Справа № 2а-5198/09
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2010-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2010 р. Справа № 1278/10

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді
Пліша М.А.

Суддів

Довгополова О.М. , Стародуба О.П.

при секретарі судового засідання
Вітер І.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі на постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 03 грудня 2009
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої
інстанції з адміністративним позовом
до управління Пенсійного фонду України
в м. Тернополі в якому просив визнати
дії управління Пенсійного фонду
України в м. Тернополі які пов'язані з
нарахуванням та виплатою державної
пенсії з 01.01.2008 р. та додаткової пенсії у
розмірах менших ніж встановлено ст. 50,
ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» неправомірними,
зобов'язати відповідача провести
перерахунок та виплатити недоотримані
пенсії з 01.01.2008 р. відповідно до ст. ст.
50, ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з розмірів
мінімальних пенсій за віком
встановлених Законом виходячи з
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність та
зобов'язати в майбутньому здійснювати
такі перерахунки.

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 03 грудня 2009 року позовні
вимоги задоволено частково, поновлено
ОСОБА_1 строк звернення до суду з
адміністративним позовом, визнано дії
управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі щодо відмови у нарахуванні
та виплаті позивачу основної
державної пенсії за період з 22.05.2008 року
по 21.09.2009 року відповідно до ст. ст. 49, 50,
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», протиправними та
зобов'язано відповідача провести
перерахунок та виплатити ОСОБА_1
недоотримані пенсії за період з 22.05.2008
року по 21.09.2009 року відповідно до ст. ст.
49, 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а саме: державну пенсію в
розмірі не менше 6 мінімальних пенсій
за віком та додаткову пенсію в розмірі
50 % від мінімальної пенсії за віком,
виходячи з розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, в задоволенні решти
позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
оскаржило його в апеляційному порядку,
вважає, що постанова підлягає
скасуванню.

В апеляційній скарзі зазначає, що
основні завдання та повноваження
Пенсійного фонду України визначені
статтями 58, 64 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Постановою Кабінету
Міністрів України від 24.10.2007 № 1261 «Про
затвердження Положення про Пенсійний
фонд України». Згідно п.3 цього
Положення зазначено, що основними
завданнями Пенсійного фонду є: участь у
формуванні і реалізації державної
політики у сфері пенсійного
забезпечення та соціального
страхування; забезпечення своєчасного
і в повному обсязі фінансування та
виплати пенсій, допомоги на поховання,
інших виплат, які згідно із
законодавством здійснюються за
рахунок коштів Пенсійного фонду
України та інших джерел, визначених
законодавством; ефективне та цільове
використання коштів, удосконалення
методів фінансового планування,
звітності та системи контролю за
витрачанням коштів. здійснює в межах
своїх повноважень контроль за цільовим
використанням коштів Пенсійного фонду
України, інших коштів, призначених для
виплати пенсій та щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці. Пунктом 9 Положення
передбачено вичерпний перелік
спрямування коштів Пенсійного фонду,
які використовуються виключно за
призначенням і вилученню не
підлягають. Згідно із ст. 9 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» - за
рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: 1) пенсії за віком; 2)
пенсії по інвалідності внаслідок
загального захворювання; 3)пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі не діяло всупереч рішенню
Конституційного суду, адже у ч. 3 ст. 58
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» зазначено, що Пенсійний
фонд не може провадити будь яку іншу
діяльність, крім зазначеної у частині
першій цієї статті, і використовувати
кошти загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування на
цілі, не пов'язані із зазначеною
діяльністю. Відповідно до статті 63
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» фінансування витрат,
пов'язаних із його реалізацією,
здійснюється за рахунок державного
бюджету. Відповідно до п. 3 ст. 72 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» - одним
із джерел формування коштів Пенсійного
фонду є кошти державного бюджету та
цільових фондів, що перераховуються до
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених цим Законом. Проте жодних
змін у законодавстві не відбулося, а
також фінансування із Державного
бюджету до Пенсійного фонду на виплату
пенсій громадянам, потерпілим від
Чорнобильської катастрофи після
рішення Конституційного суду - не
надходило.

