Справа № 2а-5139/11/1905
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року
Справа №
6764/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Заліщицької
районної державної адміністрації
Тернопільської області на постанову
Заліщицького районного суду
Тернопільської області від 20 червня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення Заліщицької
районної державної адміністрації
Тернопільської області про
зобов'язання нарахувати і виплатити
допомогу на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И В:

31.05.2011 року позивач - ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до управління праці
та соціального захисту населення
Заліщицької районної державної
адміністрації Тернопільської області,
в якому просить зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок та
виплату йому щорічної допомоги на
оздоровлення, як учаснику ліквідації
аварії на Чорнобильській АЕС ІІІ
категорії, у розмірі трьох мінімальних
заробітних плат відповідно до положень
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 09 липня 2007 року
до 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року
до припинення права на отримання
допомоги.

Постановою Заліщицького районного
суду Тернопільської області від 22
лютого 2011 року вказаний позов
задоволено частково. Зобов'язано
управління праці та соціального
захисту населення Заліщицької
районної державної адміністрації
Тернопільської області провести
перерахунок та виплату ОСОБА_1, як
учаснику ліквідації аварії на
Чорнобильській АЕС ІІІ категорії,
недоплачену щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі трьох
мінімальних заробітних плат, із
врахуванням нарахованих та виплачених
сум відповідно до збільшення розміру
мінімальної заробітної плати з 1 грудня
2010 року до припинення права на
отримання такої допомоги.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
незаконною та прийнятою з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, відповідач оскаржив її в
апеляційному порядку. У апеляційній
скарзі просить скасувати постанову
Заліщицького районного суду
Тернопільської області від 20 червня 2011
року.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, апелянт зазначає, що управління
належним чином та відповідно до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» і постанов Кабінету
Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року
та № 936 від 20.09 2005 року виконало свій
обов'язок перед ОСОБА_1 з виплати йому
щорічної грошової допомоги на
оздоровлення. Просить врахувати, що
виключно законом про Державний бюджет
України визначаються видатки на
загальносуспільні потреби, їх розмір
та цільове спрямування і що управління
не вправі самостійно визначати розмір
щорічної допомоги на оздоровлення.
Стверджує, що при ухваленні
оскаржуваного судового рішення не були
враховані положення бюджетного
законодавства України та видаткові
можливості основного фінансового
документу держави.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст.183-2 цього
Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції прийшов до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Безспірно встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є
учасником ліквідації аварії на
Чорнобильській АЕС ІІІ категорії, що
стверджується відповідним
посвідченням, має право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення
відповідно до вимог ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» і
перебуває на обліку в управлінні праці
та соціального захисту населення
Заліщицької районної державної
адміністрації Тернопільської області.

Відповідно до вимог ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
передбачено виплату щорічної допомоги
на оздоровлення, яка для учасників
ліквідації аварії на Чорнобильській
АЕС ІІІ категорії складається з трьох
мінімальних заробітних плат.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано
такими, що не відповідають Конституції
України, положення пункту 28 розділу II
"Внесення змін до деяких законодавчих
актів України» Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими на
2008 рік було обмежено виплати
компенсацій і допомог у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної
плати, встановлених, зокрема, у ч.4 ст. 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
із вказівкою на те, що дане рішення
Конституційного Суду України має
преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Відповідно до ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції приходить до переконання про
підставність вимог позивача щодо
невиплати їй грошової допомоги на
оздоровлення у розмірі трьох
мінімальних заробітних плат і
покладення на відповідача обов'язку
щодо проведення її нарахування та
виплати за вказаний період у
зазначеному розмірі, які правомірно
задоволено судом першої інстанції.

Крім того, апеляційний суд
погоджується із висновком суду першої
інстанції про необхідність покладення
обов'язку з нарахування і виплати
спірної допомоги саме на управління
праці та соціального захисту населення
Заліщицької районної державної
адміністрації Тернопільської області
в силу вимог частини 5 статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» розмірів щорічної
грошової допомоги на оздоровлення як
на причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Кечко проти України").

З огляду на положення ст.ст. 21, 105, 162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач у справі порушив норми
права, які регулюють спірні
правовідносини, адміністративний суд
повинен визнати такі дії протиправними
і зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних
позивачу сум відповідно до закону, а не
ухвалювати рішення про стягнення чи
виплату їх конкретних розмірів.

Доводи апеляційної скарги в частині
відсутності права позивача на
отримання допомоги на оздоровлення в
повному розмірі, спростовуються
нормами матеріального права,
наведеними вище, наявними в справі
доказами, тому підставою для
задоволення апеляційної скарги бути не
можуть.

Доводи апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, п.3 ч.1 ст.197, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Заліщицької районної державної
адміністрації Тернопільської області
залишити без задоволення, а постанову
Заліщицького районного суду
Тернопільської області від 20 червня 2011
року у справі № 2-а-5139/11/1905 за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Заліщицької районної державної
адміністрації Тернопільської області
про зобов'язання нарахувати і
виплатити допомогу на оздоровлення -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженнюне підлягає.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник