 25.06.2011,
№482 від 07.10.2011; видаткові накладні - від
08.06.2011 №553, від 25.06.2011 №675, від 07.10.2011 №1384;
податкові накладні - від 08.06.2011 №5, від
25.06.2011 №37, від 07.10.2011 №15;
товарно-транспортні накладні - від
08.06.2011, від 25.06.2011, від 07.10.2011; банківські
виписки від 10.06.2011, від 25.06.201, від 30.06.2011,
від 18.10.2011.

Посилання контролюючого органу на акти
органів ДПС про відсутність ТОВ
«СПС-Нафта» за юридичною адресою не є
підставою для визнання господарських
операцій безтоварними.

Згідно ст.18 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців" - якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Згідно п.6 ст.39 вказаного
Закону - датою припинення юридичної
особи є дата внесення до Єдиного
державного реєстру запису про
проведення державної реєстрації
припинення юридичної особи.

До того ж, чинне законодавство не
пов'язує право платника податків на
податковий кредит та на формування
валових витрат із фактичним
знаходженням
підприємства-постачальника за
юридичною адресою.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, не відповідають
вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, а тому
підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення
№ від 19.09.2013р. про збільшення суми
грошового зобов'язання ТОВ «ВІК ОЙЛ» за
платежем з податку на прибуток.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Таким чином визначальною
ознакою господарської операції є те, що
вона повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.
Первинним документом є документ, якій
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до підпункту 5.2.1 п. 5.2 ст.5
Закону України від 28 грудня 1994 року
№334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємства», який був чинний на
момент виникнення спірних
правовідносин, до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону
України від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР
«Про оподаткування прибутку
підприємства» визначено, що датою
збільшення валових витрат є:

або дата списання коштів з банківських
рахунків платника податку на оплату
товарів (робіт, послуг), а в разі їх
придбання за готівку - день їх видачі з
каси платника податку;

або дата оприбуткування платником
податку товарів, а для робіт (послуг) -
дата фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

Згідно пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку.

Приписами п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України визначено, що витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Пунктом 138.6 ст.138 Податкового кодексу
України визначено, що собівартість
придбаних та реалізованих товарів
формується відповідно до ціни їх
придбання з урахуванням ввізного мита
і - витрат на доставку та доведення до
стану, придатного для продажу.

Відповідно до п.138.8 ст.138 Податкового
кодексу України собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; загально
виробничі витрати, які відносяться на
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг відповідно до положень
(стандартів) бухгалтерського обліку;
вартості придбаних послуг, прямо
пов'язаних з виробництвом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг;
інших прямих витрат, у тому числі
витрат з придбання електричної енергії
(включаючи реактивну).

Згідно з п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України не включаються до
валових витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Приписами п.180.1 ст.180 Податкового
кодексу України визначено, що платник
податку - будь-яка особа, що
зареєстрована або підлягає реєстрації
як платник податку. Платник податку
самостійно відповідає за своєчасність
та повноту нарахування та сплати
податку. Датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання товарів
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: дата зарахування
коштів від покупця на банківський
рахунок платника податків; дата
відвантаження товарів покупцю (п. 187.1
ст. 187 ПК України).

Системний аналіз правових норм, які
регулюють правовідносини, що є
предметом судового дослідження, вказує
на те, що у разі невиконання
контрагентом платника податків
зобов'язань по сплаті податку до
бюджету негативні наслідки
(відповідальність) настають лише для
нього. До складу витрат можуть бути
віднесені витрати, що безпосередньо
пов'язані з підготовкою, організацією,
веденням виробництва та реалізацією
продукції, робіт, послуг, які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності та підтверджені належними
та достатніми первинними документами.

Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків. Реальний
зміст господарської операції повинен
відповідати її заявленому змісту.

Первинним документом є документ, якій
містить відомості про реальну
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Правильність формування платником
податків витрат та податкового кредиту
вимагає наявності зв'язку витрат
платника податків на придбання послуг
з його господарською діяльністю, що
полягає у намірі платника податку
отримати користь від придбаних товарів
(послуг) саме у контрагента,
зазначеного в первинних документах.

