Справа № 263/1131/14-а
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 р.
Справа № 263/1131/14-а

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Суддя Донецького окружного
адміністративного суду Череповський
Є.В., розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Маріуполя Донецької області
про визнання дій неправомірними та
скасування рішень №№ 46,47,48, 49 від 31.01.2014
року щодо застосування фінансових
санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, звернулася до суду з позовною
заявою до Управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м.
Маріуполя Донецької області про
визнання дій неправомірними та
скасування рішень №№ 46,47,48, 49 від 31.01.2014
року щодо застосування фінансових
санкцій.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що рішення
відповідача протиправними та такими,
що підлягають скасуванню, оскільки
вони прийняті на підставі ст.106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», яка
втратила чинність з 01 січня 2011 року на
підставі пп. й) пп.12 п.11 Перехідних та
прикінцевих положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Посилаючись на положення ч.2 ст.19, ст.58
Конституції України, просила
задовольнити позов.

Позивач у судове засідання не з'явився,
про час, дату та місце судового
розгляду повідомлений належним чином.
28 квітня 2014 року через відділ
діловодства та документообігу
Донецького окружного
адміністративного суду надійшла заява
про розгляд справи без участі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про час, дату та
місце судового розгляду повідомлений
належним чином. 28 квітня 2014 року через
відділ діловодства та документообігу
Донецького окружного
адміністративного суду надійшло
заперечення проти позову, в яких
зазначила, що було проведено 10.01.2014
року позапланову перевірку фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, акт №2. За
результатами акту перевірки винесені
рішення про застосування фінансових
санкцій: рішення від 31.01.2014 №46 про
застосування фінансових санкцій у сумі
6892,00 грн., рішення від 31.01.2014 №47 про
застосування фінансових санкцій у сумі
6767,88 грн., рішення від 31.01.2014 №48 про
застосування фінансових санкцій у сумі
15203,86 грн., рішення від 31.01.2014 №49 про
застосування фінансових санкцій у сумі
12417,85 грн.

На підставі викладеного просив
відмовити в задоволені позовних вимог
у повному обсязі та розглянути справу
без участі представника.

Відповідно до п. 6 ст.128 КАС України, якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та якими доказами вони
підтверджуються, чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження,
яку правову норму належить застосувати
до цих правовідносин, суд встановив
наступне.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1)
зареєстрована у якості фізичної
особи-підприємця виконавчим комітетом
Маріупольської міської ради Донецької
області 16.06.1997 року.

Відповідно до даних Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Маріуполя Донецької області
позивач протягом періоду з 01.01.2004 року
до 31.03.2004 року була платником
фіксованого податку, з 01.04.2004 року до
30.04.2004 року платником перебував на
загальній системі оподаткування, з
01.05.2004 року до 31.08.2005 року платником
фіксованого податку, з 01.09.2005 року до
30.09.2005 року платником перебував на
загальній системі оподаткування, з
01.10.2005 року до 30.04.2006 року платником
фіксованого податку, з 01.01.2010 року до
06.02.2013 року платник перебував на
загальній системі оподаткування,
підприємницьку діяльність не
здійснював.

Відповідач у даній справі є суб'єктом
владних повноважень, оскільки
відповідно до вимог частин 1, 3 статті 21
Закону України "Про центральні органи
виконавчої влади" від 17.03.2011р.
територіальні органи центрального
органу виконавчої влади утворюються як
юридичні особи публічного права в
межах граничної чисельності державних
службовців та працівників
центрального органу виконавчої влади і
коштів, передбачених на його утримання,
ліквідовуються, реорганізовуються за
поданням міністра, який спрямовує та
координує діяльність центрального
органу виконавчої влади, Кабінетом
Міністрів України.

Територіальні органи центрального
органу виконавчої влади діють на
підставі положень, що затверджуються
керівником центрального органу
виконавчої влади.

Згідно зі пунктом 1 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 06 квітня
2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України
є центральним органом виконавчої
влади, діяльність якого спрямовується
і координується Кабінетом Міністрів
України через Віце-прем'єр-міністра
України - Міністра соціальної політики
України.

Відповідно до пункту 7 Положення,
Пенсійний фонд України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
територіальні органи.

Постановою правління Пенсійного
фонду України від 30 квітня 2002 р. № 8-2 (у
редакції постанови правління
Пенсійного фонду України від 25 лютого
2008 р. № 5-5) затверджено Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах.

Згідно із підпунктом 1.1 цього Положення
управління Пенсійного фонду України у
районах, містах і районах у містах є
органами Фонду, підвідомчими
відповідно головним управлінням Фонду
в Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, що разом з
цими управліннями утворюють систему
органів Фонду.

