Справа № 805/5768/14
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 р.
Справа № 805/5768/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Христофорова А.Б.. розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
про стягнення суми витрат у розмірі
3556,76 грн.,-

ВСТАНОВИВ :

Управління Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки,
звернулось до суду з позовною заявою до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
про стягнення суми витрат за період
січень 2014 року на суму 3556,76 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідач відмовився від
відшкодування витрат на виплату та
доставку пенсій на випадок втрати
годувальника, який загинув або помер
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання за
період січень 2014 року на суму 3556,76
гривень.

Позивач вважає, що така відмова не
ґрунтується на нормах чинного
законодавства, у зв'язку з чим просить
задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився надав до суду
заяву про розгляд справи без його
участі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився про дату час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

Представник відповідача судове
засідання не з'явився про дату час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, причини неявки суд не
повідомив, заяви про розгляд справи не
надав.

Відповідно до частини 6 статті 128 КАС
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо
можливості розгляду даної справи у
письмовому провадженні на підставі
наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши та оцінивши надані докази
за своїм внутрішнім переконанням, суд
встановив наступне.

Позивач,- Управління Пенсійного фонду
України в Центрально-Міському районі м.
Горлівки, є суб'єктом владних
повноважень, згідно ст. 48 КАС України
здатний особисто здійснювати свої
адміністративні процесуальні права та
обов'язки.

Відповідач, Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки,
є юридичною особою, згідно ст. 48 КАС
України здатний особисто здійснювати
свої адміністративні процесуальні
права та обов'язки.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (далі за текстом - Основи)
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ залежно
від страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Види соціальних послуг та
матеріального забезпечення за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням визначені у
статті 25 Основ. Так, відповідно до п. 1
ст. 25 Основ за пенсійним страхуванням
надаються такі види соціальних послуг
та матеріального забезпечення: пенсії
за віком, по інвалідності внаслідок
загального захворювання (в тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, крім
передбачених пунктом 4 цієї статті;
медичні профілактично-реабілітаційні
заходи; допомога на поховання
пенсіонерів.

Відповідно до п. 4 ст. 25 Основ за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Пунктом 5 частини першої статті 24
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23.09.1999 № 1105-XIV (далі
за текстом - Закон № 1105-XIV) Фонд
зобов'язано співпрацювати з фондами з
інших видів соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Відповідно до п. "д" ч. 1 статті 21 Закону
№ 1105-ХІV у разі настання страхового
випадку Фонд соціального страхування
від нещасних випадків зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні, зокрема,
пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Тобто, на відповідача покладається
обов'язок виплатити пенсію по втраті
годувальника, у разі його смерті від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання. Оскільки
пенсійне забезпечення здійснюється
позивачем, то відповідач зобов'язаний
відшкодувати вказану пенсію.

Частиною 3 статті 30 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено, що пенсія по
інвалідності від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання призначається відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Також частиною 1 статті 36 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
визначено, що пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні, за наявності в годувальника
на день смерті страхового стажу, який
був би необхідний йому для призначення
пенсії по інвалідності, а в разі смерті
пенсіонера або осіб, зазначених у
частині другій статті 32 цього Закону, -
незалежно від тривалості страхового
стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку
з втратою годувальника призначається
незалежно від того, чи були вони на
утриманні годувальника.

Статтею 21 Закону № 1105-ХІV визначений
перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків у разі настання
страхового випадку.

Відповідно до ст. 28 Закону № 1105-ХІV,
страховими виплатами є грошові суми,
які згідно із статтею 21 цього Закону
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків виплачує
застрахованому чи особам, які мають на
це право, у разі настання страхового
випадку.

Зазначені грошові суми складаються із:
1) страхової виплати втраченого
заробітку (або відповідної його
частини) залежно від ступеня втрати
потерпілим професійної працездатності
(далі - щомісячна страхова виплата); 2)
страхової виплати в установлених
випадках одноразової допомоги
потерпілому (членам його сім'ї та
особам, які перебували на утриманні
померлого); 3) страхової виплати пенсії
по інвалідності потерпілому; 4)
страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника; 5) страхової
виплати дитині, яка народилася
інвалідом внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання її матері під час
вагітності; 6) страхових витрат на
медичну та соціальну допомогу.

