Справа № 2а-414/11
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року
м. Київ К/800/61574/13

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України
в складі:

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

провівши попередній розгляд
касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову
Франківського районного суду м. Львова
від 20 червня 2013 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 року у справі № 2а-414/11 за позовом
ОСОБА_1 до Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради,
за участю третіх осіб: Львівське
комунальне підприємство «Львівський
ліхтар», Обласне комунальне
підприємство Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки», ОСОБА_2, про
визнання незаконним та часткове
скасування розпорядження, -

в с т а н о в и л а:

01.02.2006 року ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради,
за участю третіх осіб: Львівське
комунальне підприємство «Львівський
ліхтар», Обласне комунальне
підприємство Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки», ОСОБА_2, про
визнання незаконним та часткове
скасування розпорядження №518 від
29.05.1997р. «Про передачу квартир у
власність громадян» в частині передачі
у спільну сумісну власність ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 квартири по АДРЕСА_1 та підвалу,
площею 12,6 кв.м.

Постановою Франківського районного
суду м. Львова від 20 червня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 13 листопада 2013 року, в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів, ОСОБА_1 звернулася до суду з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд. Касаційна скарга
обґрунтована неправильним
застосуванням судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши в
межах доводів касаційної скарги
матеріали справи на предмет повноти та
всебічності дослідження їх судами та
обґрунтованості застосування норм
матеріального права до спірних
правовідносин, вивчивши доводи
касаційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав до її задоволення, з
огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_1 є власником квартири
по АДРЕСА_1, на підставі договору міни
від 29.08.1999р., посвідченого державним
нотаріусом 5 Львівської держнотконтори
та зареєстрованого в реєстрі за №2165.
Згідно вказаного договору, ОСОБА_1
обміняла належну їй квартиру на
квартиру по АДРЕСА_1, яка складається з
2х кімнат, загальною площею 66 кв.м. та
комори в підвалі, площею 12,5 кв.м.

Дана квартира належала на праві
приватної власності ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 на підставі свідоцтва
про право власності на квартиру,
виданого 30.06.99р. виконкомом Львівської
міської ради згідно з розпорядженням
№306 від 30.06.1999р.

Також судами встановлено, що
розпорядженням Франківської районної
адміністрації №518 від 29.05.1997р. «Про
передачу квартири у власність
громадян» передано у спільну сумісну
власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартиру по
АДРЕСА_2, площею 31,5 кв.м.

Вказане розпорядження видано на
виконання Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» на підставі заяви від 12.12.1995р.,
поданих документів та відповідно до
вимог ст.8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду».

Дане розпорядження затверджене
розпорядженням виконкому Львівської
міської ради №360 від 30.05.1997р.

Згідно з договором купівлі-продажу
квартири від 13.09.1999р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4
продали, а ОСОБА_2 купила квартиру по
АДРЕСА_2, яка складається з однієї
кімнати та кухні, загальною площею 31,5
кв.м , комори в підвалі, площею 12,6 кв.м.

На підставі довідки ЖЕК-201 від 12.1996р.
судами встановлено, що за наймачем
квартири по АДРЕСА_2 закріплена комора
у підвалі, площею 12 кв.м. Вказане
вбачається також з експлікації
внутрішніх площ до плану житлового
будинку, де зазначено, що до квартири
АДРЕСА_2 належить до підвалу, загальна
площа якого 25,3 кв.м.

Відповідно до довідки про склад сім'ї,
виданої ЖЕК-201 12.1996р., яка видавалась для
приватизації житла, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
були прописані у квартирі по АДРЕСА_2,
яка складається з однієї житлової
кімнати,кухні, вбиральні, загальною
площею 31,5 кв.м, що стверджується
експлікацією внутрішніх площ до плану
житлового будинку, копією з
поверхового плану.

Відповідно до інвентаризаційної
справи на будинок по АДРЕСА_1, загальна
площа квартири АДРЕСА_1 - становить 43
кв.м , загальна площа квартири АДРЕСА_2
становить 31,5кв.м.

На підставі відповіді відділу
житлового господарства ЛМР від 30.11.99р.
суди також встановили, що квартира
АДРЕСА_2 виникла в 1964р. як результат
розділу квартири АДРЕСА_1 шляхом
виділення в окреме користування
кімнати, площею 19,2 кв.м та приміщення
коридору 13,1 кв.м, у 1971р. На квартиру
АДРЕСА_2 видано ордер і тоді квартира
вже складалась з кімнати, площею 19,2
кв.м,кухні 11,6 кв.м та туалету-0,9 кв.м.
Така ж площа квартири і набір приміщень
залишився на час приватизації.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
вірно виходив з того, що спірні дії
відповідача вчинені у відповідності до
вимог діючого законодавства, зокрема з
врахуванням Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», згідно з ст.1 якого приватизація
державного житлового фонду - це
відчуження квартир, житлових приміщень
у гуртожитках, кімнат у квартирах та
одноквартирних будинках та належних до
них господарських споруд і приміщень
державного житлового фонду на користь
громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий
фонд місцевих рад народних депутатів
та житловий фонд,який знаходиться у
повному господарському віданні чи
оперативному управлінні державних
підприємств,установ.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 02.03.2004р, №4-рп/2004,
допоміжні приміщення (Підвали, сараї,
кладовки і т.д) передаються безоплатно
у спільну власність громадян одночасно
з приватизацією ними квартир (кімнат у
квартирах) багатоквартирних будинків.
Підтвердження права власності на
допоміжні приміщення не потребує
здійснення додаткових юридичних дій.

Як встановлено судами, квартира по
АДРЕСА_2 разом з підвалом, площею 12,6
кв.м. передана у спільну сумісну
власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 29.05.1997р,
тобто до виникнення права власності на
квартиру АДРЕСА_1 у попередніх
власників, яким квартира передана у
власність на підставі розпорядження
від 30.06.1999р., однак, останніми
розпорядження про передачу квартири
АДРЕСА_2 у власність не оспорювалось.

Отже, спірний підвал площею 12,6 кв.м.,
починаючи з 29.05.1997 року вибув з
державної власності та, як невід'ємна
частина квартири по АДРЕСА_2 перейшов у
приватну власність спочатку ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, а потім ОСОБА_2

Враховуючи те, що під час судового
розгляду справи не було надано доказів
та обґрунтованих доводів про порушення
відповідачем норм діючого
законодавства під час прийняття
спірного розпорядження, колегія суддів
погоджується із висновком судів про
дотримання Франківською районною
адміністрацією вимог Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» та інших нормативних
вимог під час ухвалення спірного
рішення.

Крім того, вирішуючи спір по суті,
судами обґрунтовано звернено увагу на
відсутність порушення прав позивача
спірним розпорядженням, внаслідок чого
прийняті законні та обґрунтовані
рішення, які відповідають завданням
адміністративного судочинства.

Отже, судами в повному обсязі
встановлено обставини справи, що мають
значення для її вирішення, відповідно
визначено правове регулювання спірних
правовідносин, постановлено
правосудні судові рішення.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків судів не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
при розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до статті 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 220-1, 224, 230, 231 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Франківського районного
суду м. Львова від 20 червня 2013 року та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 року у справі № 2а-414/11 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, в порядку та у строки,
визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: