Справа № 591/2410/14-а
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 р.Справа № 591/2410/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Бондара В.О. , Калитки О. М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м.Суми на постанову Зарічного
районного суду м. Суми від 06.05.2014р. по
справі № 591/2410/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м.Суми

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії щодо
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Зарічного районного суду м.
Суми від 06.05.2014р. позов задоволено.
Визнано дії Управління Пенсійного
фонду України у м. Сумах щодо відмови
ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та
виплати щомісячного довічного
грошового утримання у зв'язку зі зміною
заробітної плати суддів згідно
довідки від 09.01.2014 року -
неправомірними.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України у м. Сумах перерахувати
та виплачувати щомісячне довічне
грошового утримання судді у відставці
ОСОБА_1 у розмірі 90 % заробітної плати
працюючого судді на відповідній
посаді, згідно довідки апеляційного
суду Сумської області №3 від 09.01.2014
року, починаючи з 10 січня 2014 року без
обмеження граничного розміру
довічного грошового утримання.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати зазначену
постанову та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Сторони повноважних представників в
судове засідання не направили, хоча
повідомлялися про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, що
підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо доказів для правильного
вирішення апеляційної скарги, колегія
суддів визнала за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження, при цьому згідно ч.6 ст.12,
ч.1 ст.41 КАС України, повне фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, суд вважає, що
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції - без змін, з наступних
підстав.

Як встановлено судом при дослідженні
матеріалів справи, позивач є суддею у
відставці з червня 2008 року і з цього
часу, відповідно до ст. 43 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів" від
15.12.1991 року, їй здійснювалася виплата
довічного грошового утримання у
розмірі 90% заробітку, виходячи зі стажу
роботи на посаді судді на день
звільнення - 32 роки 5 місяців 8 днів.

Згідно з довідкою Апеляційного суду
Сумської області №3 від 09.01.2014 року
суддівська винагорода, що враховується
при перерахунку щомісячного утримання
суддям у відставці, станом на 01.12.2013
року складає 22776 грн. 60 коп.

10.01.2014 року позивач звернулась до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сумах з заявою про перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання, у зв'язку зі збільшенням
розміру грошового утримання діючих
суддів, однак отримав відмову, оскільки
згідно ст. 138 Закону України "Про
судоустрій та статус суддів"
перерахунок довічного грошового
утримання передбачено лише суддям
Конституційного Суду України.

Вказана відмова послугувала підставою
звернення позивача до суду із
зазначеними позовними вимогами.

Задовольняючи даний адміністративний
позов, суд першої інстанції виходив з
обґрунтованості позовних вимог
позивача.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
неправомірності відмови відповідача
та задоволення позовних вимог, з огляду
на наступне.

Конституційний Суд України у
мотивувальній частині рішення від 14
грудня 2011 року № 18-рп/2011 зазначив, що
щомісячне довічне грошове утримання
судді є самостійною гарантією
незалежності судді та складовою його
правового статусу. Правова природа
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці та
щомісячного грошового утримання
працюючого судді є однаковою, а самі ці
поняття - однорідними та
взаємопов'язаними.

Згідно ч.3 ст.138 ЗУ "Про судоустрій і
статус суддів" (в редакції на час
виникнення спірних правовідносин та
ухвалення оскаржуваного судового
рішення), щомісячне довічне грошове
утримання виплачується судді у розмірі
80% грошового утримання судді, з якого
було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. За кожний
повний рік роботи на посаді судді понад
20 років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на 2%
заробітку, але не більше 90% заробітної
плати судді, без обмеження граничного
розміру щомісячного довічного
грошового утримання.

Відповідно до ч.5 ст.138 Закону "Про
судоустрій і статус суддів" № 2453 у
редакції Закону України від 08.07.2011 р. N
3668-VI передбачалось, що виплата
щомісячного довічного грошового
утримання, призначеного відповідно до
цієї статті, на період роботи на
посадах, які дають право на його
призначення або право на призначення
пенсії в порядку та на умовах,
передбачених законами України "Про
прокуратуру", Про наукову і
науково-технічну діяльність", Про
статус народного депутата України", Про
державну службу", припиняється. На цей
період призначається і виплачується
пенсія відповідно до Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування". Максимальний
розмір щомісячного довічного
грошового утримання суддів у відставці
(з урахуванням надбавок, підвищень,
додаткової пенсії, цільової грошової
допомоги, пенсії за особливі заслуги
перед Україною, індексації та інших
доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність. Довічне грошове
утримання суддям виплачується
органами Пенсійного фонду України за
рахунок коштів Державного бюджету
України.

