Справа № 802/1377/14-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2014-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 червня 2014 р.
Справа № 802/1377/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Богоноса М.Б.,

секретаря судового засідання:
Слишинської Н.С.

представника позивача:
Масненької І.В.;

представника відповідача:
Каспрук Т.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Агробуд"

до: Іллінецької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

05.05.2014 року до Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
позивач - товариство з обмеженою
відповідальністю "Агробуд" (далі - ТОВ
"Агробуд") з адміністративним позовом
до відповідача - Іллінецької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області (далі -
Іллінецька ОДПІ). У позовній заяві
позивач просить визнати протиправним
та скасувати податкове-повідомлення
рішення Іллінецької ОДПІ № від
08.04.2014 року в частині на суму 334499,25 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
посилається на те, що відповідачем
проведено планову виїзну
документальну перевірку з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року. За
результатами перевірки був складений
акт № 3/22/22/05531021 від 25.03.2014 року, на
підставі якого Іллінецькою ОДПІ
винесено оскаржуване податкове
повідомлення-рішення. Позивач вважає
протиправними та необґрунтованими
висновки викладені в акті перевірки, а
податкове повідомлення-рішення
незаконним оскільки вважає, що ТОВ
"Агробуд" у період з 01.01.2011 року по 31.12.2013
року відносило до складу податкового
кредиту суми сплаченого ПДВ, у зв'язку з
придбанням у контрагента (МПП фірма
"Ерідон") товарів, що підтверджені
податковими накладними, оформленими
належним чином та іншими документами
бухгалтерського обліку. Разом з тим,
позивач вказує, що нарахувавши
позивачеві штрафні санкції за січень
2011 року, відповідач всупереч вимогам
ст. 102 ПК України вийшов за межі
встановленого строку застосування
штрафних санкцій за вчинення
порушення, а саме: 1095 днів.

Також позивач в обгрунтування іншої
частини позовних вимог зазначає, що у
вказаний період ТОВ "Агробуд" вважалося
суб'єктом спеціального режиму
оподаткування, а тому згідно ст. 209 ПК
України не повинен сплачувати суму
податку на додану вартість, нараховану
сільськогосподарським підприємством
на вартість поставлених ним
сільськогосподарських товарів/послуг.
Крім того, ТОВ "Агробуд" зауважує, що
податкове законодавство не пов'язує
можливість перебування господарюючого
суб'єкта на спеціальному режимі
оподаткування ПДВ із наявністю
зареєстрованих договорів на право
користування земельними ділянками.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримала.
Посилаючись на обставини викладені у
позовній заяві та пояснення надані у
судовому засіданні, просила позов
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог заперечив
та просив суд у його задоволенні
відмовити повністю. Як на підставу
заперечень посилався на відсутність
податкових накладних оформлених
належним чином, які б давали право на
формування податкового кредиту за
результатами операції із МПП фірми
"Ерідон" та ТОВ "Фаворит Авто Вінниця".

Додатково зазначив, що перевіркою
дотримання ТОВ "Агробуд" вимог
податкового законодавства встановлено
заниження податкового зобов'язання з
ПДВ у зв'язку із використанням у
господарській діяльності земельних
ділянок, які не були зареєстровані у
встановленому законом порядку. Тобто,
на думку відповідача, при визначенні
суми податкового зобов'язання з
податку на додану вартість ТОВ
"Агробуд" до спеціальної декларації
має відносити лише ПДВ із операцій щодо
реалізації власної
сільськогосподарської продукції,
вирощеної на земельних ділянках право
власності чи користування якими
належним чином зареєстровані.

Заслухавши пояснення представників
сторін, надавши оцінку іншим доказам,
які знаходяться у матеріалах справи,
суд доходить висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню виходячи із наступного.

ТОВ "Агробуд" зареєстровано 22.07.1998 року
Оратівською районною державною
адміністрацією Вінницької області, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію (а.с.15). ТОВ
"Агробуд" є сільськогосподарським
підприємством, який знаходиться на
спеціальному режимі оподаткування
податку на додану вартість.

Розглядаючи справу, суд встановив, що
головними державними
ревізорами-інспекторами відділу
податкового аудиту Іллінецької ОДПІ,
проведена планова виїзна
документальна перевірка ТОВ "Агробуд" з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року.

За результатами проведеної перевірки
складено Акт № 3/22/22/05531021 від 25.03.2014 року
про результати документальної
планової виїзної перевірки з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року.

Вказаним актом задокументовано ряд
наявних на думку контролюючого органу
порушень податкового законодавства, що
допущені у своїй діяльності позивачем,
в тому числі й ті, яким надається оцінка
у справі яка розглядається, а зокрема:

- п. 185.1 ст.185, п. 186,1 ст.186, п. 187.1 ст.187, п. 188.1
ст.,188, п. 189.1 ст.189 п. 199.1 ст.199, пп. 209.15.1
п.209.15 ст. 209 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 р. №2755-УІ (із змінами та
доповненнями) встановлено заниження
податкового зобов'язання всього в сумі
277848 грн.

- п.198.1 ст.198, п.199.1 ст.199 та пп.209.15.1 п.209.15
ст.209 п.201.1 п.201.10 п.201.14 ст.201 Податкового
кодексу України від 02 грудня 2010 року
№2755-УІ (із змінами та доповненями)
встановлено заниження податкового
зобов»язання в загальній сумі 223187 грн.

Крім того, позивачем надано розрахунок
суми податкового зобов'язання в
частині на суму 334499,25 грн, з висновками
якого позивач не погоджується та
звернувся до суду за захистом своїх
прав.

Зазначені висновки Акта перевірки від
25.03.2014 року № 3/22/22/05531021 стали підставою
для прийняття податкового
повідомлення - рішення від 08.04.2014 року №
, яким збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 501035,00 грн, в тому
числі за основним платежем - 501035 грн та
штрафними санкціями - 128083,75 грн., яке
стало предметом оскарження в частині
суми 334499,25 грн.

Надаючи оцінку обставинам, які стали
підставою для прийняття оскаржуваного
у справі податкового повідомлення
рішення, від 13.09.2013 року № суд
бере до уваги, що згідно п. 209.1 ст. 209 ПК
України, резидент, який провадить
підприємницьку діяльність у сфері
сільського і лісового господарства та
рибальства та відповідає критеріям,
встановленим у пункті 209.6 цієї статті
(далі - сільськогосподарське
підприємство), може обрати спеціальний
режим оподаткування.

ТОВ "Агробуд" у періоді, що перевірявся,
перебував на спеціальному режимі
оподаткування як сільськогосподарське
підприємство, основною діяльністю
якого є вирощування зернових культур
(крім рису), бобових культур і насіння
олійних культур (код КВЕД 01.11),
розведення свиней (код КВЕД 01.46),
допоміжна діяльність у рослинництві
(код КВЕД 01.61), оброблення насіння для
відтворення (код КВЕД 01.64), добування
піску, гравію, глин і каоліну (код КВЕД
08.12), виробництво цукру (код КВЕД 10.81)
(а.с.16).

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, а саме
визначення вичерпного переліку
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
регулюється Податковим кодексом
України від 02.12.2010 року №2755-VI, (далі - ПК
України).

Судовим розглядом встановлено, що ТОВ
"Агробуд" відображало податкові
зобов'язання та податковий кредит
шляхом подання до податкового органу
двох декларацій. Зокрема,
підприємством подавалася спеціальна
декларація по ПДВ, в якій
відображаються суми податку на додану
вартість від проведення операцій з
реалізації власної
сільськогосподарської продукції, що не
підлягає сплаті до бюджету та повністю
залишається у розпорядженні такого
сільськогосподарського підприємства
для відшкодування суми податку,
сплаченого (нарахованого)
постачальнику на вартість виробничих
факторів, а за наявності залишку такої
суми податку - для інших виробничих
цілей. Також позивачем подавалася
декларація з ПДВ загальна, по операціях
з подальшої реалізації товарів
(послуг), придбаних ним у інших
суб'єктів господарювання.

В ході перевірки посадовими особами
відповідача встановлено наступне.

