Справа № 802/1493/14-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 червня 2014 р.
Справа № 802/1493/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Сала
П.І.,

за участю

секретаря судового засідання:
Колос М.С.,

представника позивача:
Марченко С.І.,

представника відповідача:
Терепи С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: приватного підприємства
"Торгтехніка-Пак"

до: Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

08.05.2014 року приватне підприємство
"Торгтехніка-Пак" (далі - ПП
"Торгтехніка-Пак") звернулося до суду з
адміністративним позовом, у якому
просить визнати протиправними і
скасувати податкові
повідомлення-рішення Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області (далі -
Вінницька ОДПІ) від 14.10.2013 року №
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств на суму 60 974 грн.
за основним платежем та № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на суму 49
211 грн., в тому числі 39 369 грн. за
основним платежем та 9842 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Позовні вимоги мотивує тим, що за
результатами позапланової виїзної
перевірки ПП "Торгтехніка-Пак" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2010 року по 31.12.2012 року
відповідачем було складено акт №
608/2201/34887052 від 03.10.2013 року про порушення
підприємством п. 138.1, п. 138.4 ст. 138 ПК
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток в сумі 60 974 грн., та
пп. 7.7.1, пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість", пп. 5.11
п. 5 Порядку заповнення та подання
податкової декларації з податку на
додану вартість, затвердженого Наказом
ДПА України від 30.05.1997 року № 166, п. 198.6
ст. 198 ПК України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість в
сумі 39 369 грн. На підставі вказаного
акту перевірки 14.10.2013 року Вінницькою
ОДПІ прийнято оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, які, на думку
позивача, є протиправними і такими, що
підлягають скасуванню. Зокрема позивач
стверджує, що контролюючий орган
прийшов до безпідставного висновку про
те, що ПП "Торгтехніка-Пак" протягом
ІІІ-ІV кварталів 2011 року придбало ТМЦ,
які не були реалізовані на кінець 2011
року, а тому транспортні послуги,
пов'язані з доставкою таких ТМЦ та
оприбутковані на 28 бухгалтерському
рахунку, неправомірно віднесено
підприємством до складу собівартості
виробленої продукції та собівартості
реалізованих товарів в декларації з
податку на прибуток за ІІ-ІІІ та ІІ-ІV
квартали 2011 року. При цьому позивач
зазначає, що його контрагентом ПрАТ
"Торгтехніка" надавались
автотранспортні послуги не лише з
перевезення товарів, які придбавалися
ПП "Торгтехніка-Пак", як помилково
стверджує відповідач, але й
автотранспортні послуги з перевезення
самостійно виготовленої позивачем
продукції (гофрованого паперу, картону,
паперової та картонної тари), що
підтверджується товарно-транспортними
накладними. Крім того, готова продукція
оприбутковувалася підприємством на 26
бухгалтерському рахунку, з якого
вбачається зменшення цієї продукції на
кінець відповідного періоду. Отже,
автотранспортні послуги, пов'язані з
доставкою товарно-матеріальних
цінностей, які оприбутковано на 26
бухгалтерському рахунку,
підприємством правомірно віднесло до
складу собівартості виробленої
продукції та собівартості
реалізованих товарів в декларації з
податку на прибуток за ІІ-ІІІ та ІІ-ІV
квартали 2011 року, що відповідає п. 138.1
ст. 138 ПК України. Крім того позивач
посилається на те, що відповідно до
уточнюючого розрахунку податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість від 06.12.2010 року № за
вересень 2010 року сума по рядку 8.1
(збільшення суми, яка підлягає сплаті
до бюджету) склала +2314 грн. Водночас
згідно з податковою декларацією з
податку на додану вартість за жовтень
2010 року сума по рядку 27 (сума ПДВ, яка
підлягає нарахуванню до сплати в
бюджет за підсумками поточного
звітного періоду, з урахуванням
залишку від'ємного значення
попереднього звітного періоду) склала
3233 грн. та 29.11.2010 року була сплачена
позивачем в більшому обсязі, а саме в
сумі 5554 грн. відповідно до платіжного
доручення № 63, куди і ввійшла
самостійно донарахована сума ПДВ в
розмірі 2314 грн. Відтак, порушення вимог
податкового законодавства в цій
частині і заниження підприємством
грошових зобов'язань з ПДВ за жовтень
2010 року на суму 2506 грн. відсутні.

У судовому засіданні представник
позивача повністю підтримала заявлені
позовні вимоги та надала пояснення
згідно з обґрунтуваннями, наведеними у
позовній заяві. Просить суд
адміністративний позов задовольнити.

Представники відповідача у судовому
засіданні вимоги позивача заперечили з
підстав, наведених у письмових
запереченнях на адміністративний
позов (том ІІІ, а.с. 189-192). Наполягають на
тому, що при проведенні позапланової
перевірки ПП "Торгтехніка-Пак" і
прийнятті оскаржуваних рішень
Вінницька ОДПІ діяла відповідно до
вимог чинного законодавства, на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законами
України, а тому адміністративний позов
задоволенню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, оцінивши
інші докази, які є у справі в їх
сукупності, суд доходить висновку, що
заявлений адміністративний позов
належить задовольнити частково з
огляду на таке.

Позивач ПП "Торгтехніка-Пак" як
юридична особа зареєстрований 23.01.2007
року (), перебуває на
податковому обліку у Вінницькій ОДПІ
та в спірний період був платником ПДВ
згідно із свідоцтвом № 100028641 від 16.03.2007
року.

Встановлено, що на підставі наказу від
05.09.2013 року № 443 та направлень від 06.09.2013
року №№ 423/22, 424/22, 426/22 та 427/22, виданих
Вінницькою ОДПІ, згідно з пп. 78.1.1 п. 78.1
ст. 78, п. 82.1 ст. 82 ПК України відповідачем
була проведена позапланова виїзна
перевірка ПП "Торгтехніка-Пак" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2010 року по 31.12.2012 року.

За результатами перевірки складено акт
№ 608/2201/34887052 від 03.10.2013 року (том І, а.с.
9-44), яким зроблено висновки про
порушення позивачем вимог:

- п. 138.1, п. 138.4 ст. 138 ПК України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток підприємств на суму 60 974 грн., в
тому числі за ІІІ квартал 2011 року на
суму 22 851 грн. та за ІV квартал 2011 року на
суму 38 123 грн.;

- пп. 7.7.1, пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість", пп. 5.11
п. 5 Порядку заповнення та подання
податкової декларації з податку на
додану вартість, затвердженого Наказом
ДПА України від 30.05.1997 року № 166, п. 198.6
ст. 198 ПК України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість в
сумі 39 369 грн., в тому числі за жовтень 2010
року в сумі 2506 грн. і за грудень 2011 року
в сумі 36 863 грн.

14.10.2013 року Вінницькою ОДПІ прийнято
податкове повідомлення-рішення №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання ПП "Торгтехніка-Пак" з
податку на прибуток приватних
підприємств на суму 60 974 грн., в тому
числі за основним платежем - 60 974 грн. і
за штрафними (фінансовими) санкціями - 0
грн., та податкове повідомлення-рішення
№ , яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) на суму 49 211 грн.,
в тому числі за основним платежем - 39 369
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 9842 грн.

Вищезазначені рішення суб'єкта владних
повноважень є предметом спору у цій
адміністративній справі. Надаючи їм
правову оцінку, суд виходить з таких
мотивів.

Як вбачається із змісту акту перевірки
№ 608/2201/34887052 від 03.10.2013 року (том І, а.с.
18-19), перевіркою достовірності
відображених показників у декларації з
податку на прибуток підприємств за
період з 01.04.2011 року по 31.12.2011 року
встановлено, що ПП "Торгтехніка-Пак" не
вірно сформувало собівартість
реалізованих товарів у зв'язку з
включенням автотранспортних послуг в
частині вартості нереалізованих
товарів, в результаті чого завищило
суму витрат (рядок 05.1 декларації) на 265
104 грн., в тому числі за ІІІ квартал 2011
року на 99 354 грн. та за ІV квартал 2011 року
на 165 750 грн.