Крім того пенсія за віком
призначається (перераховується)
виключно за Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Іншими законами України
такий вид пенсії взагалі не
передбачено. Тобто поняття «мінімальна
пенсія за віком» на яке суд посилається
у постанові визначено виключно Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» і в
інших законах не може бути, а отже,
розмір мінімальної пенсії за віком,
установлений ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», не може застосовуватися
як розрахункова величина для
розрахунку розмірів будь-яких
пенсійних виплат. Мінімальний розмір
пенсії за віком ст. 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» не
встановлюється. Цією статтею визначено
мінімальний розмір пенсії по
інвалідності, що сталася через
каліцтво чи захворювання внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та пенсії в
разі втрати годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Статтею 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначено мінімальний
розмір пенсії саме за віком , який за
наявності в чоловіків - 25, а в жінок -20
років страхового стажу встановлюється
в розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність
(установленого законом), і
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених за Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Статтею 17 Закону України «Про державні
соціальні стандарти та державні
соціальні гарантії» встановлено
основні державні соціальні гарантії та
порядок визначення їхніх розмірів.
Згідно із цією статтею до числа
основних державних соціальних
гарантій включається, зокрема,
показник «мінімальний розмір пенсії за
віком». При цьому зазначено, що основні
державні соціальні гарантії, які є
основним джерелом існування, не можуть
бути нижчими від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.
Соціальна гарантія - мінімальний
розмір пенсії за віком виконується як
це передбачено ст. 17 Закону України
«Про державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії».

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів» було
підвищено розміри мінімальної пенсії
та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, що призначаються
відповідно до Закону. Хоча Рішенням
Конституційного Суду України від
22.05.2008р. №10-рп було визнано
неконституційними норми положень п.24-34
розділу 2 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України», в тому числі щодо
пенсійного забезпечення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, однак у зв'язку з
ухваленням цього рішення змін щодо
збільшення бюджетних призначень на
фінансування бюджетних програм,
зокрема з пенсійного забезпечення
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, віднесених
до категорії 1, до Законів України про
Державний бюджет не вносилося.

Під час призначення мінімальних
пенсій, зокрема громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, Пенсійний фонд України
керується постановою Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 року №530
«Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян».

Крім того, при ухваленні рішення судом
не з'ясовано, чи були перераховані
бюджетні кошти на рахунок відповідача
для виплати пенсії позивачу; чи має
право Управління проводити заявлені
позивачем виплати за рахунок інших
платежів. Суд не проаналізував закони
про Державний бюджет на відповідні
роки, в яких визначено розміри
видатків, що направляються органам
Пенсійного фонду України для
проведення виплат потерпілим
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Крім того відповідно до ч.2 ст. 99 КАС
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатись про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів. Це означає,
що за загальним правилом перебіг
строку на звернення до
адміністративного суду починається
від дня виникнення права на
адміністративний позов, тобто коли
особа дізналася або могла дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Апелянт вважає, що суд
безпідставно не взяв до уваги, що
позивач пропустив річний термін
звернення до адміністративного суду.

З врахуванням цього просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
винести нову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог позивача.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є потерпілим від наслідків
Чорнобильської катастрофи 1-ї
категорії та інвалід 3-ї групи
захворювання пов'язане з роботами по
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС..

Розглядаючи спір суд першої інстанції
зазначив, що згідно ст. 49 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді державної
пенсії та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію. Статтею 54 цього Закону (в
редакції, яка діяла до 27 грудня 2007 року),
передбачено, що розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими: по ІII групі
інвалідності - 6 мінімальних пенсій за
віком. Крім того, згідно зі ст. 50
вказаного Закону (в редакції, яка діяла
до 27 грудня 2007 року), особам, віднесеним
до категорії 1, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, інвалідам IIІ групи - 50
процентів мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 28 розділу II Закону України «Про
державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» статті 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» викладено в новій
редакції, у відповідності до яких
мінімальний розмір державної пенсії,
належної до виплати позивачу
визначався у процентному відношенні до
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, а додаткова
пенсія встановлювалась в розмірі 15 %
для інвалідів 3-ї групи прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
за №10-рп/2008 від 22.05.2008 року визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними)
положення пункту 28 розділу II Закону
України «Про державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
внесено зміни до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно частини 2 статті 152 Конституції
України закони, визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, вищевказана норма Закону
України «Про Державний бюджет на 2008
рік» втратила чинність з 22.05.2008 року та
не підлягала застосуванню і з цього ж
числа була відновлена чинність
попередньої редакції статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Отже, з 22.05.2008 року позивач мав право на
виплату пенсії в розмірі, не нижчому 6
мінімальних пенсій за віком у
відповідності до статті 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
З 01.01.2008 року розрахунок позивачу
державної та додаткової пенсії
проводився у розмірах, встановлених
статтями 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в редакції
Закону України «Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
що є правильним, тому позовні вимоги
щодо зобов'язання перерахунку та
виплат цих пенсії у розмірах, 6
(інвалідам 3-ї групи), мінімальних
пенсій за віком, з 01.01.2008 року по 21.05.2008
року задоволенню не підлягають..

