Справа № 817/1237/14
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1237/14

27 травня 2014 р. 13год. 00хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі колегії суддів - Сало А.Б.
(головуючий), суддів Борискіна С.А.
Жуковської Л.А. , за участю секретаря
судового засідання Школяр О.І. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача1: представник Грінцов М.М.,

відповідача2: представник Брагіна О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_4 доМіністерства внутрішніх
справ України УМВС України в
Рівненській області про визнання
протиправним та скасування наказу,
поновлення на роботі,ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Рівненського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Міністерства внутрішніх справ України
(надалі по тексту - МВС України) про
визнання протиправним (скування)
наказу та поновлення на посаді.

З змісту заявлених вимог позивач
просив суд визнати протиправним та
скасувати наказ МВС України від
22.04.2014 №677 о/с в частині звільнення його
з органів внутрішніх справ, та
поновити на посаді заступника
начальника УМВС України у
Рівненській області.

Під час розгляду справи, позивачем
збільшено позовні вимоги, про що його
представником було подано відповідну
заяву від 19.05.2014.

З урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог позивач просить суд:
Визнати протиправним та скасувати
наказ МВС України від 22.04.2014 №677 о/с в
частині звільнення його з органів
внутрішніх справ; Визнати
протиправним та скасувати наказ УМВС
України у Рівненській області від
15.05.2014 №137 о/с в частині звільнення його
з органів внутрішніх справ; Та
відповідно поновити його на посаді
заступника заступника начальника УМВС
України у Рівненській області.

З урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог, судом в якості
другого відповідача до розгляду
справи залучено УМВС України у
Рівненській області.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що проходив службу в органах
внутрішніх справ України з 1993 року на
різних посадах, а з 10.12.2012 - на посаді
заступника начальника УМВС України в
Рівненській області.

Наказом МВС України від 22.04.2014 № 677 о/с
його звільнено з органів внутрішніх
справ України у запас (з поставленням
на військовий облік) за п. 64 «Ж» (за
власним бажанням) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ.

Зазначений наказ був продубльований
(реалізований) наказом УМВС України в
Рівненській області від 15.05.2014 № 137 о/с.

Підставою для видання оскаржуваних
наказів послужив рапорт від 18.04.2014, у
якому він просить звільнити його з ОВС
на пенсію.

Проте позивач стверджує, що зазначений
рапорт написав під тиском посадових
осіб Департаменту кадрового
забезпечення МВС України. Бажання
звільнятися зі служби він не мав, а тому
в цей же день, 18.04.2014 подав інший рапорт,
у якому просив не розглядати його
рапорт про звільнення.

Однак рапорт про відкликання рапорту
на звільнення, УМВС України не був
взятий до уваги і відповідно прийнято
рішення щодо звільнення його з органів
внутрішніх справ.

Крім того, відповідачами не був взятий
до уваги той факт, що на момент
звільнення позивач перебував на
лікарняному, що також свідчить про
незаконність оскаржуваного рішення.

Відповідач 1 позов не визнав, про що
подав письмові заперечення проти
позову, у яких зазначає, що при
прийнятті оскаржуваного наказу діяв у
відповідності до Закону України «Про
міліцію», Положення про проходження
служби особовим складом органів
внутрішніх справ, затверджуваним
Кабінетом Міністрів України.

Вказує, що приводом для звільнення
позивача слугувало його власне бажання
звільнитися з дати визначеної у
відповідному рапорті. Доказів на
підтвердження чинення на нього тиску
під час написання рапорту на
звільнення позивачем не надано. Крім
того, стверджує, що рапорт про
відкликання рапорту на звільнення
надійшов до МВС України вже після
видання оскаржуваного наказу від 22.04.2014
№ 677 о/с, у зв'язку із чим він не міг бути
взятий до уваги. Що ж стосується
посилання позивача на його звільнення
у період тимчасової непрацездатності,
вказані доводи на переконання
відповідача є необґрунтованим
оскільки звільнення відбулось за його
ініціативою.

У судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали, просили
його задовольнити повністю, скасувати
накази про звільнення позивача з ОВС та
поновити його на посаді заступника
начальника УМВС України в Рівненській
області.