Для віднесення відповідних сум до
складу втрат не передбачається умова
відслідкування та контролю платником
податку (добросовісним набувачем
товару, послуг та ін.) реальної сплати
цих сум до бюджету контрагентом. Чинним
законодавством на сторону в
господарському зобов'язанні не
покладено обов'язок з'ясування
обставин сплати податків та зборів
контрагентом.

У разі, якщо добросовісний платник
податку виконав усі передбачені
законом умови щодо документального
підтвердження розміру витрат та
фактичного здійснення господарських
операцій, він не може бути позбавлений
права на формування валових витрат та
податкового кредиту.

Недобросовісність учасників
господарських правовідносин
(контрагентів), які постачають товари
(послуги) не може слугувати підставою
для притягнення до юридичної
відповідальності суб'єкта
господарювання, який виконав
зобов'язання по правочинам.

1. При розгляді справи встановлено, що в
період 2010-2012 років між ТОВ «ВІК ОЙЛ» та
адвокатом ОСОБА_6 (далі по тексту - ПП
ОСОБА_6) існували договірні відносини з
надання юридичних послуг.

За вказаний період позивачем надано
первинні документи на підтвердження
реальності наданих послуг та їх оплати
за 2010-2012 роки (договори на надання
адвокатських послуг, акти виконаних
робіт, банківські виписки) на суму
230430грн.

При цьому позивачем не оспорюється
неправомірне віднесення ним до витрат
в 2011 році витрат на оплату юридичних
послуг ПП - платнику єдиного податку
сумі 20700грн.

ТОВ „ВІК ОЙЛ" в періоді з 01.07.2010 по 31.03.2011
в складі валових витрат відображено
придбання у ПП ОСОБА_6 адвокатських
послуг та консультаційних послуг при
укладанні договорів в сумі 169600 грн., в
т.ч. за ІІІ квартал 2010 року в сумі 55120
грн., за ІV квартал 2010 року в сумі 31800
грн., за І квартал 2011 року в сумі 82680 грн.

Суд погоджується з доводами
відповідача про те, що документи, на
підставі яких суб'єктом господарювання
сформовано витрати, не підтверджують в
повній мірі правомірність їх
формування. Так, до перевірки позивачем
надано неконкретні акти виконаних
робіт, в яких відсутня повна інформація
щодо характеру наданих ПП ОСОБА_6,
калькуляції (спосіб оцінювання)
наданих послуг, а відповідно об'єм,
доцільність та необхідність їх
використання в господарській
діяльності при наявності на
підприємстві штатного юриста.

На запит контролюючого органу
суб'єктом господарювання не надано
пояснень стосовно характеру наданих ПП
ОСОБА_6 юридичних, консультаційних та
адвокатських послуг, які надавались
підприємству із зазначенням первинних
документів, що підтверджують факт
використання таких послуг у
господарської діяльності ТОВ «ВІК ОЙЛ»
та їх необхідність при наявності у
штаті підприємства штатного юриста.

З урахуванням наведених норм
та вищевказаних обставин справи надані
позивачем акти виконаних робіт (послуг)
не можуть вважатися первинними
документами, що підтверджує факт
виконання робіт, оскільки не містять
інформації про конкретні вид та об'єм
робіт. Крім того, із наданих позивачем
документів не вбачається, які саме
критерії використовувались для
визначення вартості послуг та,
відповідно, доцільність використання
їх в господарській діяльності суб'єкта
господарювання (направленість на
отримання прибутку, а не завищення
валових витрат) і правомірність
формування валових витрат.

Суд погоджується з доводами
відповідача про те, що на порушення
приписів Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємства»
та Податкового кодексу України
позивачем в перевіряємому періоді
безпідставно включено до складу
валових витрат, витрати на придбання
юридичних послуг не підтверджені
документами які б доводили об'єм
проведених робіт, їх реальну вартість,
направленість господарських операцій
на отримання прибутку в цілому,
обґрунтування економічної вигоди від
проведених операцій, відповідності та
співрозмірності реального і
заявленого змісту господарських
операції, а також причинного зв'язку
між придбанням послуг та отриманням
економічної вигоди від цього придбання
та ін..

2. При розгляді справи також
встановлено, що ПП ОСОБА_7 здійснено
ремонт офісного приміщення, яке
використовується позивачем на
підставі договору оренди на суму 39146
грн.

