Справа № 813/7722/13-а
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року
Справа № 876/1193/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Довгої О.І.,

при секретарі судового засідання:
Дутка І.С.

з участю представників: позивача Цяцяк
А.Р., відповідача Тістечко Ю.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Львівської митниці на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 16 грудня 2013
року у адміністративній справі
№813/7722/13-а за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Техніка монтажу» до Львівської
митниці, Головного управління
Державного казначейства України у
Львівській області про скасування
рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Техніка
Монтажу» звернулося до суду з позовом
до Львівської митниці Міндоходів,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Львівській області про скасування
рішення Львівської митниці про
коригування митної вартості товарів
№209000003/2013/900090/2 від 13.09.2013 року,
скасування картки відмови у прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення №209120000/2013/00440, яка
оформлена Львівською митницею,
стягненні із Державного бюджету через
Головне управління Державної
казначейської служби України у
Львівській області надмірно сплачені
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Техніка
Монтажу» суми мита у розмірі 11082,52 грн.
та податок на додану вартість із
ввезених на митну територію України
товарів в розмірі 46546,56 грн., а всього в
розмірі 57629,08 грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 16.12.2013 р.
позов задоволено повністю. Визнано
протиправним та скасовано рішення
Львівської митниці про коригування
митної вартості товарів №209000003/2013/900090/2
від 13.09.2013 року. Визнано протиправною та
скасовано картку відмови у прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 209120000/2013/00440, яка
оформлена Львівською митницею.
Стягнуто з Державного бюджету України
через Головне Управління Державної
казначейської служби України у
Львівській області (,
МФО 825014, 79005, м. Львів, вул. Левицького, 18)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Техніка
Монтажу» (79021, м. Львів, вул. Садова, 2А,
) суми мита у розмірі 11 082
(одинадцять тисяч вісімдесят дві) грн. 52
коп., та податку на додану вартість із
ввезених на митну територію України
товарів в розмірі 46 546 (сорок шість
тисяч п'ятсот сорок шість) грн. 56 коп.
надмірно сплачені на підставі
платіжного доручення №3395 від 13.09.2013
року, а всього в розмірі 57 629 (п'ятдесят
сім тисяч шістсот двадцять дев'ять) грн.
08 коп. Стягнуто з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Техніка Монтажу» (79021, м. Львів, вул.
Садова, 2А, ) судовий збір
в розмірі 645 (шістсот сорок п'ять) грн 11
коп.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідачем
Львівською митницею Міндоходів подана
апеляційна скарга, в якій вказують на
те, що постанова суду першої інстанції
є незаконною та необґрунтованою,
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
неповному з'ясуванні обставин у
справі. Зазначає, що судом порушено
норми ст. ст. 49, 53, 54, 57, 59 Митного кодексу
України та Методичних рекомендацій
щодо роботи посадових осіб митних
органів з аналізу, виявлення та оцінки
ризиків при здійсненні контролю
правильного визначення митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України. Вважає, що
декларантом не було подано усіх
додаткових документів визначених у
вимозі митного органу, тому
відповідачем правомірно було прийнято
оскаржені рішення. Просить постанову
суду першої інстанції скасувати та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі.

Представник апелянта в судовому
засіданні апеляційного розгляду
справи апеляційну скаргу підтримав з
підстав вказаних у скарзі, просив
апеляційну скаргу задовольнити,
постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нову постанову
про відмову у задоволенні позову в
повному обсязі.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційного розгляду
справи проти апеляційної скарги
заперечив, просив скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду без змін.

Відповідач Головне управління
Державного казначейської служби
України у Львівській області, явку
уповноваженого представника не
забезпечив, хоча був повідомлений про
дату та місце судового засідання.
Відповідно до ч. 4 ст.196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду справи, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне. 13.11.2011
р. між компанією NINGBO EXACT FASTENERS CO., LTD., та
ТзОВ «Фірма «Техніка Монтажу» було
укладено контракт №12ЕХТЕЕМ011 (надалі -
Контракт), відповідно до п. 1.1. якого
Продавець (компанія NINGBO EXACT FASTENERS CO., LTD.,)
виробляє та продає, а Покупець (ТзОВ
«Фірма «Техніка Монтажу») купує
кріпильні елементи, надалі - Товар на
умовах FOB Шанхай (Китай) (відповідно
INKOTERMS 2000), згідно обумовлених
специфікацій, які є невід'ємною
частиною цього Контракту.