Колегія суддів зазначає, що рішенням
Конституційного Суду України № 3-рп/2013
від 03 червня 2013 року встановлено, що
підлягають застосуванню частини 1, 2
статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону
№ 3668 як такі, що не суперечать
Конституції України; частина 3 статті
138 Закону № 2453 у редакції Закону № 3668,
яка суперечить Конституції України‚
не підлягає застосуванню як така, що
втратила чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Натомість підлягає
застосуванню частина 3 статті 138 Закону
№ 2453 в редакції до змін, внесених
Законом № 3668, а саме: "Щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання. Перше, друге, трете речення
частини 5 статті 138 Закону № 2453 у
редакції Закону № 3668, що суперечать
Конституції України, не підлягають
застосуванню як такі, що втратили
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Проте підлягають застосуванню
перше речення частини 5 статті 138 Закону
№ 2453 в редакції до змін, внесених
Законом № 3668, а саме: "Пенсія або
щомісячне довічне грошове утримання
судді виплачується незалежно від
заробітку (прибутку), одержуваного
суддею після виходу у відставку"‚ та
четверте речення частини 5 статті 138
Закону № 2453 зі змінами, внесеними
Законом № 3668, а саме: "Довічне грошове
утримання суддям виплачується
органами Пенсійного фонду України за
рахунок коштів Державного бюджету
України. Дія статті 2 Закону № 3668 не
поширюється на Закон № 2453. Дія абзацу
другого пункту 2 розділу II "Прикінцеві
та перехідні положення" Закону № 3668 не
поширюється на правовідносини щодо
виплати суддям пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання).

У рішенні Конституційного Суду України
№ 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року, зокрема,
зазначено, що конституційний статус
судді передбачає достатнє матеріальне
забезпечення судді як під час
здійснення ним своїх повноважень
(суддівська винагорода), так і в
майбутньому у зв'язку з досягненням
пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок
припинення повноважень і набуття
статусу судді у відставці (щомісячне
довічне грошове утримання). Статус
судді та його елементи, зокрема
матеріальне забезпечення судді після
припинення його повноважень, є не
особистим привілеєм, а засобом
забезпечення незалежності працюючих
суддів і надається для гарантування
верховенства права та в інтересах осіб,
які звертаються до суду та очікують
неупередженого правосуддя.

Зміст ст.138 Закону №2453 в редакції, яка
діє внаслідок прийняття рішення
Конституційного Суду України № 3-рп/2013
від 03 червня 2013 року, чітко та
однозначно встановлює співвідношення
та залежність розміру місячного
довічного грошового утримання судді у
відставці від розміру грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. Існуюче
формулювання змісту статті
зазначеного закону є цілком достатнім
для того, щоб зробити висновок, що зміна
розміру грошового утримання
працюючого на відповідній посаді
судді, є достатньою підставою для зміни
розміру відповідного місячного
довічного грошового утримання судді у
відставці.

Таким чином, колегія суддів не
погоджується з обґрунтуваннями
апеляційної скарги управління
стосовно того, що наявність прямо
передбаченого порядку перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці тільки для
суддів Конституційного Суду України,
вказує на неможливість здійснення
перерахунку суддям інших рівнів.

Крім того, доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, тобто прийнята
постанова відповідає матеріалам
справи та вимогам закону і підстав для
її скасування не вбачається.

На підставі наведеного, враховуючи
положення ст.195 КАС України та беручи до
уваги надане суду апеляційної
інстанції право перегляду рішень суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб, строках та
межах визначених законом.

Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Суми
залишити без задоволення.

Постанову Зарічного районного суду м.
Суми від 06.05.2014р. по справі № 591/2410/14-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Кононенко
З.О.Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О.
Калитка О.М.