Суд погоджується з доводами
контролюючого органу щодо
неправомірності віднесення позивачем
до валових витрат витрати на ремонт та
поліпшення об'єктів основних засобів у
розмірі, що перевищують 10% сукупної
балансової вартості всіх груп основних
засобів на початок 2012 року, а тому
оспорюване податкове
повідомлення-рішення про визначення
суб'єкту господарювання зобов'язання з
податку на прибуток в цій частині є
правомірним.

Так, відповідно до п.146.12. ст.146 ПК
України сума витрат, що пов'язана з
ремонтом та поліпшенням об'єктів
основних засобів, у тому числі
орендованих або отриманих у концесію
чи створених (збудованих)
концесіонером у розмірі, що не
перевищує 10 відсотків сукупної
балансової вартості всіх груп основних
засобів на початок звітного року,
відноситься платником податку до
складу витрат.

Приписами п.146.19. ст.146 ПК України
визначено, що у разі якщо договір
оперативної оренди (лізингу) чи
концесії зобов'язує або дозволяє
орендарю чи концесіонеру здійснювати
ремонти та/або поліпшення об'єкта
оперативної оренди (лізингу) чи
концесії, частина вартості таких
ремонтів та/або поліпшень у сумі, що
перевищує віднесену на витрати згідно
з абзацом другим пункту 146.11 та
пункту 146.12 цієї статті, амортизується
орендарем чи концесіонером як окремий
об'єкт в порядку, встановленому для
групи основних засобів, до якої
відноситься об'єкт оперативної оренди
(лізингу) чи концесії, що ремонтується
та/або поліпшується.

При цьому орендарем не враховується
балансова вартість об'єктів
оперативної оренди/лізингу, за якою
вони обліковуються на балансі
орендодавця.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що оспорюване рішення
контролюючого органу в цій частині є
правомірним.

3. 20.05.2011 між ТОВ «ВІК ОЙЛ» та ТОВ
«СПС-Нафта» укладено договір на
постачання Товару.

На виконання угоди між контрагентами
здійснювались господарські операції з
постачання паливо-мастильних
матеріалів на суму 50653грн., які були
використані в господарській
діяльності підприємства.

На підтвердження факту реального
здійснення операцій позивачем надано:
рахунки - №219 від 08.06.2011, №225 від 25.06.2011,
№482 від 07.10.2011; видаткові накладні - від
08.06.2011 №553, від 25.06.2011 №675, від 07.10.2011 №1384;
податкові накладні - від 08.06.2011 №5, від
25.06.2011 №37, від 07.10.2011 №15;
товарно-транспортні накладні - від
08.06.2011, від 25.06.2011, від 07.10.2011; банківські
виписки від 10.06.2011, від 25.06.201, від 30.06.2011,
від 18.10.2011.

Посилання контролюючого органу на акти
органів ДПС про відсутність ТОВ
«СПС-Нафта» за юридичною адресою не є
підставою для визнання господарських
операцій безтоварними.

Згідно ст.18 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців" - якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Згідно п.6 ст.39 вказаного
Закону - датою припинення юридичної
особи є дата внесення до Єдиного
державного реєстру запису про
проведення державної реєстрації
припинення юридичної особи.

До того ж, чинне законодавство не
пов'язує право платника податків на
податковий кредит та на формування
валових витрат із фактичним
знаходженням
підприємства-постачальника за
юридичною адресою.

Отже вищенаведене є підставою для
скасування податкового
повідомлення-рішення в частині
визначення податкового зобов'язання по
господарським операціям з ТОВ
«СПС-Нафта» в розмірі 11654грн.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що позовні вимоги
товариства з обмеженою
відповідальністю „Вік Ойл" про
визнання протиправним та скасування
податкових повідомлень-рішень
належним чином обґрунтовані,
підтверджені наявними у справі
матеріалами та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги один в один
дублюють заперечення проти позову (а.с.
1 т. 3), були предметом дослідження в суді
першої інстанції та висновків
останнього не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївські
області, - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20 лютого 2014
року по справі № 814/17/14, - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Ухвалу складено у повному обсязі - 11
червня 2014 року.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк суддя В.О.
Потапчук суддя М.П. Коваль