Пункт 1.2. Контракту вказує, що назва,
сума, вартість одиниці кожного Товару,
загальна сума Товару і його вартість
вказується в додатку/специфікації.

Відповідно до п. 1.3. Контракту Сторони
залишають право, при взаємній згоді,
доповнювати або змінювати терміни та
умови виконання Контракту.

Згідно п. 2.1. Контракту вартість Товару
по даному Контракту встановлюється в
доларах США і включає до складу
вартість Товару, пакування, витрати по
завантаженню Товару до транспортного
засобу Покупця, виконанню всіх
формальностей по передачі Товару,
зокрема отримання експортних ліцензій,
митної реєстрації та інших дозволів,
необхідних для продукування та
експорту і перевозки Товару до України.

Відповідно до п. 2.3. Контракту сума
Товару, що може бути поставлена по
даному Контракту, складає 800000,00 доларів
США.

Згідно п. 5.2. Контракту Покупець
зобов'язаний заплатити Продавцю аванс,
та/або за кожен отриманий вантаж
безготівковим банківським переказом в
доларах США на вказаний у Договорі
рахунок.

Пункт 5.3. Контракту передбачає, що
Сторони допускають зміну методу і
форми оплати за отриманий Товар.

26 травня 2013 року Продавцем було
виставлено на ім'я ТзОВ «Фірма «Техніка
Монтажу» інвойс №13ЕХТЕЕМ014 на оплату
Товару на загальну суму 28887,37 доларів
США.

13 червня 2013 року між сторонами було
укладено додаток №8 до контракту
№12ЕХТЕЕМ011 від 13.11.2012 року, відповідно
до якого Продавець виробляє і постачає,
а покупець купує Товар згідно цін,
наведених у додатку, на загальну суму
28887,37 доларів США.

Платіжним дорученням в іноземній
валюті №660 від 29.07.2013 року ТзОВ «Фірма
«Техніка Монтажу» перерахувало на
користь Продавця грошові кошти в
розмірі 28887,37 доларів США за умовами
додатку №8 від 13.06.2013 року до контракту
№12ЕХТЕЕМ011 від 13.11.2012 року.

Транспортування товару відбувалося
згідно укладеного з ТзОВ «Глобал Оушен
Лінк» 12.08.2009 року договору №00/15 на
транспортно-експедиційне
обслуговування, який врегульовує
взаємовідносини сторін при
організації експедитором перевезень
різними видами транспорту, перевалки у
портах та транспортно-експедиційному
обслуговуванні зовнішньоторгових
вантажів Клієнта, в т.ч. у
великотонажних контейнерах. До
матеріалів справи долучено довідку про
транспортні витрати №6006 від 05.09.2013 року
про те, що ставка морського фрахту по
маршруту Шанхай (Китай) - Одесса
(Україна) для 1х20 фт контейнера TCLU2810040
склала 11949,54 грн.

На виконання вимог, встановлених ст.53
МК України, для митного контролю та
митного оформлення товарів, що
імпортуються на митну територію
України 21.08.2013 року ТзОВ «Фірма
«Техніка Монтажу» було подано до
митного оформлення електронну митну
декларацію №209120000/2013/833979 та документи
на вантаж згідно Контракту з №12EXTEEM011
від 13.11.2012 року.

На підтвердження заявленої митної
вартості до митної декларації були
подані наступні документи згідно ч.2
ст.53 МК України: контракт №12EXTEEM011 від
13.11.2012 р.; додаток №8 від 13.06.2013 р. до
контракту №12EXTEEM011 від 13.11.2012 р.;
комерційний інвойс №13ЕХТЕЕМ014 від
26.05.2013 р.; платіжне доручення в
іноземній валюті №660 від 29.07.2013 р.;
договір №00/15 від 12.08.2009 р. на
транспортно-експедиційне
обслуговування; іменний коносамент
№CNSHA040358 від 10.06.2013 р.; довідку про
транспортні витрати №6006 від 05.09.2013 р.;
пакувальний лист від 26.05.2013 р.; а також
додаткові документи: прайс від 08.05.2013 р.;
митну декларацію країни відправника
№11814509 від 05.06.2013 р.; витяг про
вартість сировини від 12.09.2013 р.;
оригінал сертифікату походження
№СCPIT123864798 від 13.06.2013 р. із зазначенням
країни походження товару і зазначенням
відправника та отримувача; інші
додаткові документи; інформацію про
позитивні результати здійснення
фітосанітарного контролю товару;
інформацію про позитивні результати
здійснення радіологічного контролю
товару.

13.09.2013 року Львівською митницею було
прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів №
209000003/2013/900090/2, в якому зазначено, що
митна вартість імпортованих товарів не
може бути визнана за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються, у
зв'язку із неподанням декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій ст.53 МК України. Відповідно
до п.4.1 ст.54 МК України здійснено
контроль наявності в підтверджуючих
документах усіх відомостей в
кількісному виразі, використаних при
обчисленні митної вартості. Під час
розгляду документів були виявлені
розбіжності, а саме специфікація на
товар виписана після виставлення
інвойсу та відправлення товару, підпис
відправника в сертифікаті про
проходження товарів відрізняється від
підпису відправника у фактурі,
контракті, пакувальному листі, підписи
відправника в додатку до контракту та в
контракті відрізняються. Наявна у
митного органу інформація щодо митної
вартості імпортованих товарів
призвела до виникнення сумнівів у
правильності визначення митної
вартості. Проведено консультації з
декларантом згідно ст. 57 МК України.
Неможливо застосувати наступні методи
визначення митної вартості, а саме
методу 2а (ст. 59 МК України) та методу 2б
(ст.60 МК України) з причини відсутності
у митного органу та декларанта
інформації про ідентичні товари.
Декларанту був наданий перелік
додаткових документів, на підставі
яких митна вартість може бути визнана:
виписку з бехгалтерської документації;
за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та інформація біржових
організацій про вартість товару або
сировини. Коригування митної вартості
ґрунтується на раніше визначених
митними органами вартостях МД
№209160000/2013/011367 від 26.07.2013 р.

Також на основі цього рішення було
видано картку відмови у прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 209120000/2013/00440.

На підставі рішення Львівської митниці
від 13.09.2013 року ТзОВ «Фірма «Техніка
Монтажу» додатково сплатило мито в
розмірі 11082,52 грн. та податок на додану
вартість із ввезених на митну
територію України товарів в розмірі
46546,56 грн., а всього в розмірі 57629,08 грн.

Суд першої інстанції позов задовольнив
з тих підстав, що декларант подав
документи, які чітко ідентифікували
оцінюваний товар та містили об'єктивні
і достовірні дані, що піддавалися
обчисленню, які підтверджували ціну
товарів, що підлягала сплаті позивачем
на користь продавця, тобто
підтверджували митну вартість товарів
за ціною договору, тому відповідач не
мав правових підстав для застосування
резервного методу №6.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції в частині визнання
протиправними та скасуванні рішення
Львівської митниці про коригування
митної вартості товарів №209000003/2013/900090/2
від 13.09.2013 року, скасування картки
відмови у прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №209120000/2013/00440,
вважає що такі відповідають нормам
матеріального права та обставинам
справи, однак вважає передчасними
висновки суду щодо задоволення
позовних вимог в частині стягнення
надміру сплачених до бюджету платежів.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу
України, митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ст. 51 МК України, митна
вартість товарів, що ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, визначається
відповідно до гл. 9 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 52 МК України,
декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані: 1) заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом; 2) подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

Статтею 53 МК України передбачено, що
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення. Документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є: 1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Крім цього, ч. 3 ст. 53 цього ж Кодексу
передбачено перелік документів, які
митний орган може вимагати у
декларанта у разі, якщо документи,
зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари. Це, зокрема, транспортні
(перевізні) документи, виписку з
бухгалтерської документації, каталоги,
специфікації, прейскуранти виробника
товару.

Подані ТзОВ «Фірма «Техніка Монтажу»
Львівській митниці Державної митної
служби України з метою підтвердження
митної вартості товару, що
імпортується на митну територію
України згідно додатку №8 від 13.06.2013 р.
до контракту №12ЕХТЕЕМ011 від 13.12.2012 р. в
повному обсязі відповідають вимогам,
передбаченим ст. 53 МК України та
містять підтверджені відомості щодо
числових значень складових митної
вартості товарів та відомості щодо
ціни, що була фактично сплачена за ці
товари, та які підтверджують митну
вартість товару, визначену декларантом
за основним методом - за ціною договору.

Приймаючи рішення про коригування
митної вартості товарів №209000003/2013/900090/2
від 13.09.2013 року Львівська митниця
Державної митної служби України,
зазначила, що митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визнана за ціною договору щодо товарів,
які імпортуються, у зв'язку з
неподанням декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах 2-4 ст.53 МК
України.

Крім цього, в оскаржуваному рішенні про
коригування митної вартості товарів
№209000003/2013/900090/2 від 13.09.2013 року
зазначено, що декларанту був наданий
перелік додаткових документів, на
підставі яких митна вартість може бути
визнана: виписку з бухгалтерської
документації; за наявності - інші
платіжні та/або бухгалтерські
документи, що підтверджують вартість
товару та містять реквізити, необхідні
для ідентифікації ввезеного товару;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та інформація біржових
організацій про вартість товару або
сировини.

Подані декларантом документи в
підтвердження митної вартості товару,
що імпортується на митну територію
України згідно контракту №12ЕХТЕЕМ011
від 13.11.2012 р. та додатку №8 від 13.06.2013 р.
до контракту №12ЕХТЕЕМ011 від 13.11.2012 р.,
ТзОВ «Фірма «Техніка Монтажу» в
повному обсязі відповідають вимогам,
передбаченим ст. 53 МК України та
містять документально підтверджені
відомості щодо числових значень
складових митної вартості товарів та
відомості щодо ціни, що була фактично
сплачена за ці товари, та які
підтверджують митну вартість товару,
визначену декларантом за основним
методом - за ціною договору.

Що стосується документів, передбачених
ч.3 ст.53 МК України, то такі документи
згідно норм МК України є додатковими
документами, та які подаються
декларантом за їх наявності протягом 10
календарних днів з моменту отримання
письмової вимоги митного органу, тому
неподання таких додаткових документів,
витребуваних митницею, ще не є
підставою для відмови в митному
оформленні товару, оскільки подання
таких документів можливе лише за їх
наявності у декларанта (ч.3 ст.53 МК
України) та поданих декларантом
позивача документів в своїй сукупності
достатньо для здійснення митного
оформлення товару за методом, вказаним
декларантом, а митним органом в ході
судового розгляду належними доказами
не доведено протилежного.

Також, в оскаржуваному рішенні про
коригування митної вартості товарів
№209000003/2013/900090/2 від 13.09.2013 року
зазначено, що під час розгляду
документів було виявлено розбіжності,
а саме: специфікація на товар виписана
після виставлення інвойсу та
відправлення товару; підпис
відправника в сертифікаті про
походження товарів, відрізняється від
підпису відправника у фактурі,
контракті, специфікації, пакувальному
листі; підписи відправника в додатку до
контракту та в контракті
відрізняється; у митного органу наявна
інформація щодо митної вартості
імпортованих товарів яка призвела до
виникнення сумнівів у правильності
визначення митної вартості
декларантом.

Узгодження між сторонами Контракту
специфікації на товар після
виставлення інвойсу та відправлення
товару, що відбулось у повній
відповідності із умовами договору, а
зокрема пунктом 1.3. Контракту, не може
згідно норм ст. ст. 54, 55 МК України бути
підставою для відмови у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом митною вартістю, оскільки
вказані обставини не впливають на
розрахунок митної вартості товару, не
свідчать про відсутність у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, а також не свідчать про
невідповідність обраного декларантом
методу визначення митної вартості
товару.

Крім цього, розбіжності, на які
посилається митний орган та які стали
підставою для винесення оскаржуваного
рішення не входять до виключного
переліку підстав для відмови митного
органу у митному оформленні товарів,
які визначені ч.6 ст. 54 МК України.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

Посилання апелянта на проведення
консультації у вигляді надіслання
декларанту в електронному вигляді
повідомлення-вимоги про надання
додаткових документів не може
вважатись процедурою проведення
консультацій, оскільки право вимоги
таких документів передбачено у ч.3 ст.53
МК України.