Відповідно до п.1 ст. 14 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування"
страхувальниками, тобто, платниками
страхових внесків, є роботодавці:
підприємства, установи і організації,
створені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання,
об'єднання громадян, профспілки,
політичні партії (у тому числі філії,
представництва, відділення та інші
відокремлені підрозділи зазначених
підприємств, установ, організацій,
об'єднань громадян, профспілок,
політичних партій, які мають окремий
баланс і самостійно ведуть розрахунки
із застрахованими особами), фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та інші особи (включаючи
юридичних та фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру, - для осіб, зазначених у
пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, регулюються Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", оскільки
відповідач застосував до позивача
фінансові санкції за період 01.01.2004 року
по 08.01.2014 року, про що вказано в акті
перевірки позивача від 10 січня 2014 року
№ 2.

Виключно цим Законом визначається
порядок нарахування, обчислення та
сплати страхових внесків та стягнення
заборгованості по внескам з
урахуванням розділу VIII Прикінцевих та
Перехідних положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

У відповідності до ст.1 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування":

"Страхувальники" це роботодавці та
інші особи, які відповідно до цього
Закону сплачують страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування;

"роботодавець" - власник підприємства,
установи, організації або
уповноважений ним орган незалежно від
форм власності, виду діяльності та
господарювання; фізична особа, яка
використовує працю найманих
працівників (у тому числі іноземців,
які на законних підставах працюють за
наймом в Україні); власник
розташованого в Україні іноземного
підприємства, установи, організації (у
тому числі міжнародної), філії та
представництва, який використовує
працю найманих працівників, якщо інше
не передбачено міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України,

страхові внески - кошти відрахувань на
соціальне страхування та збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, сплачені згідно із
законодавством, що діяло раніше; кошти,
сплачені на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
відповідно до цього Закону.

Страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, який
справляється на всій території України
в порядку, встановленому цим Законом.

09.01.2014 року по 10.01.2014 року відповідачем
була проведена перевірка позивача,
щодо нарахування та сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
інших платежів за звітний період з
01.01.2004 року по 08.01.2014 року, за фінансовий
період з 01.01.2011 року по 08.01.2014 року, а
також достовірності відомостей,
поданих до Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування за період з
01.01.2004 року по 08.01.2014 року.

На підставі проведеної перевірки
відповідачем стосовно позивача був
складений Акт від 10.01.2014 року № 2, яким
встановлено порушення п. 4,6 ч. 2 с. 17 та ч.
1 ст. 19 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Тобто, актом перевірки № 2 встановлено
порушення підпункту 2.1. встановлено
порушення п. 4,6 ч. 2 ст. 17 та ч. 1 ст. 19
Закону № 1058, платником занижена сума
фактичних витрат на оплату праці - 3723,00
грн., у тому числі за 2004 рік занижено на
205,00 грн., за 2005 рік занижено на 2818.00 грн.,
за 2006 рік занижено на 700,00 грн.

Перевіркою пункту 2.2. встановлено
порушення пункту 4,6 частини 2 статті 17
та частини 2 статті 19 Закону № 1058,
платником занижена сума фактичних
витрат на оплату праці - 6892,00 грн., у тому
числі за 2004 рік занижено на 2588,00 грн., за
2005 рік занижено на 3604,00 грн., за 2006 рік
занижено на 700,00 грн.

Перевіркою пункту 2.3. правильності
нарахування та сплати страхових
внесків встановлено порушення пункту
4,6 частини 2 статті 17, частин першої та
другої статті 19 Закону №1058, платником
занижена сума страхових внесків за
ставкою 31,8-33,2% у розмірі 1198.43 грн. та
занижені сума страхових внесків за
ставкою 0,5-2% у розмірі 137,84 грн., у тому
числі за 2004 рік занижено внесків у сумі
117,36 грн., за 2005 рік знижено внесків у
сумі 982,31 грн., за 2006 рік занижено
внесків у сумі 236,60 грн.

Перевіркою пункту 5.1.3. достовірності
формування та подання відомостей про
застраховану особу, що
використовуються в системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування встановлено
порушення п. 4,6 ч.2 ст. 17, ч. 1,2 ст. 19 Закону
№1058, Порядку №7-6, - платником не надано
відомості про нарахування заробітної
плати (доходу) застрахованих осіб за 2004,
2005, 2006 роки.