Податковим органом була донарахована
сума основного платежу в розмірі 99615,00
грн і штрафних санкцій в розмірі 1 грн
за січень 2011 року по декларації з ПДВ
(скороченій) (№ 922 від 21.02.2011 року) за
результатами операцій із поставки
продукції, товарів власного
виробництва, крім молока та м'яса живою
вагою, реалізованих переробним
підприємствам, крім операцій з
реалізації підакцизних товарів.

На противагу, представник позивача
зазначив, що винесення рішення про
визначення грошових зобов'язань та
застосування штрафних санкцій 08 квітня
2014 року щодо сум, що були задекларовані
TOB "Агробуд" за січень 2011 року, є
неправомірним, оскільки 1095 днів з дня
подання декларацій за січень 2011 року
минули на дату винесення податкового
повідомлення-рішення від 08.04.2013 року №
.

Суд погоджується із позицією позивача
та звертає увагу, що відповідно до п. 102.1
ст. 102 ПК України контролюючий орган,
крім випадків, визначених пунктом 102.2
цієї статті, має право самостійно
визначити суму грошових зобов'язань
платника податків у випадках,
визначених цим Кодексом, не пізніше
закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, а якщо така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем її фактичного подання. Якщо
протягом зазначеного строку
контролюючий орган не визначає суму
грошових зобов'язань, платник податків
вважається вільним від такого
грошового зобов'язання, а спір стосовно
такої декларації та/або податкового
повідомлення не підлягає розгляду в
адміністративному або судовому
порядку. У разі подання платником
податку уточнюючого розрахунку до
податкової декларації контролюючий
орган має право визначити суму
податкових зобов'язань за такою
податковою декларацією протягом 1095
днів з дня подання уточнюючого
розрахунку.

Судом встановлено, що декларації з ПДВ
(скорочена) за січень 2011 року була
фактично подана TOB "Агробуд" до
Іллінецької ОДПІ 21.02.2011 року, оскільки
20.02.2011 року припадало на вихідний день.

Таким чином, суд вважає, що на момент
визначення позивачу грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість податковим повідомленням -
рішенням № від 08.04.2013 року у
відповідача вже закінчився визначений
законом строк в 1095 днів для визначення
контролюючим органом позивачу
грошового зобов'язання за січень 2011
року, так як граничний строк подання
декларації із податку на додану
вартість за січень 2011 року настав 21.02.2011
року, а тому таке рішення про
визначення грошових зобов'язань та
застосування штрафних санкцій в
розмірі 99615,00 грн і штрафних санкцій в
розмірі 1 грн є протиправним та
підлягає скасуванню судом.

Відповідач посилається також на те, що
в порушення п.198.1 ст.198, п. 198.2. п.198.3. п. 198.6
ст.198 Податкового кодексу України TOB
«Агробуд» до складу податкового
кредиту скороченої декларації
віднесено суму податку, сплаченого у
зв'язку з придбанням товарів, не
підтверджено оригіналом податкової
накладної всього в сумі 101725,00 грн. в т.ч:
за липень 2013 р. в сумі 99483.42 грн.,
жовтень2013р. - 2242,00 грн.

Так, зокрема, на думку контролюючого
органу, в липні 2013 року TOB «Агробуд» до
складу податкового кредиту включено
75983,00 грн. податкового кредиту від МПП
фірма «Ерідон» ІПН 39 не
підтверджено оригіналом податкової
накладної (до перевірки надано копію з
факсу податкової накладної №36195 від
19.07.2013).

Крім того, в липні 2013 року TOB «Агробуд»
до складу податкового кредиту включено
23500.00 грн. податкового кредиту від МПП
фірма «Ерідон» ІПН 39 не
підтверджено оригіналом податкової
накладної (до перевірки надано копію з
факсу податкової накладної № 36354 від
22.07.2013).

Оцінюючі такі доводи суд враховує, що
згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

На підтвердження позовних вимог
позивач надав суду для долучення до
матеріалів справи оригінали
податкових накладних, які не взяті до
уваги під час проведення перевірки, а
саме:

- № 36195 від 19.07.2013 року, продавець МПП
"Ерідон", номенклатура товарів/послуг
продавця - Нітроамофоска 8-19-29 в
біг-бегах на загальну суму з ПДВ 455900,39
грн, ПДВ - 75983,40 грн;

- № 36354 від 22.07.2013 року, продавець МПП
«Ерідон», номенклатура товарів/послуг
продавця - Нітроамофоска 8-19-29 в
біг-бегах на загальну суму з ПДВ 141000,12
грн.. ПДВ -23500,02 грн.

