Справа № 464/6428/13-а (6а/464/43/13, 2а-1561/10)
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" травня 2014 р. м. Київ
К/800/52676/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.

Винокурова К.С.

Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року за результатами розгляду заяви
про зміну способу виконання судового
рішення у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м.Львова про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

В квітні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
Сихівського районного суду м.Львова з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України у Галицькому районі м.Львова
про зобов'язання здійснити перерахунок
та виплату пенсії.

Рішенням Сихівського районного суду
м.Львова від 26.05.2010р. позов задоволено:
визнано неправомірними дії та
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України у Галицькому районі
м.Львова здійснити нарахування та
виплату позивачу державної та
додаткової пенсій відповідно до
приписів ст.ст.50,54 Закону України від
28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
починаючи з 16.04.2009р. по 26.05.2010р. з
врахуванням виплачених сум.

Постановою Апеляційного суду
Львівської області від 01.06.2011р.,
залишеною без змін ухвалою Вищого
адміністративного суду від 13.09.2012р.,
рішення Сихівського районного суду
м.Львова від 26.05.2010р. змінено й
викладено абзац 2 резолютивної частини
рішення в наступній редакції:
"Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України у Галицькому районі
м.Львова нараховувати та щомісячно
виплачувати позивачу пенсію у розмірі 6
мінімальних пенсій за віком та
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 50 % мінімальної
пенсії за віком відповідно до приписів
статей 50, 54 Закону України від 28.02.1991р.
№796-ХІІ "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", починаючи
з 24.12.2009р."; в решті рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

В липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з заявою, в якій просив змінити
спосіб та порядок виконання постанови
Сихівського районного суду м.Львова
від 26.05.2010p., зміненої постановою
Апеляційного суду Львівської області
від 01 червня 2011р., та стягнути з
відповідача нараховану, але не
виплачену позивачеві, пенсію в сумі
77195,03 грн.

Ухвалою Сихівського районного суду
м.Львова від 17.07.2013р. заяву ОСОБА_4 про
зміну способу виконання рішення
задоволено; змінено спосіб виконання
постанови Сихівського районного суду
м. Львова від 26 травня 2010 року із
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України у Галицькому районі
м.Львова виплатити ОСОБА_4 недоплачену
пенсію в розмірі 6-ти мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст.ст.50,54 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», починаючи з 24.12.2009р. з
урахуванням ч.1 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування», на стягнення з
Управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м. Львова на користь
ОСОБА_4 недоплаченої пенсії в розмірі
6-ти мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 50 % мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст.ст.50,54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», починаючи з 24.12.2009р. з
урахуванням ч.1 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування», в сумі 77195,03 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року ухвалу суду першої інстанції
скасовано та постановлено нову ухвалу,
якою в задоволенні заяви ОСОБА_4 про
зміну способу виконання судового
рішення відмовлено.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права й неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, просив рішення суду
апеляційної інстанції скасувати,
залишивши в силі рішення суду першої
інстанції.

Відповідач в запереченнях на касаційну
скаргу просив залишити останню без
задоволення, а рішення суду
апеляційної інстанції - без змін,
оскільки воно, на його думку, ухвалене
відповідно до норм чинного
законодавства й на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин справи.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що постановою
державного виконавця Сихівського
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції від 18.07.2011р. відкрито виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа №2-1561, виданого Сихівським
районним судом м.Львова 11.07.2011р. на
виконання вищевказаного рішення
Сихівського районного суду м.Львова
від 26.05.2010р., зміненого постановою
Апеляційного суду Львівської області
від 01.06.2011 р.

Постановою державного виконавця
Сихівського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції від
17.02.2012р. закінчено виконавче
провадження з виконання
вищезазначеного виконавчого листа на
підставі п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про
виконавче провадження» у зв'язку з
неможливістю виконати рішення без
участі боржника.

При цьому, з вказаної постанови про
закінчення виконавчого провадження
вбачається, що боржником виконано
рішення суду лише в частині проведення
перерахунку пенсії, оскільки
Управління ПФ України в Галицькому
районі м.Львова скерувало
розпорядження про нарахування
підвищення пенсії для проведення
виплати в ГУПФУ у Львівській області,
однак в частині виплати цих коштів
постанова суду і по даний час лишається
не виконаною в зв'язку з відсутністю
бюджетного фінансування.

За таких обставин, як вже вказувалось,
ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про
зміну способу виконання постанови
Сихівського районного суду м.Львова
від 26.05.2010p., зміненої постановою
Апеляційного суду Львівської області
від 01 червня 2011р., на стягнення з
відповідача нарахованої, але не
виплаченої пенсії в сумі 77195,03 грн.

Ухвалою Сихівського районного суду
м.Львова від 17.07.2013р. вищевказану заяву
було задоволено, а ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19 вересня 2013 року ухвалу суду
першої інстанції скасовано та
відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_4
про зміну способу виконання судового
рішення.

Судова колегія Вищого
адміністративного суду України,
переглядаючи судові рішення
попередніх судів, вказує на таке.

Відповідно до ст. 263 Кодексу
адміністративного судочинства України
за наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Зазначена норма кореспондується із
приписами статті 36 Закону України «Про
виконавче провадження». Так, частиною
першою статті 36 цього Закону
встановлено, що за наявності обставин,
що ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, державний
виконавець за власною ініціативою чи
за заявою сторін, а також самі сторони
мають право звернутися до суду, який
видав виконавчий документ, із заявою
про відстрочку або розстрочку
виконання, а також про встановлення або
зміну способу і порядку виконання.

Наведені правові норми визначають
підстави та порядок відстрочення і
розстрочення виконання, зміни чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення в
адміністративній справі з метою
створення оптимальних умов для
належного та якісного його виконання в
процесі виконавчого провадження.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень», який набрав чинності з
01.01.2013 р., виконання рішень суду про
зобов'язання вчинити певні дії щодо
майна, боржником за якими є державний
орган, державне підприємство, юридична
особа, здійснюється в порядку,
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження", з урахуванням
особливостей, встановлених цим
Законом; у разі, якщо рішення суду,
зазначені в частині першій цієї статті,
не виконано протягом двох місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, крім
випадків, коли стягувач перешкоджає
провадженню виконавчих дій, державний
виконавець зобов'язаний звернутися до
суду із заявою про зміну способу і
порядку виконання судового рішення.

Аналіз наведених правових норм
дає підстави для висновку, що питання
про зміну способу та порядку виконання
судового рішення може порушуватись
лише за умови наявного відкритого
виконавчого провадження.

Проте, як встановлено судами, 17.02.2012 р.
державним виконавцем Сихівського
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції закінчено виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 2-1561, виданого
11.07.2011 р. Сихівським районним судом м.
Львова на підставі рішення Сихівського
районного суду м.Львова від 26.05.2010р.
згідно п. 11 ч.1 ст.ст. 49, 50 Закону України
«Про виконавче провадження», що
виключає й вирішення, як такого,
питання про зміну способу і порядку
виконання судового рішення.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судове рішення - без змін, якщо визнає,
що суд апеляційної інстанцій не
допустив порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судового рішення чи вчиненні
процесуальних дій.

Доводи ж касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм чинного
законодавства, що призвело або могло
призвести до прийняття неправильного
рішення, а тому підстав для скасування
ухваленого судом апеляційної
інстанції рішення колегія суддів не
вбачає.

Керуючись статтею 210, 220, 222, 223, 224, 230
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19 вересня 2013 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Винокуров К.С.

Кочан В.М.