Згідно із статтею 33 Закону № 1105-ХІV, у
разі смерті потерпілого право на
одержання щомісячних страхових виплат
(пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1
частини першої статті 21 цього Закону)
мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання, а також
дитина померлого, яка народилася
протягом не більш як десятимісячного
строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є: 1)
діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до
18 років, які не працюють, або старші за
цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років; 2) жінки, які
досягли 55 років, і чоловіки, які досягли
60 років, якщо вони не працюють; 3)
інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких
померлий виплачував або був
зобов'язаний виплачувати аліменти; 5)
непрацездатні особи, які не перебували
на утриманні померлого, але мають на це
право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Пенсія у разі смерті годувальника
призначається і виплачується згідно із
законодавством.

Відповідач відмовився відшкодувати
позивачу витрати пов'язані з виплатою
пенсії по інвалідності та у зв'язку з
втратою годувальника згідно із Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» за період січень 2014
року.

Відповідачем не прийнято витрати на
загальну суму 3556,76 гривень по особам :

1. ОСОБА_2,

2. ОСОБА_3,

3. ОСОБА_4,

4. ОСОБА_5,

5. ОСОБА_6,

6. ОСОБА_7,

7. ОСОБА_8,

8. ОСОБА_9,

9. ОСОБА_10,

10. ОСОБА_11,

11. ОСОБА_12,

12. ОСОБА_13,

13. ОСОБА_1,

14. ОСОБА_14,

15. ОСОБА_15,

16. ОСОБА_16,

17. ОСОБА_17,

18. ОСОБА_18,

19. ОСОБА_19,

20. ОСОБА_20,

21. ОСОБА_21,

22. ОСОБА_22,

23. ОСОБА_23,

24. ОСОБА_24,

25. ОСОБА_25

Суд зазначає, що по пенсіонерам,
зокрема, 1) ОСОБА_6, 2) ОСОБА_7, 3) ОСОБА_10, 4)
ОСОБА_13, 5) ОСОБА_14, 6) ОСОБА_16, 7) ОСОБА_18, 8)
ОСОБА_21, 9) ОСОБА_22, 10) ОСОБА_24, 11) ОСОБА_9,
12) ОСОБА_4, на момент смерті їх
годувальників не досягли 55-річного
віку, а докази непрацездатності
вказаних осіб на момент смерті
годувальників в матеріалах справи
відсутні.

Крім того, по пенсіонерам ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_10 в матеріалах справи
відсутні докази про наявний
причинно-наслідковий зв'язок смерті їх
годувальників з одержаним каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я чи з
професійним захворюванням, як того
вимагають положення абз. 2 ч. 9 ст. 34
Закону № 1105.

Що стосується вимог в частині
стягнення витрат на виплату пенсій по
ОСОБА_2 та ОСОБА_19, з матеріалів справи
вбачається, що останнім на момент
смерті годувальників було відповідно 68
та 71 рік, однак згідно трудових книжок
останні працювали (а.с. 6-18, 187-197).

Таким чином, суд зазначає, що
вищезазначені особи не належали до
категорії непрацездатних осіб в
розумінні ст. 33 Закону №1105, а тому не
мали права на страхові виплати, отже,
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача витрат на виплату цим
особам основного розміру пенсії по
втраті годувальника та витрат на її
доставку не підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 на
момент смерті свого чоловіка
ІНФОРМАЦІЯ_2 не досягла 55-річного віку,
а ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (63 роки) на момент
смерті годувальника ІНФОРМАЦІЯ_8
згідно трудової книжки працювала
токарем на КП "Кіровський", а тому
позовні вимоги в цій частині також не
підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині
стягнення витрат на виплату пенсії
ОСОБА_25, ОСОБА_15, ОСОБА_23 зазначені
особи належали до категорії
непрацездатних осіб в розумінні ст. 33
Закону № 1105.

Так уОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_4, на момент
смерті батька від антракосиликатозу -
профзахворювання 25.02.1962 року, дочці
було 8 років й вона була інвалідом
дитинства І групи; у ОСОБА_23,
ІНФОРМАЦІЯ_5, батько ОСОБА_30 помер
ІНФОРМАЦІЯ_9 внаслідок нещасного
випадку на виробництві, на момент
смерті батька, сину було 10 років,
інвалід дитинства II групи з 01.03.1990 року;
ОСОБА_25, є інвалідом з дитинства, що
підтверджується висновком про час
настання інвалідності від 17.07.2013 року.

