Справа № 814/688/14
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

21 травня 2014 року
Справа № 814/688/14

Суддя Миколаївського окружного
адміністративного суду Марич Є.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовомМиколаївського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, вул. Нікольська, 46, під. 2, м.
Миколаїв, 54001

доТовариства з додатковою
відповідальністю "Первомайський
спеціалізований кар'єр", вул. Гранітна,
21, с. Мигія, Первомайський район,
Миколаївська область, 55223

простягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені в сумі 22330,07 грн., В С Т А Н О В И В:

Позивач, Миколаївське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, звернувся до суду з позовом
до відповідача, Товариство з
додатковою відповідальністю
"Первомайській спеціалізований кар'єр",
про стягнення адміністративно -
господарських санкцій та пені за 2012
рік в сумі 22330,07 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач
не щомісячно подавав до центру
зайнятості протягом 2012 року звіти із
вакансіями для осіб з обмеженими
фізичними можливостями, внаслідок чого
до нього застосована
адміністративно-господарська санкція,
а внаслідок її несвоєчасної сплати
нарахована пеня.

Відповідач заперечував проти позову,
та зазначив, що не погоджується з
позовними вимогами, оскільки у 2012 році
працював охоронцем, інвалід ОСОБА_1
(особа з обмеженими фізичними
можливостями) (арк. справи 36).

Представники сторін подали клопотання
про розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Положеннями частини 4 статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що особа, яка бере
участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності. Якщо таке клопотання
заявили всі особи, які беруть участь у
справі, судовий розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Суд дослідив матеріали справи і
встановив наступне:

Відповідно до частини 8 статті 69
Господарського кодексу України
підприємство з правом найму робочої
сили забезпечує визначену відповідно
до закону кількість робочих місць для
працевлаштування, зокрема, інвалідів.
Відповідальність підприємства за
невиконання даної вимоги
встановлюється законом.

Спеціальним законом, який визначає
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні і гарантує їм рівні
з усіма іншими громадянами можливості
є Закон України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" від 21
березня 1991 року N 875-XII (далі - Закон N
875-XII).

Відповідно до п.1 Положення "Про Фонд
соціального захисту інвалідів",
затвердженого Постановою КМУ № 1434 від
26.09.2002 року, Фонд соціального
захисту інвалідів - є урядовим
органом державного управління, який
діє у складі Мінпраці та
підпорядковується йому.

Основним завданням Фонду соціального
захисту інвалідів, відповідно до п.3
Положення, є контроль за виконанням
підприємствами, установами і
організаціями, у тому числі
підприємствами і організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, які використовують
найману працю (далі-підприємства),
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів,
встановленого Законом України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні».

Частиною 1 ст. 18. Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» встановлено, що
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Пунктом 4 Положення "Про Фонд
соціального захисту інвалідів"
передбачено, що Фонд, відповідно до
покладених на нього завдань, здійснює
контроль за виконанням підприємствами
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів та сплатою
ними адміністративно-господарських
санкцій і пені.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні».

Ст.19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», передбачено, що для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій,
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, встановлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Про зайнятість та працевлаштування
інвалідів роботодавець повідомляє
територіальне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів шляхом
подання не пізніше 1 березня,
наступного після звітного періоду
статистичної звітності передбаченої
Наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 10
лютого 2007 року №42.

Судом встановлено, що в 2012 році на
підприємстві відповідача працювало 19
осіб, тобто 4% норматив для
працевлаштування інвалідів складає 1
особу.

У даний період підприємством
працевлаштовано ОСОБА_1, який є
інвалідом 3 групи, та працює у
відповідача з 02.02.2012 (ар.с. 36).

Суд зазначає, що вищевказаним законом
зобов'язано роботодавців здійснювати
працевлаштування інвалідів в межах
відповідного нормативу, а перевищення
такого нормативу та працевлаштування
більшої кількості робітників можливо
лише за ініціативою самого
підприємства.

Крім того жодних доказів щодо
направлення інвалідів на підприємство
та відмов відповідача у їх
працевлаштуванні - позивачем не надано.
Отже штрафні санкції та пеню
застосовано необґрунтовано та із
формальним підходом до вказаних
правовідносин, а тому вони не
підлягають стягненню.

Відповідно до статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

За приписами пункту 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Відповідач
своїм правом не скористався, станом на
день розгляду справи доказів
погашення заборгованості чи
заперечення суду не подав.

Як наслідок, суд приходить висновку,
що позовні вимоги необґрунтовані та не
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 11, 71, 122, 158 - 163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після
закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого цим
Кодексом, якщо таку скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної
сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а
також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
Є. В. Марич