31 січня 2014 року Управлінням Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі
міста Маріуполя Донецької області
винесено рішення № 46 відносно
позивача про застосування до нього
фінансових санкцій за приховування
(заниження) сум заробітної плати
(виплат, доходів), на які нараховуються
страхові внески на загальну суму 6892,00
грн. Правовою підставою застосування
штрафних санкцій в рішенні вказано
пункт 3 частини 9 статті 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

31 січня 2014 року Управлінням Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі
міста Маріуполя Донецької області
винесено рішення № 47 відносно
позивача про застосування до нього
фінансових санкцій за донарахування
органом Пенсійного фонду України або
страхувальником сум несвоєчасно не
обчислених та не сплачених страхових
внесків на загальну суму 6036,88 грн.
Правовою підставою застосування
штрафних санкцій в рішенні вказано
пункт 4 частини 9 статті 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

31 січня 2014 року Управлінням Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі
міста Маріуполя Донецької області
винесено рішення № 48 відносно
позивача про застосування до нього
фінансових санкцій за неподання
розрахунку сум страхових внесків на
обов'язкове державне пенсійне
страхування у строки на загальну суму
15203,86 грн. Правовою підставою
застосування штрафних санкцій в
рішенні також вказано пункт 5 частини 9
статті 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

31 січня 2014 року Управлінням Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі
міста Маріуполя Донецької області
винесено рішення № 49 відносно
позивача про застосування до нього
фінансових санкцій за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою звітності до
органів Пенсійного фонду України на
загальну суму 12417,85 грн. Правовою
підставою застосування штрафних
санкцій в рішенні вказано пункт 5
частини 9 статті 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Згідно із вимогами пункту 5 частини 9
статті 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", за неподання, несвоєчасне
подання, подання не за встановленою
формою або подання недостовірних
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку та
іншої звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів Пенсійного фонду накладається
штраф у розмірі 10 відсотків суми
страхових внесків, які були сплачені
або підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

У відповідності до пункту 4 частини 9
статті 106 зазначеного вище Закону,
виконавчі органи Пенсійного фонду
застосовують до страхувальників
фінансові санкції за донарахування
територіальним органом Пенсійного
фонду або страхувальником сум
своєчасно не обчислених та не
сплачених страхових внесків
накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначених сум за кожний
повний або неповний місяць, за який
донараховано ці суми.

Частину дев'яту статті 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" із
змінами, внесеними згідно із Законами
України від 22.02.2006 р. N 3456-IV, від 05.03.2009 р. N
1074-VI, виключено згідно із Законом
України від 08.07.2010 р. N 2464-VI з 01 січня 2011
року.

Згідно з пп. 1,2 ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою
повноваження надано.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень, та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Як вбачається із оскаржуваних рішень
від 31 січня 2014 року, відповідачем як
підставу для застосування штрафу
позивачу застосовано пункти 3, 4 та 5
частини 9 статті 106 "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", яка втратила чинність з 01
січня 2011 року.

Частиною 1 статті 58 Конституції України
встановлено, що закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Позивач є
фізичною особою, отже, на нього
розповсюджується вказана стаття.

Відповідно до частини четвертої статті
150 Конституції України передбачено, що
з питань, передбачених цією статтею,
зокрема офіційне тлумачення
Конституції України, Конституційний
Суд України ухвалює рішення, які є
обов'язковими до виконання на
території України.

У рішенні Конституційного Суду України
№1-рп/99 від 09 лютого 1999 року зазначено,
що за загальновизнаним принципом права
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі. Цей
принцип закріплений у частині першій
статті 58 Конституції України, за якою
дію нормативно-правового акта в часі
треба розуміти так, що вона починається
з моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Також, пунктом 22 частини першої статті
92 Конституції України передбачено, що
засади цивільно-правової
відповідальності, діяння, які є
злочинами, адміністративними або
дисциплінарними правопорушеннями, та
відповідальність за них визначається
виключно законами.

Конституцій Суд України у рішенні від 30
травня 2001 року № 7-рп/2001 у справі за
конституційним зверненням відкритого
акціонерного товариства
"Всеукраїнський Акціонерний Банк" щодо
офіційного тлумачення положень пункту
22 частини першої статті 92 Конституції
України, частини першої, третьої статті
2, частини першої статті 38 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення (справа про
відповідальність юридичних осіб)
зазначає про те, що Конституція України
встановила, що склад правопорушення як
підстава притягнення особи до
юридичної відповідальності та заходи
державно-примусового впливу за його
вчинення визначаються виключно
законом, а не будь-яким іншим
нормативно-правовим актом, що юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер, що ніхто не
може відповідати за діяння, які на час
їх вчинення не визнавалися законом як
правопорушення, та бути двічі
притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення (статті 58, 61,
пункти 1, 22 частини першої статті 92
Конституції України).

