Справа № 815/2715/14
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2715/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
м. Одеса
Одеський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючої судді
Потоцької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Ягодинської митниці Міністерства
доходів і зборів у Волинській області
про визнання протиправним та
скасування рішення та зобов'язання
вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернувся ОСОБА_1 до
Ягодинської митниці Міністерства
доходів і зборів у Волинській області,
в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати
рішення відповідача стосовно
обмеження до 20 діб терміну тимчасового
перебування на території України
транспортного засобу комерційного
призначення Audi А-6 AVANT державний номер
НОМЕР_1;

- зобов'язати відповідача змінити
рішення стосовно обмеження терміну
тимчасового перебування на території
України транспортного засобу
комерційного призначення Audi А-6 AVANT
державний номер НОМЕР_1 і подовжити
термін тимчасового перебування,
відповідно поданих документів, до
одного року та внести у відповідний
реєстр ЄАІС ДМСУ необхідні виправлення
повідомивши позивач в установлений
законом термін;

- зобов'язати відповідача надати суду
звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування своєї правової
позиції позивач зазначив, що Рішення
митних органів доходів і зборів про
безпідставне обмеження перебування на
території України до 20 днів
транспортних засобів комерційного
призначення прийнято з порушенням норм
матеріального права та не відповідає
вимогам закону, що і стало підставою
для звернення до суду.

В судове засідання позивач надав заяву
за вхід. № 14304/14 від 04.06.2014 р. про розгляд
справи в порядку письмового
провадження.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився. Надав до суду
заперечення, в яких просив розгляд
справи проводити за відсутності
представника (а/с. 28).

В обґрунтування своєї правової позиції
представник відповідача надав до суду
письмові заперечення, в яких зазначив,
що згідно ч. 2 ст. 108 МК України строк
тимчасового ввезення транспортних
засобів комерційного призначення
встановлюється органом доходів і
зборів з урахуванням того, що ці
транспортні засоби повинні бути
реекспортовані відразу ж після
закінчення транспортних операцій, для
яких вони були ввезені.

Тобто, визначальною умовою при
встановленні органом доходів і зборів
строку тимчасового ввезення товарів
транспортних засобів комерційного
призначення на митну територію України
є тривалість «транспортних операцій»,
для яких вони були ввезені. З
матеріалів справи простежується, що
такою транспортною операцією є платне
транспортування особи (позивача) з м.
Таллінн до м. Одеса і назад. Згідно
наданих квитків, подорожнього листа та
інвойсу строки комерційного платного
перевезення пасажира становлять
18.04.2014-19.04.2014 з м. Таллінн до м. Одеса і
19.04.2015-20.04.2015 з м. Одеса до м. Таллінн.

Таким чином, наданого органом доходів і
зборів 20-денного строку для виконання
перевезення пасажира більш ніж
достатньо.

Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів. Якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Розглянувши подані позивачем та
відповідачем документи, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, встановив
наступне.

19.04.2014 р. під час перетину державного
кордону України через митний пост
«Ягодин» Ягодинської митниці
Міндоходів, при здійсненні митного
контролю та митного оформлення для
визначення строку тимчасового
перебування на території України
транспортного засобу комерційного
призначення Audi А-6 AVANT державний номер
НОМЕР_1, позивачем було надано органу
доходів і зборів: митну декларацію,
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_2,
подорожній лист легкового автомобіля
№ 18 від 18.04.2014р., шляховий лист пасажира
№17, посвідчення про відрядження №19 від
18.04.2014 р, договір (контракт) про
перевезення пасажира №17-04 від 17.04.2014 р.,
рахунок-фактура (інвойс) про сплату
послуг № 1704 від 17.04.2014 p., пасажирський
квиток з м. Таллінн до м. Одеса та з м.
Одеса до м. Таллінн від 17.04.2014 р. на ім'я
ОСОБА_1

За результатом опрацювання наданих
декларантом документів, інспектор
митного поста «Ягодин» зазначив, що
згідно наданих в повному обсязі
документів автомобіль відповідно до
статті 2 Додатку С Конвенції про
тимчасове ввезення є комерційного
призначення і має право на тимчасовий
в'їзд в Україну, та надав дозвіл на
перебування до 20 днів.

При цьому зазначив, що згідно
роз'яснювального листа № 11.1/2-12.2/2172-ЕП
від 05.03.2013 р. встановлений термін
перебування автомобілів комерційного
призначення обмежується до 20 днів.

Надаючи належну правову оцінку спірним
правовідносинам суд виходив з
наступного.

Згідно з пунктом 59 частини 1 статті 4
Митного кодексу України від 13.03.2012
№4495-VІ (далі - МК України), транспортні
засоби комерційного призначення
будь-яке судно у тому числі самохідні
та несамохідні ліхтери та баржі, а
також судна на підводних крилах), судно
на повітряній подушці, повітряне судно,
автотранспортний засіб (моторні
транспортні засоби, причепи,
напівпричепи) чи рухомий склад
залізниці, що використовуються в
міжнародних перевезеннях для платного
транспортування осіб або для платного
чи безоплатного промислового чи
комерційного транспортування товарів
разом з їхніми звичайними запасними
частинами, приладдям та устаткуванням,
а також мастилами та паливом, що
містяться в їхніх звичайних баках
упродовж їхнього транспортування
разом із транспортними засобами
комерційного призначення.

Частиною першою ст.189 МК України
визначено, що транспортні засоби
комерційного призначення, що
використовуються для переміщення
товарів та/або пасажирів через митний
кордон України, можуть тимчасово
ввозитися на митну територію України
без справляння митних платежів та без
застосування заходів нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності. Частиною третьою даної
статті передбачено, що тимчасове
ввезення транспортних засобів
комерційного призначення на митну
територію України допускається за
умови, що такі транспортні засоби не
використовуватимуться для внутрішніх
перевезень на митній території
України.

Відповідно до пункту «b» статті 1
Додатка С до Конвенції про тимчасове
ввезення (далі - Конвенція), до якої
Україна приєдналась відповідно до
Закону України «Про приєднання України
до Конвенції про тимчасове ввезення»
"Про приєднання України до Конвенції
про тимчасове ввезення" № 1661-IV від
24.03.2004, «комерційне використання»
означає платне перевезення осіб або
промислове чи комерційне платне або
безоплатне перевезення вантажів.

Умови здійснення міжнародних
перевезень вантажів та пасажирів
(багажу) регламентовано Конвенцію про
договір міжнародного дорожнього
перевезення вантажів (м. Женева, 1956р.)
та Конвенцією про договір міжнародного
автомобільного перевезення пасажирів
та багажу (м. Женева 1973р.), до яких
Україна приєдналась 01.08.2006 та 05.12.2004
відповідно.

Конвенція про договір міжнародного
дорожнього перевезення вантажів (м.
Женева, 1956р.) застосовується до
будь-якого договору дорожнього
перевезення вантажів за винагороду з
використанням автомобілів, коли
вказані в договорі місце прийняття до
перевезення вантажу і місце,
передбачене для здачі вантажу,
знаходяться на території двох різних
країн, з яких принаймні одна являється
учасником Конвенції. Статтями 4 та 5
цієї Конвенції, передбачено, що договір
перевезення встановлюється накладною,
другий примірник якої супроводжує
вантаж.

Конвенція про договір міжнародного
автомобільного перевезення пасажирів
та багажу (м. Женева 1973р.)
застосовується до будь-якого договору
автомобільного перевезення пасажирів (
та у відповідних випадках - їх багажу)
транспортними засобами, коли у
договорі вказано, що перевезення
здійснюється територією принаймні
двох країн та що пункт відправлення або
пункт призначення, або той та інший
знаходяться на території однієї з
країн, що домовляються. Статтею 5
зазначеної Конвенції передбачено, що
під час перевезення пасажирів
перевізник має видати індивідуальний
або колективний квиток, в якому мають
бути зазначені назва та адреса
перевізника.

Статтею 5 Конвенції передбачено, що під
час перевезення пасажирів перевізник
має видати індивідуальний або
колективний квиток, в якому мають бути
зазначені назва та адреса перевізника.

У спірних правовідносинах перевезення
пасажира відбувалася з м. Таллінн
(Єстонія) до м. Одеса (Україна) через
територію кількох країн, з належним
оформленням проїзного квитка.

Частиною 1 ст. 105 Митного кодексу
України (далі - МК України) встановлено,
що у митний режим тимчасового ввезення
з умовним повним звільненням від
оподаткування митними платежами
поміщуються виключно товари,
транспортні засоби комерційного
призначення, зазначені у статті 189
Кодексу та в Додатках В.1-В.9, С, Б до
Конвенції про тимчасове ввезення /м.
Стамбул 1990 рік/ (далі - Конвенція 1990), на
умовах, визначених цими Додатками.