Представники відповідача 1 та
відповідача 2 позов не визнали з
підстав, викладених у письмових
запереченнях, просили у позові
відмовити повністю.

Представник відповідача 2 додатково
пояснив, що підставою для видання
оскаржуваного наказу УМВС України в
Рівненській області від 15.05.2014 № 137 о/с
про звільнення позивача з ОВС слугував
наказ вищестоящого органу, МВС України
від 22.04.2014 № 677 о/с, який в обов'язковому
порядку підлягав виконанню, а отже дії
УМВС України в Рівненській області в
частині звільнення позивача з ОВС
вважає правомірними.

Заслухавши пояснення позивача,
представників відповідачів,
встановивши фактичні обставини справи,
перевіривши їх доказами, дослідженими
в судовому засіданні, оцінивши їх у
сукупності, відповідно до вимог закону,
суд дійшов висновку, що позов підлягає
до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4
проходив службу в органах внутрішніх
справ України з 22.03.1993 року.

Наказом МВС України № 1063 о/с від 10.12.2012
позивача було призначено на посаду
заступника начальника УМВС України в
Рівненській області, спеціальне
звання «полковник міліції».

18.04.2014 позивачем подано рапорт на ім'я
Міністра внутрішніх справ України
Авакова А.Б., з змісту якого вбачається,
що у зв'язку з наявністю вислуги років
та погіршення стану здоров'я позивач
просить звільнити його з органів
внутрішніх справ на пенсію з 21.04.2014.

Наказом МВС України від 22.04.2014 № 677 о/с
позивача звільнено з органів
внутрішніх справ України у запас (з
поставленням на військовий облік) за п.
64 «Ж» за власним бажанням. Підставою
для видання зазначеного наказу
послужив рапорт ОСОБА_4 від 18.04.2014.

На підставі вищезазначеного наказу МВС
України від 22.04.2014 № 677 о/с був виданий
наказ УМВС України в Рівненській
області від 15.05.2014 № 137 о/с яким позивача
звільнено з органів внутрішніх справ
України у запас Збройних сил (з
постановкою на військовий облік) за п. 64
«Ж» (за власним бажанням) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України, і проведено
розрахунок вислуги років.

На переконання позивача, оскаржувані
накази МВС України та УМВС України у
Рівненській області не відповідають
вимогам чинного законодавства у
зв'язку із чим він звернувся до суду
із вказаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що
рапорт про звільнення його з органів
внутрішніх справ написаний ним під
тиском.

На підтвердження чого позивач вказує
на те, що 18.04.2014 ним було подано рапорт
на ім'я Міністра внутрішніх справ
України Авакова А.Б., де він просить не
розглядати його рапорт від 18.04.2014 про
звільнення з органів внутрішніх справ.
Даний рапорт зареєстрований в Журналі
обліку вихідних документів УМВС
України в Рівненській області за вих. №
1/1269 від 18.04.2014.

Крім того, вказує на те, що на час
винесення оскаржуваних наказів він
перебув на лікарняному, що
підтверджується відповідною довідкою
Сектору медичного забезпечення УМВС
України в Рівненській області від
19.05.2014 № 6/101.

Надаючи оцінку спірним
правовідносинам і вирішуючи даний
спір, суд виходить з наступного.

Порядок та умови проходження служби в
органах внутрішніх справ України
регламентується Законом України «Про
міліцію» та Положенням про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
від 29.07.1991 № 114. (надалі - Положення).

Пунктом 7 Положення визначено
граничний вік перебування на службі
осіб рядового і начальницького складу,
у залежності від присвоєних ним
спеціальних звань. Зокрема, цим пунктом
Положення визначено, що полковники
міліції перебувають на службі в
органах внутрішніх справ до 50-річного
віку.

Відповідно до п.8 Положення, особи
середнього, старшого і вищого
начальницького складу, які досягли
встановленого для них пунктом 7 цього
Положення віку, підлягають звільненню
в запас з постановкою на військовий
облік або у відставку.

Цим же пунктом Положення визначений
вичерпний перелік підстав для
дострокового звільнення зі служби осіб
середнього, старшого і вищого
начальницького складу, які не досягли
граничного віку перебування на службі
в органах внутрішніх справ, зокрема:

- за станом здоров'я - відповідно до
висновків військово-лікарської
комісії;

- у зв'язку із скороченням штатів -
у разі відсутності можливості
використання на службі;

- за власним бажанням - при
наявності причин, що перешкоджають
виконанню службових обов'язків;

- у в зв'язку з переходом у
встановленому порядку на роботу в інші
міністерства, відомства (організації,
установи);

- за службовою невідповідністю;

- у в зв'язку з набранням законної
сили судовим рішенням щодо притягнення
до відповідальності за вчинення
адміністративного корупційного
правопорушення, пов'язаного з
порушенням обмежень, передбачених
Законом України «Про засади
запобігання і протидії корупції», або
кримінального правопорушення;

- через сімейні обставини або з
інших поважних причин, перелік яких
затверджується Кабінетом Міністрів
України;

- у в зв'язку з не проходженням
випробування в період іспитового
строку;

- у в зв'язку з безпосереднім
підпорядкуванням близькій особі.

Відповідно до п.64 «Ж» Положення, особи
середнього, старшого і вищого
начальницького складу звільняються зі
служби в запас (з постановкою на
військовий облік): за власним бажанням -
при наявності поважних причин, що
перешкоджають виконанню службових
обов'язків.

Згідно з п.68 Положення, особи рядового і
начальницького складу, які виявили
бажання звільнитися зі служби за
особистим проханням, попереджають
прямого начальника органу внутрішніх
справ про прийняте ними рішення не
пізніш як за три місяці до дня
звільнення, про що подають рапорт за
командою.

Зазначена норма щодо попередження
прямого начальника про намір
достроково звільнитись зі служби за
особистим проханням визначає право
особи, яка подала рапорт про дострокове
звільнення, відкликати свій рапорт
упродовж зазначеного терміну, або
упродовж терміну, зазначеного у
рапорті.

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Верховного суду України від
05.12.2011 №21-236а11 та від 29.05.2012 №21-122а12.

Згідно анкетних даних, що містяться у
особовій справі позивача, датою його
народження є ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а отже
на момент видання спірних наказів
позивачу виповнилось 45 повних років, а
відтак на дату звільнення він не досяг
граничного віку перебування на службі
в органах внутрішніх справ,
передбаченого Положенням.

З матеріалів справи вбачається, що
18.04.2014 позивач подав рапорт, у якому
просить звільнити його на пенсію у
зв'язку з наявною вислугою років та
погіршенням стану здоров'я, з 21.04.2014.

За таких обставин, суд не бере до уваги
посилання позивача, як на підставу
визнання оскаржуваних наказів
протиправними, ту обставину, що його
звільнено зі служби в порушення п.68
Положення, а саме без дотримання
трьохмісячного терміну від дня подачі
рапорту до дня звільнення, оскільки з
змісту рапорту позивача можна прийти
до висновку, що в даному випадку
сторони досягли домовленості щодо дати
звільнення, а саме 21.04.2014.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що 18.04.2014 позивачем поданий
інший рапорт, з проханням не розглядати
його рапорт про звільнення з органів
внутрішніх справ.

Відповідно до дослідженого у судовому
засіданні Журналу реєстрації вихідних
документів УМВС України в Рівненській
області, вказаний рапорт про
відкликання рапорту про звільнення
зареєстрований за вих. № 1/1269 від 18.04.2014,
з проставленням відповідного штампу на
самому рапорті.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позивач скористався
своїм правом на відкликання рапорту
про звільнення за власним бажанням в
межах строку обумовленому у рапорті.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
з дослідженої в судовому засіданні
особової справи позивача встановлено,
що оскаржуваний наказ УМВС України
від 22.04.2014 №677 о/с прийнято на підставі
факсимільної копії рапорту позивача
про звільнення з органів внутрішніх
справ від 18.04.2014, яка містить резолюцію
Міністра внутрішніх справ «До наказу»
без зазначення дати проставлення
резолюції, а також без відміток про
вхідну реєстрацію.

Згідно дослідженого в судовому
засіданні витягу із системи
автоматизованого документообігу МВС
України за період з 18.04.2014 по 30.04.2014,
відомості про вхідну реєстрацію
рапорту позивача про звільнення -
відсутні.