Системний аналіз викладених
конституційних положень дає підстави
дійти висновку, що за своїм змістом
пункт 22 частини першої статті 92
Конституції України спрямований не на
встановлення переліку видів юридичної
відповідальності. Ним визначено, що
виключно законами України мають
врегульовуватись засади
цивільно-правової відповідальності
(загальні підстави, умови, форми
відповідальності тощо), підстави
кримінальної, адміністративної та
дисциплінарної відповідальності -
діяння, які є злочинами,
адміністративними або дисциплінарними
правопорушеннями (основні ознаки
правопорушень, що утворюють їх склад),
та відповідальність за них. У такий
спосіб Конституція України заборонила
врегульовувати зазначені питання
підзаконними нормативно-правовими
актами та встановила, що лише Верховна
Рада України у відповідному законі має
право визначати, яке правопорушення
визнається, зокрема, адміністративним
правопорушенням чи злочином, та міру
відповідальності за нього.

Верховною Радою України 08 липня 2010 року
прийнято Закон України №2464-VІ "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", який набрав
чинності 01 січня 2011 року.

З набранням чинності зазначеним
Законом, згідно підпункту "й" пункту 12
розділ VIII "Прикінцеві та перехідні
положення", втратили чинність норми
частини першої - дев'ятої статті 106
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Тобто, норма, на підставі якої
відповідачем до позивача
оскаржуваними рішеннями від 31 січня 2014
застосована відповідальність у
вигляді фінансових санкцій втратила
чинність 01 січня 2011 року.

Аналогічна правова позиція наведена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 09 листопада 2011 року у
справі № К/9991/28551/11 та постанові
Верховного суду України від 20
листопада 2012 року.

Суд також звертає увагу, що абзацом 6
пункту 7 розділу VIII Прикінцевих та
Перехідних положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" передбачено, що
на період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Отже, законодавцем не скасовано
відповідальність за вчинення
відповідних порушень, однак, правовою
підставою рішень органів Пенсійного
фонду України про застосування
відповідальності до страхувальників
за порушення норм Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" повинна бути саме норма
пункту 7 розділу VIII Прикінцевих та
Перехідних положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Зважаючи на встановлені обставини у
справі, невідповідності рішень
суб'єкта владних повноважень
Конституції України та
загальновизнаних принципів права, суд
приходить до висновку, що відповідач
при прийнятті оскаржуваних рішень, в
яких підставою застосування
фінансових санкцій керувався пунктами
3, 4 та 5 частини 9 статті 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", які на
момент прийняття цього рішення
втратили чинність, діяв не на підставі,
та не у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

З огляду на вищезазначене, оскільки
відповідачем при застосуванні
фінансових санкцій позивачу всупереч
Конституції України застосовано норму,
яка втратила чинність, суд вважає, що
позовні вимоги позивача про визнання
протиправним та скасування рішення від
31 січня 2014 року підлягають задоволенню
у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись Конституцією України,
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", Законом України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", ст. ст. 11, 17-20,
69-72, 86, 94, 158-163, 167, 185, 186, 254, 263 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Маріуполя
Донецької області про визнання дій
неправомірними та скасування рішень
№№ 46,47,48, 49 від 31.01.2014 року щодо
застосування фінансових санкцій -
задовольнити повністю.

Визнати скасувати рішення Управлінням
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі міста Маріуполя Донецької
області від 31 січня 2014 року винесено
рішення № 46 про застосування до нього
фінансових санкцій за приховування
(заниження) сум заробітної плати
(виплат, доходів), на які нараховуються
страхові внески на загальну суму 6892,00
грн.

Визнати скасувати рішення Управлінням
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі міста Маріуполя Донецької
області від 31 січня 2014 року винесено
рішення № 47 про застосування до нього
фінансових санкцій за донарахування
органом Пенсійного фонду України або
страхувальником сум несвоєчасно не
обчислених та не сплачених страхових
внесків на загальну суму 6036,88 грн.

Визнати скасувати рішення Управлінням
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі міста Маріуполя Донецької
області від 31 січня 2014 року винесено
рішення № 48 про застосування до нього
фінансових санкцій за неподання
розрахунку сум страхових внесків на
обов'язкове державне пенсійне
страхування у строки на загальну суму
15203,86 грн.

Визнати скасувати рішення Управлінням
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі міста Маріуполя Донецької
області від 31 січня 2014 року винесено
рішення № 49 про застосування до нього
фінансових санкцій за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою звітності до
органів Пенсійного фонду України на
загальну суму 12417,85 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судові витрати по
сплаті судового збору в сумі 73,08 грн.

Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецький окружний
адміністративний суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня її проголошення,
апеляційної скарги. У разі
застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У випадку подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя
Череповський Є.В.