Справа № 813/3489/14
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/3489/14
зал судових
засідань №8
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючої судді Братичак У.В.,
секретар судового засідання Хміль Х.З.,
представника позивача Горбаня О.В.,
представника відповідача Петришина
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Львівського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Львівського комунального
автотранспортного підприємства №1 про
стягнення заборгованості, -
На розгляд Львівського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява Львівського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Львівського комунального
автотранспортного підприємства №1 про
В обґрунтування вимог позивач
зазначив, що відповідно до ст.18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» (далі
- Закон № 875-XII) підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством.
Пояснив, що згідно з поданим ЛК АТП №1
за 2013 рік звітом, середньооблікова
кількість штатних працівників складає
172 особи, з них фактично працюючих
інвалідів - 3 особи. Проте, зазначив, що у
2013р. норматив робочих місць для
інвалідів складав - 7 осіб. Таким чином,
вважає, що відповідачем не виконано
даного нормативу для працевлаштування
інвалідів. На цих підставах просить
розрахунку «кількість робочих місць не
зайнятих інвалідами х середньорічна
заробітна плата штатного працівника за
Відповідач подав заперечення на
позов від 06.06.2014р., в якому зазначив, що
позивачем було невірно зроблено
розрахунок нормативу працевлаштування
інвалідів за 2013 рік, оскільки норматив
робочих місць, для працевлаштування
інвалідів, порядок його встановлення
визначаються виключно Законом № 875-XII, і
пільги підприємствам, що надають
транспортні послуги з перевезення
пасажирів громадським транспортом, в
ньому не передбачені. Крім того, жодним
іншим нормативно-правовим актом не
встановлена можливість виключення
водіїв категорії «Д» при розрахунку
середньооблікової кількості штатних
працівників облікового складу при
розрахунку нормативу робочих місць для
Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав.
Відповідач в судовому засіданні проти
позову заперечив з підстав, викладених
у запереченні від 06.06.2014р.
Заслухавши думку представників сторін,
дослідивши подані документи і
матеріали, оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд вважає,
що позов не підлягає задоволенню,
Спеціальним законом, який визначає
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні і гарантує їм рівні
з усіма іншими громадянами можливості
для участі в економічній, політичній і
соціальній сферах життя суспільства,
створення необхідних умов, які дають
можливість інвалідам вести
повноцінний спосіб життя згідно з
індивідуальними здібностями і
інтересами, є Закон № 875-XII.
За ч. 3 статті 18 Закону № 875-XII,
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
Відповідно до ч. 1 статті 19 Закону №
875-XII, для підприємств (об'єднань),
установ і організацій незалежно від
форми власності і господарювання
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
від середньооблікової чисельності
штатних працівників облікового складу
за рік, а якщо працює від 8 до 25 чоловік -
у кількості одного робочого місця.
Згідно з ч. 2 цієї статті, підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.
Відповідно до ч. 1 статті 12 Закону
України «Про охорону праці» від 14
жовтня 1992 року №2694-XII (далі - Закон №
2694-XII) підприємства, які використовують
працю інвалідів, зобов'язані
створювати для них умови праці з
урахуванням рекомендацій
медико-соціальної експертної комісії
та індивідуальних програм
реабілітації, вживати додаткових
заходів безпеки праці, які
відповідають специфічним особливостям
цієї категорії працівників.
Відповідно до статті 5 Закону № 2694-XII,
умови трудового договору не можуть
містити положень, що суперечать
законам та іншим нормативно-правовим
актам з охорони праці. Не можна
працівнику пропонувати роботу, яка за
медичним висновком протипоказана йому
Суд встановив, що основним видом
діяльності ЛК АТП №1 відповідно до
ліцензії АД №038665, виданої ГДІ на
автомобільному транспорті 25.05.2012р. є
послуги з перевезення пасажирів
автомобільним транспортом.
При цьому, специфіка роботи ЛК АТП №1 у
сфері перевезень не дозволяє
використовувати працю інвалідів на
посаді водіїв категорії «Д», оскільки
зазначена професія відноситься до
категорії робіт із шкідливими, важкими
та небезпечними умовами праці.
Відповідно до ч. 2 статті 16 Закону
України «Про транспорт» від 11
листопада 1994 року № 232/94-ВР, працівники,
які безпосередньо забезпечують
безпеку руху транспортних засобів,
повинні мати відповідну професійну
підготовку і за станом здоров'я бути
здатними якісно виконувати свої
Положенням статті 15 Закону України
«Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року
№3353-XII, кожний громадянин, що досяг
встановленого цим Законом віку і не має
медичних протипоказань, може в
установленому порядку отримати право
на керування транспортними засобами
відповідної категорії. Перелік
захворювань і вад, при яких особа не
може бути допущена до керування
відповідними транспортними засобами,
визначається Міністерством охорони
здоров'я України. Його ж наказом від 24
грудня 1999 року № 299 і затверджено такий
Відповідно до Переліку № 299, не можуть
бути допущені до управління
транспортними засобами, що здійснюють
пасажирські перевезення та підпадають
під категорію «Д», особи, що мають
захворювання і вади, а саме - інваліди.
З огляду на наведене, суд погоджується
з доводами відповідача щодо
недопустимості працевлаштування
інвалідів водіями категорії «Д»,
оскільки це призвело б до порушень з
його боку нормативно-правових актів, що
регулюють порядок забезпечення
безпеки руху та надання послуг у сфері
господарювання - пасажирських
Суд зазначає, що у випадку, коли
специфіка підприємства визначає, що
більшість посад на підприємстві
пов'язані з важкими та/або небезпечними
умовами праці, на яких заборонена праця
інвалідів, працевлаштування інвалідів
має використовуватися на цьому
підприємстві з урахуванням такої
Відтак, встановлюючи нормативи робочих
місць для працевлаштування інвалідів,
необхідно враховувати лише ту
кількість робочих місць на
підприємстві, які не пов'язані з
шкідливими, важкими та небезпечними
умовами праці, що визначаються в
порядку, передбаченому Законом № 2694-XII
та іншим законодавством України.
Отже, при визначенні нормативу для
працевлаштування інвалідів слід
враховувати лише ту кількість робочих
місць, які не пов'язані з шкідливими,
важкими та небезпечними умовами праці,
що і було здійснено Товариством.
Таким чином, позивачем безпідставно
застосовані до ЛК АТП №1
адміністративно-господарські санкції
за нестворені робочі місця для
За таких обставин суд дійшов висновку,
що позовні вимоги є не обґрунтованими,
а тому у задоволенні позову слід
У відповідності до вимог ст. 94 КАС
України, судові витрати стягненню зі
сторін не підлягають.
Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -
У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.
Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення. В разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст. 254
КАС України.

Повний текст постанови складений та
підписаний 13.06.2013 року.

Суддя
Братичак У.В.