Із наданого представником відповідача
1 у судовому засіданні оригіналу
рапорту позивача про його звільнення
вбачається, що на ньому відсутня
резолюція Міністра внутрішніх справ
про прийняте ним рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що наказ МВС України № 677 о/с від 22.04.2014 в
частині звільнення позивача з ОВС був
прийнятий на підставі копії рапорта
про звільнення, а не його оригіналу.

Крім того, з матеріалів справи також
встановлено, що в порушення вимог п.п.
"ж" п. 64 Положення керівництвом ГУМВС
України в Харківській області підстави
написання позивачем заяви про
звільнення не з'ясовувались, бесіда
щодо звільнення не проводилась,
поважність причин, що перешкоджають
виконанню своїх посадових обов'язків
не з'ясовувались.

Таким чином, дії відповідача 1 щодо
звільнення позивача зі служби за
власним бажанням є неправомірними та
такими, що суперечать чинному
законодавству України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що дії відповідачів щодо
звільнення позивача з органів
внутрішніх справ не відповідають
критеріям правомірності визначеним ч.
3 ст. 2 КАС України, а оскаржуване
рішення прийняте без урахування права
позивача на відкликання рапорту про
звільнення протягом строку
узгодженого сторонами.

Що ж стосується посилання позивача
на те, що рапорт про звільнення його
з органів внутрішніх справ за власним
бажанням від 18.04.2014 був написаний ним
під тиском, суд вважає за необхідне
зазначити наступне: сам факт подання
позивачем рапорту з проханням
відкликати свій рапорт про звільнення
свідчить про відсутність у позивача
власного бажання звільнитися зі
служби.

Посилання представника відповідача 1
на ту обставину, що рапорт позивача з
проханням не розглядати його раніше
поданий рапорт про звільнення його з
органів внутрішніх справ, надійшов до
МВС з запізненням, тобто вже після
видання спірного наказу про
звільнення, суд до уваги не бере,
оскільки зазначена обставина не
спростовує факту порушення права
позивача на відкликання свого рапорту
до спливу строку, узгодженого між
сторонами.

Суд також критично відноситься до
пояснень представників відповідачів
про те, що на дату винесення спірних
наказів, їм не було відомо про
перебування позивача на лікарняному,
оскільки як слідує із дослідженої
судом довідки від 19.05.2014 № 6/101, позивач
лікувався у Секторі медичного
забезпечення УМВС України в
Рівненській області, тобто відомчому
лікувальному закладі системи МВС, а
тому відомості щодо перебування
позивача на лікарняному повинні були
бути достовірно відомими для
відповідачів.

Відповідно до ст. 11, 9 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України,
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до пункту 24 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ у разі незаконного
звільнення або переведення на іншу
роботу особи рядового, начальницького
складу органів внутрішніх справ
підлягають поновленню на попередній
роботі (посаді).

У разі поновлення на роботі (посаді)
орган, який розглядає трудовий спір,
одночасно вирішує питання про виплату
особі рядового і начальницького складу
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більш як за один рік.

Оскільки під час розгляду справи судом
встановлено порушення прав позивача
під час його звільнення з ОВС за
власним бажанням, таке право підлягає
відновленню шляхом поновлення
позивача на посаді заступника
начальника УМВС України в Рівненській
області.

Вимога щодо стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
позивачем не заявлялась.

В силу положень ч.1 ст.256 КАС України
постанова суду в частині поновлення
на посаді підлягає негайному
виконанню.

Відповідно до ч.4 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судові витрати з відповідача
не належить стягувати.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Міністерства внутрішніх справ
України від 22.04.2014 №677 о/с в частині
звільнення полковника міліції ОСОБА_4 з
органів внутрішніх справ.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Управління Міністерства
внутрішніх справ в Рівненській області
від 15.05.2014 №137 о/с в частині звільнення
полковника міліції ОСОБА_4 з органів
внутрішніх справ.

Поновити ОСОБА_4 на посаді заступника
начальника Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Рівненській
області.

Постанова суду в частині поновлення
ОСОБА_4 на службі в органах внутрішніх
справ на посаді заступника начальника
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Рівненській області -
підлягає негайному виконанню.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Головуючий cуддя
Сало А.Б.

Судді
Борискін С.А.

Жуковська Л.А.