Справа № 2а-290/2011
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
Справа №
83240/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Іршавської районної
державної адміністрації Закарпатської
області на постанову Іршавського
районного суду Закарпатської області
від 15.04.2011 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Іршавської районної державної
адміністрації Закарпатської області
про перерахунок та виплату одноразової
компенсації у зв'язку з втратою
годувальника,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2011 року позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду позовом до
управління праці та соціального
захисту населення Іршавської районної
державної адміністрації Закарпатської
області про перерахунок та виплату
одноразової компенсації у зв'язку з
втратою годувальника.

Позивачка просила зобов'язати
управління праці та соціального
захисту населення Іршавської районної
державної адміністрації Закарпатської
області здійснити перерахунок та
виплатити одноразову компенсацію як
дружині, яка втратила годувальника,
який був учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
відповідно до ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у розмірі 60
мінімальних заробітних плат.

Постановою Іршавського районного суду
Закарпатської області від 15.04.2011 року
позов задоволено.

Зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
Іршавської районної державної
адміністрації Закарпатської області
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_1 як сім'ї, що втратила
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою в розмірі 60 мінімальних
заробітних плат в порядку, визначеному
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», та з врахуванням Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік».

Постанову суду першої інстанції
оскаржило управління праці та
соціального захисту населення
Іршавської районної державної
адміністрації Закарпатської області,
подавши на неї апеляційну скаргу.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає,
що позивачу було нараховано та
виплачено одноразову компенсацію
відповідно до постанов Кабінету
Міністрів України вiд 26.О7.1996 року № 836
та від 20.04.2007 року №649 в розмірі 7 568
грн. Тому, позовні вимоги позивачки є
безпідставними, оскільки виплата
компенсації ОСОБА_1 проведена
відповідно до чинного законодавства.

Апелянт просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким відмовити позивачці у
повному обсязі заявлених позовних
вимог.

Оскільки, клопотань від осіб, які
беруть участь у справі, про розгляд
справи за їх участю не поступило, тому,
суд апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду
даної справи.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачка як член сім'ї, що втратила
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, а тому
має право на одноразову компенсацію в
розмірі 60 мінімальних заробітних плат
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права та є
правильними.

В справі встановлено, що позивачка
ОСОБА_1 являється дружиною покійного
ОСОБА_2, смерть якого пов'язана з
роботами по ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1, як
член сім'ї, що втратила годувальника із
числа осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, отримала 7 586 грн.
одноразової компенсації.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть,
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, виплачується в таких
розмірах, зокрема, сім'ям, які втратили
годувальника - 60 мінімальних
заробітних плат.

Згідно ч. 6 та ч. 7 ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виплати
зазначені в цій статті, провадяться
протягом одного місяця з дня
встановлення інвалідності чи смерті
потерпілого. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

Згідно п. 28 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28.12.2007
року № 107-6 ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» викладено
у такій редакції: «Одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України».

Проте, рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008 р. зміни, внесені
підпунктом 11 пункту 28 розділу 2 Закону
України від 28.12.2007р. визнано такими, що
не відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Оскільки зміни, внесені підпунктом 11
пункту 28 розділу 2 Закону України від
28.12.2007р. визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними), то відповідно до
цього діє редакція Закону, яка діяла до
внесення змін до нього, а саме редакція
від 09.07.2007 року в якій встановлено, що
одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть,
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, виплачується в таких
розмірах, зокрема, сім'ям, які втратили
годувальника - 60 мінімальних
заробітних плат.

Однак всупереч вимог ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
відповідач виплатив одноразову
компенсацію в розмірі встановленому
постановами Кабінету Міністрів
України від 26.О7.1996 року № 836 та від
20.04.2007 року №649 в розмірі 7 568 грн.

Колегія суддів вважає, що виходячи із
загальних засад пріоритету законів над
підзаконними нормативними актами, при
вирішенні даного спору суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що виплата одноразової
компенсації була здійснена
відповідачем із порушенням
спеціального законодавства.

Посилання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» розмірів одноразової
компенсації як на причину невиконання
покладених на нього зобов'язань до
уваги не приймаються, оскільки
реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (постанову
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

З огляду на викладене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про обґрунтованість позовних вимог,
правильно і повно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для
скасування постанови колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Іршавської районної державної
адміністрації Закарпатської області
залишити без задоволення.

Постанову Іршавського районного суду
Закарпатської області від 15.04.2011 року
по справі № 2а-290/2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М. Старунський