В силу вимог пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК
України витрати - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно з п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України
витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Судом встановлено, що 31.01.2009 року між ПП
"Торгтехніка-Пак" та ПрАТ "Торгтехніка"
було укладено договір про надання
автомобільних послуг, відповідно до
умов якого позивач проводить оплату за
отримані автомобільні послуги
протягом трьох банківських днів після
виставленого рахунка (том 1, а.с. 51-52).

Надання автомобільних послуг у спірний
період підтверджується актами
виконаних робіт від 30.09.2011 року № 151 на
суму 119 225 грн. та від 30.11.2011 року № 192 на
суму 198 900 грн. (том 1, а.с. 55-56).

При цьому реальність господарських
операцій з надання позивачу таких
послуг як у ході проведення перевірки,
так і під час розгляду справи
податковий орган не заперечував.

Таким чином, протягом ІІІ-ІV кварталу 2011
року перевізником ПрАТ "Торгтехніка"
позивачу надано автотранспортних
послуг на загальну суму 265 104 грн. без
ПДВ, в тому числі за ІІІ квартал 2011 року
на суму 99 354 грн. без ПДВ та за ІV квартал
2011 року на суму 165 750 грн. без ПДВ.

Проте, як стверджує відповідач, ПП
"Торгтехніка-Пак" в ході ведення
господарської діяльності придбало ТМЦ,
які не були реалізовані на кінець 2011
року (дані товарно-матеріальні
цінності оприбутковані підприємством
на рахунку 28 "Товари").

Відтак, на думку відповідача, в
порушення вимог п. 138.1, п. 138.4 ст. 138 ПК
України підприємство у 2011 році
завищило витрати у зв'язку з включенням
до них автотранспортних послуг в сумі
265 104 грн. за перевезення нереалізованих
товарів.

Натомість позивач зазначає, що
автотранспортні послуги надавались
йому контрагентом ПрАТ "Торгтехніка" не
лише з перевезення придбаних
підприємством товарів, але й з
перевезення власної продукції, зокрема
гофроящиків, картону, паперової та
картонної тари, що є одним з основних
видів діяльності ПП "Торгтехніка-Пак".

Перевіряючи обґрунтованість
вищевказаних доводів судом
встановлено, що згідно з
товарно-транспортними накладними за
листопад 2011 року (том І, а.с. 70-250; том ІІ,
а.с. 1-217) та за вересень 2011 року (том ІІ,
а.с. 218-250; том ІІІ, а.с. 1-183) перевізником
ПрАТ "Торгтехніка" позивачу дійсно
надавались автотранспортні послуги як
з перевезення придбаних товарів, так і
з перевезення самостійно виготовленої
підприємством паперово-картонної
продукції, в тому числі з одного на
інший склад ПП "Торгтехніка-Пак".

Водночас податковий орган належної
оцінки поданим до перевірки первинним
документам не надав і, як наслідок,
дійшов до безпідставного висновку про
те, що позивачем включено до складу
витрат, що формують собівартість
реалізованих товарів, саме транспортні
послуги в частині вартості
нереалізованих товарів.

Крім того, в акті перевірки зазначено,
що транспортні послуги, які були
пов'язані з доставкою
товарно-матеріальних цінностей,
нереалізованих на кінець звітного
періоду, оприбутковані ПП
"Торгтехніка-Пак" на бухгалтерському
рахунку 28 "Товари".

Однак, у ході розгляду справи
відповідач не надав суду належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували вищевказані висновки, а
ревізори, які проводили перевірку, не
змогли пояснити в судовому засіданні з
урахуванням яких даних і на підставі
чого було зроблено висновок про те, що
транспортні послуги ПрАТ "Торгтехніка"
в сумі 265 104 грн. за нібито перевезення
нереалізованих товарів були
відображені на рахунку 28 "Товари" .

Разом із тим, як вбачається з
оборотно-сальдових відомостей ПП
"Торгтехніка-Пак" за вересень та
листопад 2011 року (том І, а.с. 53-54), готова
продукція оприбуткова підприємством
на бухгалтерському рахунку 26 "Готова
продукція" і зменшення обсягів такої
продукції на кінець звітного періоду є
очевидним (у вересня 2011 року з 662,174,95 на
початок періоду до 440,339,97 на кінець
періоду і у листопаді 2011 року з 1,108,448,07
на початок періоду до 384,831,51 на кінець
періоду).

З огляду на викладене суд вважає
обґрунтованими та бере до уваги
посилання позивача на те, що витрати ПП
"Торгтехніка-Пак" на автотранспортні
послуги були пов'язані з доставкою
товарно-матеріальних цінностей,
відображених на 26 бухгалтерському
рахунку "Готова продукція", і такі
витрати правомірно віднесено
підприємством до складу собівартості
виробленої продукції та собівартості
реалізованих товарів в декларації з
податку на прибуток за ІІ-ІІІ та ІІ-ІV
квартали 2011 року.

Відтак, податкове повідомлення-рішення
Вінницької ОДПІ № від 14.10.2013 року
є безпідставним та підлягає
скасуванню.

Крім того, як зазначено в акті
перевірки № 608/2201/34887052 від 03.10.2013 року,
проведеною перевіркою повноти
визначення податкового кредиту за
період з 01.10.2010 року по 31.12.2012 року
встановлено його завищення на суму 36 863
грн. (том І, а.с. 26-28).

Так, відповідно до наданих до перевірки
документів, а саме реєстрів отриманих
податкових накладних, податкових
декларацій з податку на додану
вартість, оборотно-сальдових
відомостей по рахунку 63 з субрахунками,
рахунку 90 із субрахунками, рахунку 64 із
субрахунками, у грудні 2011 року ПП
"Торгтехніка-Пак" завищило суму
податкового кредиту на 36 863 грн.
внаслідок того, що у складі податкового
кредиту (реєстр отриманих податкових
накладних за грудень 2011 року) двічі
відобразило суму ПДВ по податковій
накладній № 14, виписаній 31.12.2012 року
ПрАТ ВМК "Торгтехніка" на загальну суму
123 626,50 грн., в тому числі ПДВ - 20 604 грн., а
також суму ПДВ по податковій накладній
№ 370, виписаній 30.11.2011 року ТОВ
"Житомирський картонний комбінат" на
загальну суму 97 551,12 грн., в тому числі
ПДВ - 16 259 грн. (які були включені в
реєстр отриманих податкових накладних
за грудень 2011 року другий раз).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно з пп. "а" п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку по
податковому кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України та послуг.

В силу вимог п. 198.2 ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Оскільки позивачем ПП "Торгтехніка-Пак"
не представлено інших податкових
накладних, крім тих, які відображені в
реєстрі, на переконання суду,
податковий орган дійшов до
обґрунтованого висновку про завищення
підприємством податкового кредиту на
суму 36 863 грн., задекларованого у рядку
10.1 декларації за грудень 2011 року, а отже
і порушення ним вимог п. 198.6 ст. 198 ПК
України.

З вищевказаним порушенням податкового
законодавства позивач фактично
погодився та під час розгляду справи
жодних доводів на спростування
висновків акту перевірки в цій частині
суду не навів.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ
№ від 14.10.2013 року в частині
збільшення ПП "Торгтехніка-Пак" суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 36 863 грн. за
грудень 2011 року є правомірним та у цій
частині платником податків не
оспорюється.

Однак, позивач не погоджується з
висновками акту перевірки щодо
заниження підприємством податку на
додану вартість за жовтень 2010 року на
суму 2506 грн.

Перевіряючи зазначені висновки
податкового органу, судом встановлено
наступне.

Відповідно до податкової декларації з
ПДВ за серпень 2010 року сума по рядку 27
(сума ПДВ, яка підлягає нарахуванню до
сплати в бюджет за підсумками
поточного звітного періоду, з
урахуванням залишку від'ємного
значення попереднього звітного
періоду) склала 6526 грн. та була сплачена
позивачем в повному обсязі 29.09.2010 року,
що підтверджується платіжним
дорученням № 299 від 29.09.2010 року (том 1,
а.с. 57-59).

Відповідно до податкової декларації з
ПДВ за вересень 2010 року сума по рядку 18.2
(від'ємне значення (-)) склала 49 915 грн.
Тому позивач не декларував до сплати
ПДВ за цей період (рядок 27 з прочерком),
проте суму від'ємного значення 49 915 грн.
відніс до рядку 22.2 (сума, що включається
до складу податкового кредиту
наступного звітного (податкового)
періоду (рядок 21 мінус рядок 22.1) (том 1,
а.с. 60-61).

Відповідно до податкової декларації з
ПДВ за жовтень 2010 року сума по рядку 20
(позитивне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду)
становила 53 148 грн., а по рядку 23.1
(значення рядка 22.2 податкової
декларації попереднього звітного
періоду) - 49 915 грн. Відтак, сума по рядку
27 (сума ПДВ, яка підлягає нарахуванню до
сплати в бюджет за підсумками
поточного звітного періоду, з
урахуванням залишку від'ємного
значення попереднього звітного
періоду) склала 3233 грн. При цьому, як
вбачається з платіжного доручення № 63
від 29.11.2010 року, податок на додану
вартість за цей період був сплачений
позивачем у більшому розмірі, ніж
задекларовано, а саме в сумі 5554 грн.
замість належних до сплати 3233 грн. (том
1, а.с. 62-64). Отже, переплата склала 2321 грн.

Відповідно до податкової декларації з
податку на додану вартість за листопад
2010 року сума по рядку 27 (сума ПДВ, яка
підлягає нарахуванню до сплати в
бюджет за підсумками поточного
звітного періоду, з урахуванням
залишку від'ємного значення
попереднього звітного періоду) склала
10 934 грн. та була сплачена позивачем в
повному обсязі 30.12.2010 року, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 84 від 30.12.2010 року (том 1, а.с. 65-67).

06.12.2010 року позивачем подано уточнюючий
розрахунок податкових зобов'язань з
ПДВ за вересень 2010 року, у якому
виправлено помилку, допущену в
податковій декларації з ПДВ за
вересень 2010 року, та по рядку 8.1
збільшено суму, яка підлягає сплаті до
бюджету на 2314 грн. (том 1, а.с. 68).

Позивач стверджує, що оскільки ним
сплачено суму податкових зобов'язань з
ПДВ за жовтень 2010 року у розмірі
більшому (5554 грн.), ніж задекларовано (3233
грн.), відповідно він не зобов'язаний
додатково сплачувати податкові
зобов'язання з ПДВ, що були визначені в
уточнюючому розрахунку № від
06.12.2010 року, адже сума переплати
повністю покривала суму ПДВ, що
визначена в уточнюючому розрахунку.

Проте з такими доводами позивача суд не
погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" (який був чинним на момент
виникнення спірних правовідносин) сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені законом
для відповідного податкового періоду.
При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно з пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість" якщо у
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту кожного
наступного податкового періоду лише в
частині суми податку фактично
сплаченої отримувачем постачальникам
товарів (послуг) та при імпорті і
включається до розрахунку бюджетного
відшкодування наступного звітного
періоду;

залишок від'ємного значення, за яким не
проведено розрахунків з
постачальниками відображається в
податковій декларації з податку на
додану вартість окремим рядком для
визначення суми податку, яка може
підлягати відшкодуванню в частині
сплачених сум податку в наступних
звітних періодах;

залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування
відображається у декларації з податку
на додану вартість окремим рядком та
включається до складу податкового
кредиту починаючи з першого звітного
періоду 2011 року.

Відповідно до пп. 5.11 п. 5 Порядку
заповнення та подання податкової
декларації з податку на додану
вартість, затвердженого Наказом ДПА
України від 30.05.1997 року №166, якщо за
результатами поточного звітного
(податкового) періоду платником
податку визначено від'ємне значення
різниці між сумою податкових
зобов'язань і сумою податкового
кредиту, сума визначеного від'ємного
значення враховується у зменшення суми
податкового боргу за попередні звітні
(податкові) періоди з податку на додану
вартість, у тому числі розстроченого
або відстроченого відповідно до закону
(відображається у рядку 22.1 податкової
декларації), а решта зараховується до
складу податкового кредиту наступного
податкового періоду (відображається у
рядку 22.2 податкової декларації
поточного звітного (податкового)
періоду та переноситься до рядка 23.1
податкової декларації наступного
звітного (податкового) періоду).

Згідно з п. "а" п. 10.1 ст. 10 Закону України
"Про податок на додану вартість"
платник податків є особою, яка
відповідальна за нарахування,
утримання та сплату (перерахування)
податку до бюджету.

При цьому платник податку відповідає
за дотримання достовірності та
своєчасності визначення сум податку, а
також за повноту та своєчасність його
внесення до бюджету відповідно до
закону (п. 10.2 ст. 10 Закону України "Про
податок на додану вартість").

В силу положень пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" (який був чинним на момент
виникнення спірних правовідносин)
платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом десяти
календарних днів, наступних за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого підпунктом 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 цього Закону для
подання податкової декларації.

Відповідно пп. 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 Закону
України від 21.12.2000 року № 2181-111 (із
змінами та доповненнями) узгоджена
сума податкового зобов'язання, не
сплачена платником податків у
встановлені строки, визначається сумою
податкового боргу платника податків.

Таким чином, оскільки позивач в
уточнюючому розрахунку № від
06.12.2010 року за вересень 2010 року
задекларував податкове зобов'язання з
ПДВ в сумі 2314 грн., на переконання суду,
він був зобов'язаний самостійно
сплатити податок на додану вартість у
строк, передбачений пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами".

Разом із тим, як встановлено проведеною
перевіркою, ПП "Торгтехніка-Пак"
вищевказаного обов'язку не виконало, а
отже занизило свої зобов'язання за
відповідній звітній період.

Крім того, суд вважає правильними
висновки контролюючого органу про те,
що у зв'язку з поданням уточнюючого
розрахунку податкових зобов'язань з
ПДВ за вересень 2010 року, сума по рядку
22.2 декларації з ПДВ за вересень 2010 року
(сума, що включається до складу
податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду (рядок 21
мінус рядок 22.1) мала скласти відповідно
не 49 915 грн., а 47 601 грн. (49 915?2314=47601).

Отже, значення рядка 23.1 (значення рядка
22.2 податкової декларації попереднього
звітного періоду) податкової
декларації з ПДВ за жовтень 2010 року
також мало скласти 47 601 грн., а тому сума
по рядку 27 (сума ПДВ, яка підлягає
нарахуванню до сплати в бюджет за
підсумками поточного звітного періоду,
з урахуванням залишку від'ємного
значення попереднього звітного
періоду) повинна була становити 5547 грн.,
а не 3233 грн., як фактично було
задекларовано позивачем.

З огляду на викладене суд погоджується
з висновками акту перевірки про те, що в
порушення вимог пп. 7.7.1, пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7
Закону України "Про податок на додану
вартість", пп. 5.11 п. 5 Порядку заповнення
та подання податкової декларації з
податку на додану вартість,
затвердженого Наказом ДПА України від
30.05.1997 року № 166, позивачем ПП
"Торгтехніка-Пак" у декларації з ПДВ за
жовтень 2010 року було завищено рядок 23,
що у свою чергу призвело до заниження
суми ПДВ, яка підлягає сплаті до
бюджету за підсумками поточного
звітного періоду, з урахуванням
залишку від'ємного значення
попереднього звітного періоду, на 2506
грн.

Доводи позивача про те, що податковий
орган повинен був відкоригувати
податкове зобов'язання підприємства за
рахунок переплати за жовтень 2010 року
суд до уваги не бере, оскільки система
обліку платників податків не
передбачає можливості автоматичного
зарахування тих коштів платника
податків, що обліковуються як
переплата, - як кошти, які підлягають
сплаті до бюджету.

Крім того, позивач не ініціював перед
податковим органом питання про
можливість зарахування коштів, які
підлягають сплаті до бюджету, за
рахунок коштів, що обліковуються за ним
як переплата, що додатково свідчить про
безпідставність його тверджень.

Тому посилання позивача на те, що
надміру сплачені ним суми грошового
зобов'язання з ПДВ за жовтень 2010 року
відповідач повинен був самостійно
зарахувати як кошти, що сплачені до
бюджету, після подання підприємством
уточнюючого розрахунку в грудні 2010
року та збільшення у зв'язку з цим
самостійно задекларованих зобов'язань
з ПДВ суд вважає надуманими і такими, що
не відповідають чинному законодавству.

Водночас суд зазначає, що перевірити
спрямування переплати ПП
"Торгтехніка-Пак" з податку на додану
вартість за жовтень 2010 року в сумі 2321
грн. виявилося неможливим за
минуванням часу та через відсутність
(незбереження) у відповідача даних
зворотного боку облікової картки
платника податків за 2010 рік (том 3, а.с.
197-203).

При вирішенні даного
публічно-правового спору судом також
встановлено, що за результатами
попереднього акту перевірки ПП
"Торгтехніка-Пак" від 21.02.2011 року №
629/2310/34887052 податковим органом було
виявлено завищення від'ємного значення
по рядку 22.2 Декларації з податку на
додану вартість за вересень 2010 року в
сумі 898 грн., з яких 706 грн. було
оскаржено в судовому порядку (том 1, а.с.
30). Тобто завищення на суму 192 грн. слід
вважати узгодженим.

Вказана обставина сторонами у ході
розгляду справи не заперечувалася і
вважається безспірною. Відтак, залишок
від'ємного значення попереднього
звітного періоду за вересень 2010 року,
що включається до складу податкового
кредиту поточного звітного періоду
(рядок 23 декларації) в жовтні 2010 року,
відповідачем правильно визначено на
рівні 47 409 грн. (47 601?192=47 409).

Таким чином, проведеною перевіркою у
підсумку правомірно встановлено
заниження позивачем ПП
"Торгтехніка-Пак" зобов'язань з податку
на додану вартість за жовтень 2010 року в
загальній сумі 2506 грн. (2314+192=2506).

Враховуючи наведене суд приходить до
переконання про відсутність підстав
для визнання протиправним і скасування
податкового повідомлення-рішення
Вінницької ОДПІ № від 14.10.2013 року.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних справах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 1, 2 ст. 71
КАС України).

Крім того, в силу вимог ст. 86 КАС України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні

Перевіривши юридичну та фактичну
обґрунтованість доводів сторін,
оцінивши докази суб'єкта владних
повноважень на підтвердження
правомірності своїх рішень та докази,
надані позивачем, суд доходить
висновку, що заявлений
адміністративний позов підлягає
частковому задоволенню, а саме в
частині визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ
№ від 14.10.2013 року. У задоволенні
решти позовних вимог належить
відмовити за безпідставністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат у справі, суд враховує, що
відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Частиною 3 статті 94 КАС України
передбачено, що якщо адміністративний
позов задоволено частково, судові
витрати, здійснені позивачем,
присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Загальний розмір заявлених позивачем
майнових вимог у цій справі становив 110
185 грн., тоді як при зверненні до суду з
даним адміністративним позовом
позивачем було сплачено 220,38 грн., що
узгоджується з приписами пп. 1 п. 3 ч. 2 та
ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий
збір" (10 % від ставки збору в розмірі 2203,70
грн.).

Таким чином, враховуючи часткове
задоволення адміністративного позову,
а саме на суму 60 974 грн., до державного
бюджету з позивача належить стягнути
судовий збір в сумі 764,02 грн., що
відповідає частці задоволених вимог
майнового характеру за вирахуванням
вже сплаченого позивачем судового
збору в сумі 220,38 грн.

Відповідно з Вінницької ОДПІ необхідно
стягнути решту суми судового збору,
який підлягав сплаті при зверненні до
адміністративного суду, що становить
1219,31 грн.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 160, 162, 163,
167, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області № від 14.10.2013 року.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з приватного підприємства
"Торгтехніка-Пак" (ідентифікаційний код
34887052 на спеціальний рахунок Державної
судової адміністрації України (банк
одержувача - ГУ ДКСУ у Вінницькій
області, код банку 802015, р/р 4002)
судовий збір в сумі 764 (сімсот шістдесят
чотири) грн. 02 коп.

Стягнути з Державного бюджету України
на спеціальний рахунок Державної
судової адміністрації України (банк
одержувача - ГУ ДКСУ у Вінницькій
області, код банку 802015, р/р 4002)
судовий збір в сумі 1219 (одна тисяча
двісті дев'ятнадцять) грн. 31 коп. шляхом
його безспірного списання органами
Державної казначейської служби
України з рахунків Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова у повному обсязі складена:
16.06.2014 року.

Суддя
Сало Павло Ігорович