Крім того, представник відповідача у
судовому засіданні пояснила, що у
випадку надання оригіналів вказаних
податкових накладних під час
проведення перевірки, такі б могли
вплинути на висновки податкового
органу. При цьому представник
відповідача (ревізор, який проводив
перевірку в частині ПДВ), оглянувши
оригінали наданих суду податкових
накладних визнала, що такі
відповідають усім вимогам Податкового
Кодексу України та можуть давати
підстави для формування податкового
кредиту.

Так, згідно Інформаційного листа
Вищого адміністративного суду від
14.11.2012 р. N 2379/12/13-12 суди повинні
враховувати вимоги частин четвертої та
п'ятої статті 11 КАС України щодо
необхідності офіційного з'ясування
всіх обставин справи і у відповідних
випадках витребувати ті докази, яких,
на думку суду, не вистачає для
належного встановлення обставин у
справі, що розглядається.

Згідно п. 4 ст. 11 КАС України, в силу яких,
суд вживає передбачені законом
заходи, необхідні для з'ясування всіх
обставин у справі, у тому числі щодо
виявлення та витребування доказів з
власної ініціативи.

Суд повинен запропонувати особам, які
беруть участь у справі, подати докази
або з власної ініціативи витребувати
докази, яких, на думку суду, не вистачає
(п. 5 ст. 11 КАС України).

Враховуючи викладене, судом для
повного та всебічного з'ясування
обставин справи взято до уваги
документи не надані під час перевірки,
проте подані у судовому засіданні.

Окрім вказаного перевіркою
встановлено, що податкові зобов'язання
з податку на додану вартість при
здійсненні операцій з ТОВ "Фаворит Авто
Вінниця" не підтверджені належним
чином податковими накладними, а саме у
податковій накладній не зазначено коду
товару згідно УКТ ЗЕД. Вказане стало
підставою для включення позивачу суми
податкового кредиту сплаченого в ціні
товару при купівлі авто Renault Kandoo- VF KW
ОВВ549724691 в сумі 33142 грн.

При цьому, податковий орган також
зазначив, що в ході проведення
перевірки TOB «Агробуд» пред'явлені
сертифікати про походження товару
(ст.282 МКУ), які свідчать про те, що товар
є імпортований. Отже, на думку
податкового органу, порушення порядку
заповнення податкової накладної не дає
права покупцю на включення сум податку
на додану вартість до податкового
кредиту (без коду УКТ ЗЕД) відповідно до
п.201.10 ст. 201 розділу V Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI
(із змінами і доповненнями), та не
звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України, у
податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити:

а) порядковий номер податкової
накладної;

б) дата виписування податкової
накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище,

ім'я та по батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, -

продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку
(продавця та покупця);

г) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,

зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище,

ім'я та по батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість. -

покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування
податку;

ж) ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Із долучених до матеріалів справи
податкової накладної № 202 від 16.12.2013
року судом вставнолено, що така містить
наступні дані:

- номенклатура товарів/послуг продавця
- автомобіль "Renault Kandoo-VF VF1KW0BB549724691 (2013)

- код товару згідно з УКТ ЗЕД -
одиниця виміру - шт..

- кількість - 1.000

- ціна постачання без урахування ПДВ
165708,33 грн. податок на додану вартість -
33141,67

- загальна сума з ПДВ - 198850,00 грн.

Таким чином, податкова накладна №202 від
16.12.2013 року містить всі зазначені
реквізити, в тому числі і код товару
згідно з УКТ ЗЕД. Крім того, про
наявність в даній податковій накладній
коду товару згідно з УКТ ЗЕД свідчить
також квитанція №1 про реєстрацію
25.12.2013 року податкової накладної № 202
від 16.12.2013 року, реєстраційний номер
, в протоколі прийому якої
зазначено: «Податкова накладна містить
коди УКТ ЗЕД» (а.с.104).

Враховуючи викладене, суд доходить
висновку, що позивачем не було допущено
порушень в частині оформлення
податкової накладної, а тому
донарахування ТОВ «Агробуд» 33142.00 грн.
основного платежу та 8285.50 грн. штрафних
санкцій є неправомірним.

Окрім зазначеного, відповідач при
проведенні перевірки поставив під
сумнів те, що продукція вирощена на
земельних ділянках, без державної
реєстрації не є продукцією власного
виробництва позивача. Водночас, на
думку податкового органу, належність
земельної ділянки на праві власності
чи оренди визначається відповідно до
земельного законодавства України з
моменту державної реєстрації цих прав.
Виникнення права власності чи
користування земельною ділянкою
пов'язане з державною реєстрацією
відповідного правового акта, на
підставі якого таке право надане. За
відсутності належним чином
зареєстрованого правовстановлюючого
документа відповідна земельна ділянка
не може вважатися такою, що перебуває у
власності чи на праві оренди в особи,
яка фактично володіє такою ділянкою.
Тому сільськогосподарська продукція,
вироблена (вирощена) на земельних
ділянках, щодо яких не оформлено
належним чином договори, для цілей
оподаткування ПДВ в умовах
спеціального режиму не може вважатися
власне виробленою.

Таким чином, відповідач в акті
перевірки встановлено завищення
податкового кредиту по спеціальній
декларації у загальній сумі 118971 грн.

Суд вважає нормативно
необґрунтованими висновки
контролюючого органу, що стали
підставою для донарахування вказаної
суми податкових зобов'язань виходячи
із того, що п. 209.6. ст. 209 ПК України
передбачено, що сільськогосподарським
вважається підприємство, основною
діяльністю якого є постачання
вироблених (наданих) ним
сільськогосподарських товарів
(послуг) на власних або орендованих
основних фондах, а також на
давальницьких умовах, в якій питома
вага вартості сільськогосподарських
товарів/послуг становить не менш як 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
попередніх 12 послідовних звітних
податкових періодів сукупно.

Як під час проведення перевірки та
оформлення її результатів так і під час
розгляду справи в суді, представниками
відповідача не ставилась під сумнів
законність статусу позивача у період,
який перевірявся як суб'єкта
спеціального режиму оподаткування.

Разом із тим, при визначенні змісту
поняття знаходження
сільськогосподарських угідь на праві
власності чи користування у платника
фіксованого сільськогосподарського
податку суд виходить з такого.

Згідно з пп. 14.1.233 п. 14.1 ст. 14 ПК України
сільськогосподарські угіддя - це рілля,
багаторічні насадження, сіножаті,
пасовища та перелоги. Відповідно,
сільськогосподарські угіддя
знаходяться на земельних ділянках
сільськогосподарського призначення.

Згідно з пп. 14.1.77 п. 14.1 ст. 14 ПК України
землі сільськогосподарського
призначення - це землі, надані для
виробництва сільськогосподарської
продукції.

За змістом наведених норм Податкового
кодексу України, для цілей справляння
ПДВ, що використовуються
сільськогосподарським
товаровиробником для виробництва
продукції рослинництва, повинні
знаходитися у власності чи
користуванні такого виробника.

Водночас Податковий кодекс України не
деталізує вимог до правового титулу,
відповідно до якого у особи виникає
право користування земельною ділянкою,
на якій розташовані
сільськогосподарські угіддя, а також
до правовстановлюючих документів,
якими підтверджуються відповідні
права на земельні ділянки. Будь-яке
право користування земельною ділянкою,
на якій розташовані
сільськогосподарські угіддя, хоч би з
яких підстав не виникало таке право, є
належним для підтвердження частки
сільськогосподарського
товаровиробництва для цілей
справляння ПДВ.

Таким чином, як випливає зі змісту п. 308.4
ст. 308 ПК України, для розрахунку
доходів від реалізації
сільськогосподарської продукції
власного виробництва як таких, що
можуть враховуватися при визначенні
частки сільськогосподарського
товаровиробництва, можуть включатися
доходи від продажу продукції
рослинництва, вирощеної (виробленої) на
сільськогосподарських угіддях, що
знаходяться у користуванні особи на
будь-яких умовах.