Відповідно до ч. 2 ст.58 МК України, метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

В оскарженому рішенні Львівської
митниці про коригування митної
вартості товарів №209000003/2013/900090/2 від
13.09.2013 року відсутні пояснення щодо
зроблених коригувань на обсяг партії
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів, умов поставки, комерційних
умов тощо, також відсутня докладна
інформація та джерела, які
використовувались митним органом при
її визначенні, наявне лише посилання
на раніше визначених митними органами
митних вартостях МД №400050000/2013/14788 від
11.09.2013 р. та №209160000/2013/011367 від 26.07.2013 р.

З урахуванням наведеного, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
оскаржуване рішення про коригування
митної вартості товарів складене
Львівською митницею Державної митної
служби України з порушенням наказу
Міністерства фінансів України «Про
затвердження форми рішення про
коригування митної вартості товарів,
Правил заповнення рішення про
коригування митної вартості товарів та
Переліку додаткових складових до ціни
договору» від 24.05.2012 № 598.

Крім цього, зазначається послідовність
застосування методів визначення
митної вартості та причин, через які не
був застосований кожний з методів, що
передує методу, обраному митним
органом.

Також в рішенні Львівської митниці про
коригування митної вартості товарів
№209000003/2013/900090/2 від 13.09.2013 року відсутні
будь-які пояснення щодо зроблених
коригувань на обсяг партії ідентичних
або побідних (аналогічних) товарів,
умов поставки, комерційних умов тощо,
також відсутня докладна інформація та
джерела, які використовувались митним
органом при її визначенні.

Вказане дає підстави стверджувати, що
оскаржуване рішення про коригування
митної вартості товарів складене
Львівською митницею Міндоходів і з
порушенням наказу Міністерства
фінансів України «Про затвердження
форми рішення про коригування митної
вартості товарів, Правил заповнення
рішення про коригування митної
вартості товарів та Переліку
додаткових складових до ціни договору»
від 24.05.2012 № 598, що додаткового вказує на
наявність підстав для його скасування.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи. У разі якщо неможливо
застосувати жоден із зазначених
методів, митна вартість визначається
за резервним методом відповідно до
вимог, встановлених статтею 64 цього
Кодексу. Приймаючи самостійне рішення
про визначення митної вартості
імпортованого товару за шостим
(резервним) методом, відповідач
покликається на неможливість
застосування попередніх методів.

Позивач, декларант подав документи, які
чітко ідентифікували оцінюваний товар
та містили об'єктивні і достовірні
дані, що піддавалися обчисленню, які
підтверджували ціну товарів, що
підлягала сплаті позивачем на користь
продавця, тобто підтверджували митну
вартість товарів за ціною договору,
тому відповідач не мав правових
підстав для застосування резервного
методу №6.

Враховуючи наведене, оскаржене рішення
про коригування митної вартості
товарів №209000003/2013/900090/2 від 13.09.2013 рок є
протиправним та підлягає скасуванню та
відповідно скасуванню підлягає картка
відмови у прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №209120000/2013/00440.

Що стосується надмірно сплаченої суми
мита в розмірі 11082,52 грн. та ПДВ із
ввезених на митну територію України
товарів в розмірі 46546,56 грн., то колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
прийшов до помилкового висновку про
задоволення позову в цій частині,
оскільки вказані позовні вимоги
заявлені передчасно.

Відповідно до Порядку повернення
платникам податків коштів, що
обліковуються на відповідних рахунках
митного органу як передоплата, і митних
та інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету, діючого
на час спірних правовідносин, контроль
за справлянням яких здійснюється
митними органами, затвердженого
наказом Державної митної служби
України від 20.07.2007 р. №618,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 25.09.2007 р. за №1097/14364 для
повернення з Державного бюджету
України митних та інших платежів,
помилково та/а надмірно сплачених до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
платником податків до загального
відділу митного органу, яким
здійснювало оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою та відповідний перелік
документів.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го
дня, наступного за днем зарахування
коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному
відділі, після розгляду керівником
(заступником керівника) митного органу
разом з пакетом документів передається
до Відділу для перевірки
обґрунтованості повернення заявлених
сум.

Відділ перевіряє факт перерахування
митних та інших платежів з
відповідного рахунку до Державного
бюджету України та наявність
переплати.

Для підготовки висновку про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи (далі - Висновок про повернення),
керівництвом Відділу за потреби
ініціюється проведення перевірки в
митному органі щодо правильності
митного оформлення із залученням
відповідних підрозділів митного
органу.

Порядок прийняття Висновку про
повернення регулюється Порядком
взаємодії митних органів з органами
Державного казначейства України в
процесі повернення з Державного
бюджету України помилково та/або
надмірно зарахованих до бюджету митних
та інших платежів, контроль за
справляння яких покладається на митні
органи, затвердженого Наказом
Державної митної служби, Державного
казначейства України від 20.07.2007 №611/147
Зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 25.09.2007р. за №1095/14362.
(далі Порядок №611/147). Згідно п.7
наведеного Порядку відповідний орган
Державного казначейства України на
підставі отриманого Висновку митного
органу про повернення готує платіжні
документи на перерахування коштів з
рахунку з обліку доходів державного
бюджету на рахунок, зазначений у
Висновку про повернення, та протягом
п'яти робочих днів від дати отримання
Висновку про повернення здійснює
повернення коштів з бюджету.

Виходячи з наведеного нормативними
актами встановлений порядок
повернення надмірно сплачених митних
платежів, який позивачем не дотриманий,
що не дає можливості стягнути спірні
митні платежі.

Відповідно до п. 17.1.10 ст. 17 Податкового
кодексу України, платник податків має
право на залік чи повернення надміру
сплачених, а також надміру стягнутих
сум податків та зборів, пені, штрафів у
порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з приписами п. 43.1. статті 43
Податкового кодексу України, помилково
та/або надміру сплачені суми грошового
зобов'язання підлягають поверненню
платнику відповідно до цієї статті та
статті 301 Митного кодексу України, крім
випадків наявності у такого платника
податкового боргу.

Відповідно до п.8 Прикінцевих та
перехідних положень Митного кодексу
України 2012 року повернення помилково
або надміру сплачених до дня набрання
чинності цим кодексом сум митних
платежів здійснюється у порядку,
встановленому цим Кодексом та
Податковим кодексом України.

За вимогами ч.1 ст.301 МК України 2012 р.
повернення помилково та/або надміру
сплачених сум митних платежів
здійснюється відповідно до Бюджетного
та Податкового кодексів України

Згідно з пунктом 187.8 статті 187 ПКУ для
операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати податку за податковими
зобов'язаннями.

Виходячи зі змісту наведених
законодавчих норм встановлений
відповідний порядок стягнення
надмірно сплаченого податку на додану
вартість, позивачем не дотриманий
Порядок стягнення з Державного бюджету
надмірно сплаченого податку на додану
вартість.

Вказані вище обставини є безсумнівною
підставою для зміни із скасуванням
постанови суду першої інстанції в
частині стягнення на користь позивача
надміру сплачених митних платежів та
прийняття нової постанови про відмову
у задоволенні позову в цій частині з
наведених вище підстав.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судові рішення повинні бути
законними і обґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 КАС України, суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги може своєю
постановою змінити постанову суду
першої інстанції або прийняти нову
постанову, якими суд апеляційної
інстанції задовольняє або не
задовольняє позовні вимоги.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
відповідача підлягає частковому
задоволенню, постанова суду першої
інстанції зміні із скасуванням в
частині стягнення на користь позивача
надміру сплачених митних платежів та
про відмову у задоволенні позову в цій
частині з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 201,
202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С ТА Н О В И В :

Апеляційну скаргу Львівської митниці -
задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 16 грудня 2013
року у адміністративній справі
№813/7722/13-а змінити із скасуванням в
частині стягнення з Державного бюджету
України через Головне Управління
Державної казначейської служби
України у Львівській області на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Техніка
Монтажу» суми мита у розмірі 11 082,52 грн.
та податку на додану вартість із
ввезених на митну територію України
товарів в розмірі 46 546,56 грн. надмірно
сплачені на підставі платіжного
доручення №3395 від 13.09.2013 року, а всього
в розмірі 57 629,08 грн.

В решті постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а у разі складення в повному
обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС
України - з дня складення в повному
обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді О.І. Довга

В.С. Затолочний

Повний текст постанови складено 10.06.2014
р.