Що стосується позовних вимог в частині
стягнення витрат на виплату пенсій
ОСОБА_11, ОСОБА_20, ОСОБА_17 суд зазначає
наступне.

Суд зазначає, що після досягнення
дітьми вищезазначених осіб
восьмирічного віку, останні втратили
статус утриманців в розумінні ст.33
Закону України № 1105, а з ним і право на
отримання страхових виплат з цих
підстав, а тому відсутній обов'язок
відповідача відшкодовувати витрати на
виплату пенсії ОСОБА_11, ОСОБА_20, ОСОБА_17
Вказані особи отримують пенсію по
втраті годувальника вже як особи, які
самі набули право на пенсію за віком і
після її призначення перейшли на
пенсію по втраті годувальника з
підстав, визначених законом України №
1058.

За таких обставин суд вважає, що
витрати позивача на виплату цім особам
пенсії не підлягають відшкодуванню за
рахунок відповідача.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення витрат на виплату пенсії
ОСОБА_3, суд зазначає, що ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_6, є інвалідом 3 групи з
дитинства, тому перебував на утриманні
батька ОСОБА_31, який помер в
ІНФОРМАЦІЯ_10. За таких обставин ОСОБА_3
належить до категорії непрацездатних
осіб у розумінні ст.33 Закону №1105, тому
позовні вимоги в цій в частині
підлягають задоволенню.

Також, суд зазначає, що постановою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18.02.2014 року
у адміністративній справі №805/16599/13-а
встановлені вищевказані обставини
щодо вказаних пенсіонерів, між тими
самими сторонами у справі.

Частиною 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення витрат на виплату пенсії
ОСОБА_5, суд зазначає, що ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_7, на момент смерті батька
ОСОБА_33 від антракосиликатозу -
профзахворювання ІНФОРМАЦІЯ_11 була
інвалідом дитинства 2 групи, а тому вона
належали до категорії непрацездатних
осіб в розумінні ст. 33 Закону №1105.

Вищевказані обставини щодо вказаної
пенсіонерки, між тими самими сторонами
у справі були встановлені ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 24.04.2013 року
у адміністративній справі №805/2221/13-а .

Частиною 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Що стосується вимог в частині
стягнення витрат на виплату пенсій по
ОСОБА_8, з матеріалів справи вбачається,
що останній на момент смерті
годувальників виповнилось 53 роки, крім
того, згідно трудової книжки остання
працювала.

Таким чином, суд зазначає, що
вищезазначена особа не належала до
категорії непрацездатних осіб в
розумінні ст. 33 Закону №1105, а тому не
мала права на страхові виплати, отже,
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача витрат на виплату цієї
особі основного розміру пенсії по
втраті годувальника та витрат на її
доставку не підлягають задоволенню.

За приписами ст.255 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили,
в одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позовні вимоги позивача підлягають
частковому задоволенню, а саме
підлягають стягненню з відповідача
витрати по особам: ОСОБА_3 - 135,69 грн.,
ОСОБА_15 - 92,53 грн., ОСОБА_23 - 151,19 грн.,
ОСОБА_25 - 150,00 грн., ОСОБА_5 - 150,00 грн., а
всього у сумі 679,41 грн.

З огляду на вищевикладене, суд
проходить до висновку, що позовні
вимоги Управління Пенсійного фонду
України в Центрально-Міському районі м.
Горлівки підлягають частковому
задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 1, 2, 4, 5, 6, 10, 11, 14, 15, 17, 23, 48, 58, 69-71,
79, 86, 87, 94, 98, 104, 105, 111, 112, 114, 121, 160, 161, 162, 163,
185, 186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

П О С Т А Н О
В И В:

Адміністративний позов Управління
Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
про стягнення суми витрат у розмірі
3556,76 грн.,- задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
на користь Управління Пенсійного фонду
України в Центрально-Міському районі м.
Горлівки витрати на виплату та
доставку пенсій за період січень 2014
року у розмірі 679,41 гривень (шістсот
сімдесят дев'ять) гривень 41 коп.

У задоволенні іншої частини
адміністративного позову,- відмовити.

Постанова ухвалена в нарадчій кімнаті
в порядку письмового провадження 28
травня 2014 року.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Христофоров А.Б.