Відповідно п. «а» статті 5 Додатка С до
Конвенції 1990, до якої Україна
приєдналась відповідно до Закону
України «Про приєднання України до
Конвенції про тимчасове ввезення» від
24.03.2004 № 1661-IV, для того, щоб можна було
скористатись правами на пільги, що
надаються цим Додатком, транспортні
засоби комерційного використання
повинні бути: по-перше, зареєстрованими
на території, яка не є територією
тимчасового ввезення; по-друге,
зареєстрованими на ім'я особи
(юридичної чи фізичної), яка
зареєстрована (юридична особа) або
постійно проживає (фізична особа) за
межами території тимчасового ввезення;
по-третє, ввозитись та
використовуватись особами, які
здійснюють свою діяльність з
території, яка не є територією
тимчасового ввезення.

Відповідно до п. «b» ст. 1 Додатка С до
Конвенції 1990, «комерційне
використання» це платне перевезення
осіб або промислове чи комерційне
платне або безоплатне перевезення
вантажів, який кореспондується з п. 59 ч.
1 ст. 4 МК України.

Визнання автотранспортного засобу (у
тому числі легкового) як транспортного
засобу комерційного використання
можливо виключно за умови його
використання для платного перевезення
осіб або промислового чи комерційного
платного або безоплатного перевезення
вантажів, що повинно підтверджуватись:
при платному перевезенні осіб:
білетно-обліковою документацію; при
платному чи безоплатному промисловому
чи комерційному транспортуванні
товарів: товарно-транспортними
документами, зокрема міжнародною
автомобільною накладною (СМR).

Отже, слід звернути увагу, що згідно ст.
108 МК України, термін тимчасового
ввезення транспортних засобів
комерційного призначення
встановлюється митним органом з
урахуванням того, що ці транспортні
засоби повинні бути реекспортовані
відразу ж після закінчення
транспортних операцій, для яких вони
були ввезені.

Однак, ст. 108 МК України не визначені
підстави за яких встановлюється термін
такого перебування транспортного
засобу.

Тоді як, встановлення терміну - це
функція митного органу. Однак, такий
термін має бути прив'язаний до
операції, для якої він був ввезений, що
регламентовано приписами чинного
законодавства.

Пунктом 1 ч.1 ст.335 МК України визначено
перелік документів та відомостей, які
перевізник (декларант, уповноважена
ним особа) надають митному органу при
перевезені товарів автомобільним
транспортом:

а) документи на транспортний засіб,
зокрема ті, що містять відомості про
його державну реєстрацію (національну
належність);

б) транспортні (перевізні) документи
(міжнародні товаротранспортні
накладні);

в) визначений актами Всесвітнього
поштового союзу документ, що
супроводжує міжнародні поштові
відправлення (за їх наявності);

г) комерційні документи (за наявності)
на товари, що перевозяться, які містять
відомості, зокрема, про найменування та
адресу перевізника, найменування
країни відправлення та країни
призначення товарів, найменування та
адреси відправника (або продавця) та
отримувача товарів;

ґ) відомості про кількість вантажних
місць та вид упаковки;

д) найменування товарів;

е) вага брутто товарів (у кілограмах)
або об'єм товарів (у метрах кубічних),
крім великогабаритних вантажів;

Тобто, визнання автотранспортного
засобу (у тому числі легкового) як
транспортного засобу комерційного
використання можливо виключно за умови
його використання для платного
перевезення осіб або промислового чи
комерційного платного або
безоплатного перевезення вантажів, що
повинно підтверджуватись:

- при платному перевезенні осіб:
білетно-обліковою документацію;

- при платному чи безоплатному
промисловому чи комерційному
транспортуванні товарів: товарно -
транспортними документами, зокрема
міжнародною автомобільною накладною
(СМR).

За договором перевезення пасажира одна
сторона (перевізник) зобов'язується
перевезти другу сторону (пасажира) до
пункту призначення, а в разі здавання
багажу - також доставити багаж до
пункту призначення та видати його
особі, яка має право на одержання
багажу, а пасажир зобовґязується
сплатити встановлену плату за проїзд, а
у разі здавання багажу - також за його
провезення (ч. 1 ст. 910 ЦК України).

Разом з тим, в договорі № 17 - 04
(перевезення пасажиру) визначено,
«надати в цілодобове розпорядження
пасажиру, водія Безнощенко Деніса та
автомобіль марки Audi А-6 AVANT державний
номер НОМЕР_1 на період з 18.04.2014 р. по
19.04.2015 р. Отже, послуги перевезення
здійснюються шляхом надання
автомобіля на встановлений строк, як
транспортного засобу комерційного
призначення (платне транспортування
осіб або платне чи безоплатне
промислове чи комерційне
транспортування товарів).

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що позивачем
належним чином підтверджено
комерційне використання транспортного
засобу при перетину кордону України,
саме на термін встановлений договором
з 18.04.2014 р. по 19.04.2005 р.

Враховуючи, що транспортний засіб, під
час переміщення використовувався для
платного перевезення осіб, тобто мав
статусу транспортного засобу
комерційного призначення
(використання), прийняття рішення
посадовими особами митного органу щодо
обмеження терміну тимчасового
перебування на території України
транспортного засобу терміном 20 днів є
протиправним.

При цьому, слід зазначити, що лист
Державної митної служби України від
05.03.2013 р. № 11.1/2-12.2/2172 - ЕП "Про тимчасове
ввезення автомобільних транспортних
засобів громадянами - резидентами" не є
нормативно - правовим актом і не може
встановлювати обмеження, які не
передбачені законом.

Такої ж думки дотримується і
Міністерство доходів і зборів України
у своєму листі від 03.04.2014 р. №
6064/5/99-99-24-01-04-16.

Статтями 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд
розглядає справу не інакше, як за
позовною заявою. Суд може вийти за межі
позовних вимог у разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін, про захист
яких вони просять.

Статтею 6 КАС України, встановлено
право на судовий захист особи у разі
порушення її прав, свобод або
інтересів.

А тому, оскільки судом встановлено
порушення права позивача, суд вважає за
необхідне здійснити захист права
позивача шляхом прийняття рішення про
подовження терміну тимчасового
перебування траспортного засобу,
відповідно поданих документів, до
одного року та внести у відповідний
реєстр ЄАІС ДМСУ необхідну інформацію,
повідомивши позивача в установлений
законом термін.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, який ухвалив судове
рішення в адміністративній справі, має
право зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

Цій нормі кореспондуються абз. 7 п. 4 ч. 1
ст. 163 та абз. 5 п. 4 ч. 1 ст. 207 КАС України,
згідно з якими у резолютивній частині
постанови суду першої чи апеляційної
інстанції зазначається встановлений
судом строк для подання суб'єктом
владних повноважень - відповідачем до
суду першої інстанції звіту про
виконання постанови, якщо вона вимагає
вчинення певних дій.

Зобов'язання суб'єкта владних
повноважень, проти якого ухвалене
судове рішення, подати у встановлений
судом строк звіт про виконання
судового рішення, є правовим наслідком
судового рішення. Тому відповідно до п.4
ч.1 ст.163 КАС України, саме в
резолютивній частині постанови має
бути визначено обов'язок звітування
суб'єкта владних повноважень про
виконання судового рішення перед
судом.

За наведених обставин, суд приходить до
висновку, що позивачем обгрунтовано та
підтверджено належним чином заявлені
позовні вимоги, а отже вони підлягають
задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 128, 158-163, 167, 186,
254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Ягодинської митниці
Міністерства доходів і зборів у
Волинській області стосовно обмеження
до 20 діб терміну тимчасового
перебування на території України
транспортного засобу комерційного
призначення Audi А-6 AVANT державний номер
НОМЕР_1.

Зобов'язати Ягодинську митницю
Міністерства доходів і зборів у
Волинській області прийняти рішення
про подовження терміну тимчасового
перебування транспортного засобу (Audi
А-6 AVANT державний номер НОМЕР_1),
відповідно поданих документів, до
одного року та внести у відповідний
реєстр ЄАІС ДМСУ необхідну інформацію,
повідомивши позивача в установлений
законом термін.

Зобов'язати Ягодинську митницю
Міністерства доходів і зборів у
Волинській області (вул. Призалізнична,
13, с. Римачі, Любомильський район,
Волинська область, 44350), надати суду
звіт про виконання постанови суду у
справі на протязі 20 діб з дня набрання
постановою законної сили.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС
України.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з моменту отримання копії
постанови з одночасним поданням її
копії до суду апеляційної інстанції

Суддя
Потоцька Н.В.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Ягодинської митниці
Міністерства доходів і зборів у
Волинській області стосовно обмеження
до 20 діб терміну тимчасового
перебування на території України
транспортного засобу комерційного
призначення Audi А-6 AVANT державний номер
НОМЕР_1.

Зобов'язати Ягодинську митницю
Міністерства доходів і зборів у
Волинській області змінити рішення
стосовно обмеження терміну
тимчасового перебування на території
України транспортного засобу
комерційного призначення Audi А-6 AVANT
державний номер НОМЕР_1 і подовжити
термін тимчасового перебування,
відповідно поданих документів, до
одного року па внести у відповідний
реєстр ЄАІС ДМСУ необхідні виправлення
повідомивши позивач в установлений
законом термін.