Справа № 2-а-5442/08/2/0170
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2014 року
м. Київ К-28405/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Моторного О.А.,
Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Ялта
Автономної Республіки Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
14.05.2009 та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 27.07.2010 у справі № 2а-5442/08/2/0170

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Південна Рівьєра"

до Державної податкової
інспекції у м. Ялта Автономної
Республіки Крим

про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2008 року Товариством до суду
заявлений позов про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції від
08.04.2008 № /3, яким позивачеві
донараховано суму основного
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 2 338,36
грн. та фінансових санкцій - 4 676,72 грн. за
порушення вимог Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб".
Позовні вимоги обґрунтовані
відсутністю з боку позивача порушень
вимог названого Закону.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволені частково: податкове
повідомлення - рішення від 08.04.2008 №
/3 скасовано в частині нарахування
основного зобов'язання за платежем
податок з доходів фізичних осіб у сумі 2
277,36 грн. та штрафних санкцій у сумі 4 554,72
грн. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з думкою
якого погодився апеляційний суд, в
частині задоволення позовних вимог
вмотивоване тим, що позивач не
сплачував фізичним особам
нерезидентам будь-який дохід, не мав
статусу їх податкового агенту та не був
зобов'язаний згідно з положеннями
Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб" нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходів цих фізичних осіб.

Відмовляючи в іншій частині позовних,
суди виходили з того, що донарахування
позивачу основного зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб у сумі
61,00 грн. та штрафних санкцій у сумі 122,00
грн., що були визначені контролюючим
органом із суми 469,26 грн., яка була
отримана директором позивача в якості
додаткового блага за послуги
мобільного зв'язку (міжнародного
роумінгу), є правомірним, оскільки
позивачем не надано доказів, що
спростовують обґрунтованість
віднесення контролюючим органом таких
коштів до складу доходу директора
Товариства.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач до Вищого
адміністративного суду України подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.

При цьому державний податковий орган
обґрунтовує касаційну скаргу тим, що в
порушення вимог пп. 8.1.1 п. 8.1 ст.8 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб" позивач, як податковий агент, не
нарахував, не утримав та не сплатив до
бюджету податку з суми доходу,
отриманого в якості додаткового блага
у вигляді оплати послуг за проживання в
готелі фізичних осіб - нерезидентів.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що Державною
податковою інспекцією проведена
виїзна планова перевірка Товариства з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2006 по 30.06.2007, за підсумками
якої складено акт від 16.10.2007 №
2786/23-1/33386017/144. На підставі цього акта та
за результатами неодноразового
адміністративного оскарження Державна
податкова інспекція прийняла
оспорюване податкове
повідомлення-рішення.

У ході вказаної перевірки працівниками
Державної податкової інспекції було
встановлено ряд порушень у позивача, в
тому числі і порушення пп. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8
Закону України від 22.05.2003 № 889-ІV "Про
податок з доходів фізичних осіб", що
полягало у заниженні податку з доходів
фізичних осіб на суму 2 740,19 грн.
внаслідок сплати позивачем коштів ТОВ
"Готель"Бристон" за проживання фізичних
осіб - нерезидентів без утримання
податку з доходів фізичних осіб.

Основні засади державної політики щодо
оподаткування доходів фізичних осіб
визначені Законом України від 22.05.2003
№889-ІV "Про податок з доходів фізичних
осіб" (далі - Закон №889-ІV).

Так, відповідно до пп. 8.1.1 п. 8.1 ст.8
Закону №889-ІV податковий агент, який
нараховує (виплачує) оподатковуваний
дохід на користь платника податку,
утримує податок від суми такого доходу
за його рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах ст. 7 цього Закону та відповідно
до п. 19.2 ст. 19 зобов'язаний зокрема,
своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходів, які виплачуються на користь
платника податків та оподатковуються
до або під час такої виплати та за її
рахунок.

Відповідно до п. 3.2 ст.2 Закону № 889-ІV
об'єктом оподаткування нерезидента є
доходи з джерелом їх походження з
України, які підлягають кінцевому
оподаткуванню при їх виплаті, а
відповідно до п. 1.2 ст. 1 вказаного
Закону дохід - сума будь-яких коштів,
вартість матеріального і
нематеріального майна, інших активів,
що мають вартість, одержаних платником
податку у власність або нарахованих на
його користь з різних джерел як на
території України, так і за її межами.

Відповідно до пп. 4.2.9 п. 4.2 ст. 4 Закону №
889-ІV до складу загального місячного
оподатковуваного доходу включається
дохід, отриманий платником податку від
його працедавця як додаткове благо у
вигляді вартості безоплатно отриманих
товарів (робіт, послуг). Якщо додаткові
блага надаються особою, що не є
працедавцем платника податку, чи
особою, яка діє від імені або за
дорученням такого працедавця, то такі
доходи прирівнюються з метою
оподаткування до подарунків з їх
відповідним оподаткуванням.

Проте, як встановлено судами
попередніх інстанцій та
підтверджується матеріалами справи,
позивач не сплачував фізичним особам
нерезидентам будь-який дохід, не мав
статусу їх податкового агенту, а отже і
не був зобов'язаний згідно з
положеннями Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб"
нараховувати, утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходів цих фізичних осіб.

Крім того, кошти, які були сплачені
позивачем за проживання в готелі
фізичних осіб - нерезидентів у сумі 7
591,20 грн. були сплачені у межах
господарської діяльності, за рахунок
прибутку підприємства та до складу
валових витрат не відносились.

Отже, висновки податкового органу щодо
порушення позивачем вимог ст. 8 Закону
№ 889-ІV в частині донарахування
позивачу основного зобов'язання
податку з доходів фізичних осіб у сумі 2
277,36 грн. та штрафних санкцій у сумі 4 554,72
грн. не узгоджуються з нормами
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, спростовуються
належними та допустимими доказами,
яким суди надали належний правовий
аналіз.

Щодо решти суми податного зобов'язання
(з урахуванням фінансових санкцій) у
розмірі 183,00 грн., то в цій частині
судове рішення першої інстанції, з
думкою якого погодився суд апеляційної
інстанції, також відповідає закону і
залишається без змін з мотивів,
наведених у постанові.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Ялта Автономної
Республіки Крим відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
14.05.2009 та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 27.07.2010 у справі № 2а-5442/08/2/0170
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
О.А. Моторний

А.О. Рибченко