Окрім зазначеного, суд не погоджується
з висновками контролюючого органу щодо
наявності підстав для визначення
податкових зобов'язань позивача
виходячи окремо із частки товарів, які
вирощені на земельних ділянках,
договори оренди щодо яких не
зареєстровані з огляду на те, що ст. 125
Земельного кодексу України
передбачено, що право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до частини 5 статті 126
Земельного кодексу України право
оренди земельної ділянки
посвідчується договором оренди землі,
зареєстрованим відповідно до Закону.

Аналогічні положення містить ст. 18
Закону України «Про оренду землі». Так,
договір оренди землі набирає чинності
після його державної реєстрації.

Дійсно, суд погоджується з доводами
відповідача, що земельне законодавство
України вимагає державної реєстрації
договорів оренди земельних ділянок,
право оренди земельної ділянки виникає
з дня державної реєстрації цього права
відповідно до закону, що регулює
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень. Для
цілей регулювання земельних відносин
виникнення права оренди земельної
ділянки пов'язане із фактом державної
реєстрації відповідного договору.
Водночас податкове законодавство не
вимагає державної реєстрації договору
оренди земельної ділянки (паю) як
обов'язкової ознаки для кваліфікації
відповідної ділянки як такої, що
знаходиться у користуванні
сільськогосподарського
товаровиробника.

Враховуючи пріоритетність
застосування норм Податкового кодексу
України перед нормами інших галузей
права у регулюванні податкових
правовідносин, суд визнає, що
недотримання норм земельного
законодавства щодо реєстрації права
оренди земельних ділянок не може бути
перешкодою для кваліфікації
сільськогосподарських угідь як таких,
що знаходяться у користуванні
товаровиробника для цілей справляння
податку. Виникнення орендних відносин
відповідно до вимог земельного
законодавства не є обов'язковою умовою
для визнання сільськогосподарських
угідь такими, що знаходяться в
користуванні платника податку.

Отже, оспорювані висновки податкового
органу про порушення позивачем норм
п.198.1, п. 198,3 п. 198.6 п.198.2. ст.198, п.199.1 ст.199 та
п..п.209.15.1 п.209.15 ст.209 п.201.1 п.201.10 п.201.14 ст.201
ПК України не знайшли свого
підтвердження при розгляді справи у
суді, наслідком чого є визнання
протиправним та скасування
оскаржуваного податкового
повідомлення - рішення від 08.04.2014 року №
в частині суми грошового
зобов'язання із податку на додану
вартість в розмірі 334499 грн. 25 коп.

Висновок про наявність підстав для
часткового скасування податкових
повідомлень-рішень узгоджується із п.1
ч.2 ст. 162 КАС України, згідно якої у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих положень, дій чи бездіяльності
і про скасування або визнання нечинним
рішення чи окремих положень, про
поворот виконання цього рішення чи
окремих його положень із зазначенням
способу його здійснення.

Окрім вказаного, судом беруться до
уваги розрахунок суми податкового
зобов'язання, який в повній мірі дає
можливість розмежувати суми
зобов'язань та встановити у якій
частині підлягають скасуванню
податкове повідомлення- рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Іллінецької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області від 08.04.2014 року № в
частині суми грошового зобов'язання із
податку на додану вартість в розмірі
334499 грн. 25 коп. (триста тридцять чотири
тисячі чотириста дев'яносто дев'ять
гривень 25 коп.) в тому числі за основним
платежем 266791 грн. 00 коп. та за штрафними
санкціями 67708 грн. 25 коп.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Агробуд" () понесені ним судові витрати у
вигляді судового збору в сумі 487
(чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.
шляхом їх безспірного списання
органами Державної казначейської
служби України з рахунків Іллінецької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

Стягнути з Державного бюджету України
на рахунок Державної судової
адміністрації України (банк одержувача
- ГУ ДКСУ у Вінницькій області, код
банку 802015, р/р 4002) судовий збір у
сумі 4384 грн. 80 коп. (чотири тисячі триста
вісімдесят чотири грн. 80 коп.) шляхом
його безспірного списання органами
Державної казначейської служби
України із рахунків Іллінецької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович