Справа № 640/5141/14-а
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 р.Справа № 640/5141/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Ральченка І.М. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання
Кудіної Я.Г.

в присутності:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Матофій Л.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського
районного суду м. Харкова від 22.04.2014р.
по справі № 640/5141/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Харківського міського центру
зайнятості , Головного
спеціаліста Харківського міського
центру зайнятості Федяя Володимира
Олексійовича

про визнання дій незаконними,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із
адміністративним позовом до
Харківського міського центру
зайнятості, Головного спеціаліста
Харківського міського центру
зайнятості Федяя Володимира
Олексійовича в якому просив:

- визнати дії відповідачів щодо
направлення його на невідповідну
роботу за професіями листоноша та
охоронник - незаконними;

- визнати дії відповідачів щодо відмови
у направленні його на професійне
навчання до навчального закладу ІІІ-IV
рівня акредитації незаконними;

- визнати дії головного спеціаліста
Харківського міського центру
зайнятості Федяя Володимира
Олексійовича в призначенні йому
наступного прийому на 15 годину 10 хвилин
07 квітня 2014 року без погодження з ним
незаконними.

Ухвалою Київського районного суду м.
Харкова від 22.04.2014 року
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Харківського міського центру
зайнятості, Головного спеціаліста
Харківського міського центру
зайнятості Федяя Володимира
Олексійовича про визнання дій
незаконними в частині визнання дії
відповідачів щодо відмови у
направленні його на професійне
навчання до навчального закладу ІІІ-ІV
рівня акредитації незаконними
залишено без розгляду.

Постановою Київського районного суду
м. Харкова від 22.04.2014 року в задоволенні
позовних вимог було відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Київського районного суду м. Харкова
від 22.04.2014 року та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, позивач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Позивач у судовому засіданні
апеляційну скаргу підтримав у повному
обсязі, просив вимоги, що в ній
викладені, задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні з вимогами апеляційної
скарги не погодилась, оскільки вважає,
що постанова суду, прийнята за
наслідками розгляду справи в суді
першої інстанції, є законною та
обґрунтованою.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач по справі перебуває на обліку в
Харківському міському центрі
зайнятості з 17.06.2008 року, про що
свідчить заведена відносно позивача
персональна картка із застосуванням
автоматизованої системи (а.с.72).

24.06.2008р. позивачу наданий статус
безробітного, він був ознайомлений з
правами та обов'язками безробітних, був
повідомлений про необхідність
виконання рекомендацій центру
зайнятості, про санкції за їх
недотримання.

Відмовляючи в задоволені позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
вимоги позивача є неправомірними, не
обґрунтованими, безпідставними і
такими, що суперечать діючому
законодавству та фактичним обставинам
справи.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в судовому рішенні,
колегія суддів дійшла висновку про
безпідставність апеляційної скарги та
законність рішення суду першої
інстанції, з огляду на таке.

Так, згідно ч.2 ст. 43 Закону України «Про
зайнятість населення» статус
безробітного надається особам за їх
особистою заявою у разі відсутності
підходящої роботи з першого дня
реєстрації у територіальних органах
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, незалежно від
зареєстрованого місця проживання чи
місця перебування.

Відповідно до ч.2 ст. 44 вищевказаного
Закону зареєстровані безробітні
зобов'язані: самостійно або за сприяння
територіальних органів центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції,
здійснювати активний пошук роботи,
який полягає у вжитті цілеспрямованих
заходів до працевлаштування, зокрема
взяття участі у конкурсних доборах
роботодавців: відвідувати
територіальний орган центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції, в якому
він зареєстрований як безробітний у
визначений і погоджений з ним час, але
не рідше ніж один раз на тридцять
календарних днів; дотримуватися
письмових індивідуальних рекомендацій
щодо сприяння працевлаштуванню,
зокрема брати участь у заходах,
пов'язаних із сприянням забезпеченню
зайнятості населення.

Встановлені обставини справи, які не
спростовуються доводами апеляційної
скарги, свідчать про те, ОСОБА_1 має
повну вищу освіту за спеціальністю
соціологія, закінчив Харківський
національний університет ім. В.Н.
Каразіна у 2005 році. Крім того позивач
має базову вищу освіту за
спеціальністю право, бакалавр,
кваліфікація юрист, закінчив
Харківський національний університет
внутрішніх справ у 2009 році (а.с. 144-145).
Звільнений з останнього міста роботи -
«Центру соціальних служб для сім'ї та
молоді Дзержинського району м.
Харкова» 03.06.2008 року за ст. 38 КЗпП за
власним бажанням (а.с.146).

Відповідно до ч.1 ст. 46 Закону України
«Про зайнятість населення» підходящою
для безробітного вважається робота, що
відповідає освіті, професії
(спеціальності), кваліфікації особи з
урахуванням доступності транспортного
обслуговування, встановленої рішенням
місцевої державної адміністрації,
виконавчого органу відповідної ради.
Заробітна плата повинна бути не нижче
розміру заробітної плати такої особи
за останнім місцем роботи з
урахуванням середнього рівня
заробітної плати, що склався у регіоні
за минулий місяць, де особа
зареєстрована як безробітний.

Під час пропонування підходящої роботи
враховується тривалість роботи за
професією (спеціальністю),
кваліфікація, досвід, тривалість
безробіття, а також потреба ринку
праці.

Проте, згідно ч.3 цієї ж статті Закону у
разі коли неможливо надати
безробітному роботу за професією
протягом шести місяців з дня
перебування на обліку в
територіальному органі центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції, йому
пропонується підходяща робота з
урахуванням здібностей, стану здоров'я
і професійного досвіду, доступних для
нього видів навчання та потреби ринку
праці.

Крім того, відповідно до п. 19 Порядку
реєстрації, перереєстрації
безробітних та ведення обліку
громадян, які шукають роботу,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 березня 2013 року
N 198, у разі коли протягом шести місяців
з дня реєстрації безробітному
неможливо підібрати роботу за
професією, підходящою є робота, що
потребує зміни професії з урахуванням
його здібностей, стану здоров'я,
професійного досвіду, доступних для
нього видів навчання та потреби ринку
праці.

Згідно ч. 8 ст. 46 Закону України «Про
зайнятість населення» підходящою для
безробітного не може вважатися робота,
якщо: місце роботи розташовано за
межами доступності транспортного
обслуговування, встановленої рішенням
місцевої державної адміністрації,
виконавчого органу відповідної ради;
умови праці не відповідають правилам і
нормам, встановленим законодавством
про працю та охорону праці (в тому числі
якщо на запропонованому місці роботи
порушуються встановлені законом
строки виплати заробітної плати); умови
праці на запропонованому місці роботи
не відповідають стану здоров'я
громадянина, підтвердженому медичною
довідкою.

Тобто, законодавцем чітко визначено
перелік робіт, які не може вважатися
для безробітного підходящими, а тому
посилання позивача на те, що йому було
запропоновано непідходящу роботу на
посаду охоронця та листоноші є
безпідставною, бо до цього переліку
вони не входять.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
приводу необґрунтованості стверджень
позивача на необхідність виключного
застосування працівниками
Харківського міського центру
зайнятості ч.1 ст. 46 Закону України «Про
зайнятість населення», оскільки чинним
законодавством чітко передбачено
розмежування вимог до підходящої
роботи для безробітного, виходячи з
періоду знаходження його на обліку у
центрі зайнятості.

Крім того, як свідчать матеріали
справи, у період перебування на обліку
позивач отримував профорієнтаційні та
профконсультативні послуги, отримував
направлення на працевлаштування за
спеціальністю «фахівець з соціальної
роботи», на посаду «юрист», «менеджер з
постачання», проте за результатами
співбесіди позитивного результату не
було чи з підстав не відповідності
кандидати вимогам чи у зв'язку з
зайнятістю посади чи з інших,
незалежних від центра зайнятості
підстав.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_1 є
безробітним за професією більш ніж
шість місяців з дня реєстрації у центрі
зайнятості, позивачу були
запропоновані посади, що потребують
зміни його професії з урахуванням
здібностей, стану здоров'я і
професійного досвіду доступних для
нього видів навчання та потреби ринку
праці, суд першої інстанції дійшов
правомірного висновку про
безпідставність вимог позивача щодо
визнання незаконними дій відповідачів
у направленні його на непідходящу
роботу за професіями листоноша та
охоронник .

Колегія суддів також вважає правильним
рішення суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позовних вимог в
частині визнання дій головного
спеціаліста Харківського міського
центру зайнятості Федяя Володимира
Олексійовича в призначенні наступної
дати прийому на 15 годину 10 хвилин 07
квітня 2014 року без погодження з ним
незаконними, з огляду на наступне.

Відповідно до розробленого
направлення на працевлаштування (Наказ
Міністерства соціальної політики
України від 16.05.2013 року №270) вбачається,
що корінець направлення на
працевлаштування з прийняття рішення
необхідно повернути територіальному
органу в особі Харківського міського
центра зайнятості через направлену
особу протягом семи календарних днів з
дати направлення особи на
працевлаштування.

Таким чином, вказана вимога до
визначення часу наступного прийому
після отримання безробітним
відповідних направлень на
працевлаштування є імперативною, а
тому підлягає застосуванню як
робітнику центру зайнятості, так і
особі, яка перебуває на її обліку, а
тому дії головного спеціаліста
Харківського міського центру
зайнятості Федяя Володимира
Олексійовича в призначенні наступної
дати прийому на 15 годину 10 хвилин 07
квітня 2014 року без погодження зі ОСОБА_1
не суперечать закону.

Крім того, колегією суддів не
приймаються твердження позивача щодо
порушення головним спеціалістом
Федяєм В.О. п. 29 Порядку реєстрації,
перереєстрації безробітних та ведення
обліку громадян, які шукають роботу,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 березня 2013 року
N 198, з наступних підстав.

Так, Відповідно до п. 29 п. 29 Порядку
реєстрації, перереєстрації
безробітних та ведення обліку
громадян, які шукають роботу,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 березня 2013 року
N 198 дата наступного відвідування
безробітним територіального органу, в
якому він зареєстрований,
встановлюється територіальним органом
не рідше ніж один раз на 30 календарних
днів за погодженням з безробітним, що
зазначається в додатку до персональної
картки.

Аналізуючи зазначений пункт Порядку,
суд першої інстанції вірно зазначив,
що це є загальна норма, яка передбачає
порядок встановлення відвідування
безробітними територіального органу
центру зайнятості, в якому вони
зареєстровані, проте вона не виключає
призначення іншої дати відвідування,
якщо про це передбачено
нормативно-правовими актами, як в
даному випадку Наказом Міністерства
соціальної політики України від 16.05.2013
року №270.

Крім того, у відповідності до
складеного акту від 31.03.2014 року,
підписаного начальником відділу
організації працевлаштування
населення, головного спеціаліста
юридичного відділу, головного
спеціаліста відділу взаємодії з
роботодавцями, головного спеціаліста
відділу активної підтримки
безробітних, головного спеціаліста
відділу організації працевлаштування
населення, старшого інспектора відділу
організаційної роботи, вбачається, що
ОСОБА_1 взяв направлення на роботу від
31.03.2014 року № 0229013 та №0189001,
після чого йому було повідомлено про
дату наступного прийому 07.04.2014 року та
видано відповідний талон, на що ОСОБА_1
відмовився ставити свій підпис у
додатку №1 у встановленому для цього
місці та повідомив, що згоден відвідати
ХМЦЗ тільки 20.04.2014 року, на що йому
роз'яснено, що такий тривалий проміжок
часу суперечить чинному законодавству,
а тому було запропоновано відвідати
ХМЦЗ у будь-який зручний для нього час
до 07.04.2014 року (а.с.52-53).

Тобто, відповідно до акту ОСОБА_4 мав
змогу вибрати іншу зручну для себе
дату, проте в межах, визначених Наказом
Міністерства соціальної політики
України від 16.05.2013 року №270, тобто
протягом 7 днів з дня отримання
направлення на роботу, на що останній
не погодився взагалі.

За таких обставин, заявлені позивачем
вимоги колегія суддів знаходить не
обґрунтованими та такими, що не
підлягають до задоволення.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції про відмову у задоволення
позову ґрунтуються на всебічному,
повному і об'єктивному розгляді в
судовому засіданні усіх обставин
справи в їх сукупності. Судом вірно
встановлено характер спірних
взаємовідносин та обґрунтовано
застосовано норми матеріального права
до їх вирішення. Порушень норм
процесуального закону, які б могли
призвести до прийняття невірного
рішення, не встановлено. Твердження
апеляційної скарги зазначений
висновок суду не спростовують.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Київського районного суду м.
Харкова від 22.04.2014р. по справі №
640/5141/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Катунов В.В.Судді
Ральченко І.М. Рєзнікова С.С. Повний
текст ухвали виготовлений 06.06.2014 р.