Постановою Кабінету Міністрів України
від 03.01.2002р. №1 «Про підвищення розмірів
пенсій та інших соціальних виплат
окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету»
було встановлено, що виходячи з розміру
19,91 грн. провадився розрахунок пенсії,
призначеної відповідно до ч.4 ст. 54
Закону, додаткової пенсії,
передбаченої цим Законом під час
призначення та перерахунку пенсій за
цим Законом. Крім того, пенсії
виплачувались відповідно до постанов
Кабінету Міністрів України № 1293 від
27.12.2005 року, № 530 від 28.05.2008 року, 16.07.2008
року № 654, якими встановлювались
мінімальні розміри пенсій, що є, як
вірно вказав суд першої інстанції,
неправомірним, оскільки суперечить
положенням вищезазначених статей
Закону та істотно звужують обсяг
встановлених законом прав позивача.

Крім того суд першої інстанції
правильно вказано, що згідно ч. 4 ст. 9
КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу, а відтак при визначенні розміру
пенсії позивачу, застосуванню
підлягають норми ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
щодо розмірів пенсії по інвалідності, а
саме у розмірі не нижчому 6 ( як інваліду
3-ї групи) мінімальних пенсій за віком.
Тому відповідач повинен був
нараховувати та здійснювати позивачу
виплату пенсій з 22.05.2008 року у
вищевказаних розмірах.

Суд першої інстанції в даній спірній
ситуації правильно вважав, що для
обчислення пенсії позивачу у
відповідності до статей 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за основу слід брати мінімальну пенсію
за віком.

Згідно ч.1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком за наявності у чоловіка
25 років страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.
Положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», згідно якої мінімальний
розмір пенсії за віком, встановлений
абзацом першим частини першої цієї
статті, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим законом, не є
перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого.

Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яка
набрала чинності з 31.10.2006 року, у разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму, для осіб які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до ст. 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до 1,2,3,4 категорій, та розмір
щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму. Отже, розміри
пенсій позивачу необхідно визначати,
виходячи з мінімальної пенсії за віком,
яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність згідно Закону
України «Про державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

З огляду на викладене, суд першої
інстанції зробив правильний висновок,
що відмова відповідача у проведенні
перерахунку у разі встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, є протиправною.

Колегія суддів погоджується з доводами
суду першої інстанції, що вимоги про
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в м. Тернополі
перерахувати та виплатити пенсії у
визначених позивачами грошових сумах
не підлягають задоволенню, оскільки
такі виплати не були йому нараховані, а
суд не може перебирати на себе функцію
здійснення перерахунку та нарахування
пенсії замість органу, якому надані
такі повноваження. Крім того вимоги
позивача про зобов'язання відповідача
в подальшому виплачувати пенсії не
підлягають до задоволення, оскільки
судовому захисту підлягають порушені
права, свободи та інтереси, а не такі,
які можуть бути порушені в майбутньому.
Таким чином є неможливим зобов'язати
відповідача на майбутнє вчиняти певні
дії, оскільки відсутні факти порушення
пенсійних прав позивача в майбутньому.

Суд підставно визнав причини
пропущення позивачами строку
звернення до адміністративного суду з
позовом поважними, бо позивача не було
повідомлено відповідачем про належні
йому виплати за 2008 рік, хоча обов'язок
по перерахунку та нарахуванню пенсій
покладено на відповідача, а про
порушення його прав стало відомо лише в
серпні 2009 року, після того, як на
письмове звернення до відповідача про
перерахунок пенсії йому було
відмовлено.

Враховуючи вище наведені обставини суд
правильно задовольнив позовні вимоги
частково.

З огляду на це суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
постанова відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.
198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
- залишити без задоволення, а постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 03 грудня 2009
року у справі № 2а-5198/09 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Верховного Суду України у порядку
цивільного судочинства протягом двох
місяців шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Пліш М.А.

Судді
Довгополов
О.М. , Стародуб О.П.

понвий текст ухвали виготовлений 22.06.2010
року