Справа № 817/1310/14
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1310/14

22 травня 2014 року 10год. 08хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Сало А.Б. розглянувши
у порядку письмового провадження
адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області про визнання незаконною
та скасування постанови , -ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського
окружного адміністративного суду з
позовом до Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області (далі по тексту постанови -
Відділ примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Рівненській
області) про визнання незаконною та
скасування постанови.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
30.03.2010 державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС була винесена постанова
про відкриття виконавчого провадження
№18323076 щодо стягнення з управління
земельних ресурсів в Рівненському
районі на користь ОСОБА_1
середньомісячної заробітної плати за
період з 17.03.2008 по 22.02.2010.

28.04.2014 головним державним виконавцем
Відділу примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Рівненській
області Дудкою І.О. по виконавчому
провадженню №18323076 була винесена
постанова про повернення виконавчого
документа стягувачеві. При цьому,
державний виконавець покликався на п.9
ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче
провадження» в якій зазначено, що
виконавчий документ повертається
стягувачеві, якщо наявна заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника. Також відповідачем у
постанові про повернення виконавчого
документа стягувачеві було зазначено,
що відповідно до ч.2 ст.3 Закону України
«Про виконавче провадження» - рішення
про стягнення коштів з державних
органів, державного та місцевих
бюджетів або бюджетних установ
виконуються органами, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів.

Позивач вказує, що 30.04.2014 звернувся із
заявою до Управління Державної
казначейської служби у Рівненському
районі Рівненської області з проханням
вжити заходів до виконання виконавчого
листа про стягнення на користь
позивача з Управління Держземагенства
у Рівненському районі середньої
заробітної плати за період з 17.03.2008 по
22.02.2010.

Управління Державної казначейської
служби у Рівненському районі
Рівненської області листом від 30.04.2014
№02-19/925 було повернуто виконавчий лист
по справі №2-а-4211/08 без виконання. В
обґрунтування повернення виконавчого
листа було зазначено, що згідно ч.1 ст.7
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» від
05.06.2012 №4901 виконання рішень суду про
зобов'язання вчинити певні дії щодо
майна, боржником за якими є державний
орган, державне підприємство, юридична
особа, здійснюються в порядку,
встановленому Законом України «Про
виконавче провадження», з урахуванням
особливостей, встановлених цим
Законом, тобто зазначене виконання
здійснюється органами виконавчої
служби.

Таким чином, на думку позивача,
Відділом примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Рівненській
області було протиправно винесено
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 28.04.2014 по
виконавчому провадженню №18323076, а тому
вказана постанова підлягає скасуванню.
Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнав
про що подав письмові заперечення на
адміністративний позов від 22.05.2014 (вх.
№10253/14).

В обґрунтування заперечень відповідач
вказує, що 30.03.2010 на підставі ст. 3, 18, 19, 24
Закону України «Про виконавче
провадження» (в редакції до 09.03.2011)
державним виконавцем винесено
постанову №18323076 про відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа №2-а-4211/08,
виданого 24.03.2010 Рівненським окружним
адміністративним судом про стягнення з
управління земельних ресурсів у
Рівненському районі на користь ОСОБА_1
середньомісячну заробітну плату за
період з 17.03.2008 по 22.02.2010. Боржнику було
надано термін для добровільного
виконання рішення суду в строк до
06.04.2010.

21.04.2010 до підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області надійшла ухвала №2а-1549/10/1770 від
08.04.2010 Рівненського окружного
адміністративного суду про відкриття
провадження в адміністративній справі
за позовом Управління Держкомзему в
Рівненському районі до Відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області про скасування постанови про
відкриття виконавчого провадження від
30.03.2010 №18323076.

Зазначає, що 23.04.2010 державним
виконавцем направлено подання до
Рівненського окружного
адміністративного суду щодо видачі
дубліката виконавчого листа №2-а-4211/08,
виданого 24.03.2010 Рівненським окружним
адміністративним судом у зв'язку з його
відсутністю.

05.05.2010 Рівненський окружний
адміністративний суд листом від 26.04.2010
№2а-4211/08/1770 повідомив, що
адміністративна справа за позовом
ОСОБА_1 надіслана до Вищого
адміністративного суду України, тому
подання не може бути задоволено.

16.06.2010 відповідно до ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» державним
виконавцем направлено подання про
заміну сторони виконавчого
провадження до Рівненського окружного
адміністративного суду, оскільки
управління земельних ресурсів в
Рівненському районі реорганізовано на
Управління Держкомзему в Рівненському
районі Рівненської області.

16.06.2010 державним виконавцем було
винесено постанову про зупинення
виконавчого провадження на підставі
п.11 ст.34 Закону України «Про виконавче
провадження». 18.06.2010 ухвалою суду у
справі №2а-1549/10/1770 зупинено провадження
у справі до вирішення справи Вищим
адміністративним судом України.

Ухвалою Рівненського окружного
адміністративного суду по справі
№2а-4211/08/1770 замінено сторону
виконавчого провадження - Управління
Держкомзему у Рівненському районі
Рівненської області її
правонаступником - Управлінням
Держземагенства у Рівненському районі
Рівненської області згідно
виконавчого листа №2-а-4211 від 22.02.2010.
Ухвалою суду від 30.12.2013 по справі
№2а-4211/08/1770 видано дублікат виконавчого
листа №2-а-4211/08 від 22.02.2010.

На підставі зазначено, 28.04.2014
відповідно до вимог ч.5 ст.39 Закону
України «Про виконавче провадження» (в
редакції після 09.03.2011) державним
виконавцем винесено постанову про
поновлення виконавчого провадження та
постанову про заміну сторони
виконавчого провадження №18323076.

28.04.2014 державним виконавцем відповідно
до вимог п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про
виконавче провадження» винесено
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачеві.

Відповідач вказує, що згідно ч.2 ст.3
Закону України «Про виконавче
провадження» рішення про стягнення
коштів з державних органів, державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Окрім того, ст.3 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» передбачено, що
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду. Аналогічні норми
містяться також у п.3 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників,
затвердженого постановою Кабінету
міністрів України від 03.08.2011 №845.

Зважаючи на вищевикладене, вважає, що
при винесенні постанови про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
28.04.2014 відповідач діяв у відповідності
до вимог Закону України «Про виконавче
провадження», а відтак підстави для
скасування постанови відсутні. Просить
у задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Позивач у судове засідання, призначене
на 19.05.2014 та 22.05.2014 не з'явився, причини
неприбуття суду не повідомив, проте
просив суд провести розгляд справи за
його відсутності.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, у письмових
запереченнях зазначив про розгляд
справи за відсутності представника
відповідача.

Зважаючи на принцип змагальності
сторін та диспозитивність, на підставі
ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного
судочинства України та враховуючи те,
що адміністративна справа має бути
розглянута і вирішена протягом
розумного строку, суд вирішив
здійснити розгляд справи за
відсутності позивача та представника
відповідача, у порядку письмового
провадження, за позовною заявою та на
підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши в порядку письмового
провадження подані письмові докази,
повно і всебічно з'ясувавши всі
обставини справи в їх сукупності на
підставі чинного законодавства,
перевіривши їх дослідженими у судовому
засіданні доказами, суд приходить до
переконання, що у задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити повністю з огляду на
наступні обставини.

Як свідчать матеріали справи, 24.03.2010
Рівненським окружним адміністративним
судом видано виконавчий лист №2-а-4211/08
про стягнення з управління земельних
ресурсів в Рівненському районі на
користь ОСОБА_1 середньомісячної
заробітної плати за період з 17.03.2008 по
22.02.2010.

30.03.2010 державним виконавцем на підставі
ст. 3, 18, 19, 24 Закону України «Про
виконавче провадження» (в редакції
Закону до 09.03.2011) винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження
№18323076 з примусового виконання
виконавчого листа №2-а-4211/08, виданого
24.03.2010 Рівненським окружним
адміністративним судом про стягнення з
управління земельних ресурсів у
Рівненському районі на користь ОСОБА_1
середньомісячної заробітної плати за
період з 17.03.2008 по 22.02.2010. Боржнику було
надано термін для добровільного
виконання рішення суду в строк до
06.04.2010.

Судом встановлено, що 21.04.2010 до
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області надійшла ухвала
№2а-1549/10/1770 від 08.04.2010 Рівненського
окружного адміністративного суду про
відкриття провадження в
адміністративній справі за позовом
Управління Держкомзему в Рівненському
районі до Відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області про скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 30.03.2010 №18323076.

23.04.2010 державним виконавцем направлено
подання до Рівненського окружного
адміністративного суду щодо видачі
дубліката виконавчого листа №2-а-4211,
виданого 24.03.2010 Рівненським окружним
адміністративним судом у зв'язку з його
відсутністю.

05.05.2010 Рівненським окружним
адміністративним судом листом від
26.04.2010 №2а-4211/08/1770 було повідомлено, що
адміністративна справа за позовом
ОСОБА_1 надіслана до Вищого
адміністративного суду України, тому
подання буде розглянуте після
повернення справи з Вищого
адміністративного суду України.

16.06.2010, відповідно до ст.11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державним виконавцем направлено
подання про заміну сторони виконавчого
провадження до Рівненського окружного
адміністративного суду, оскільки
Управління земельних ресурсів в
Рівненському районі реорганізовано на
Управління Держкомзему в Рівненському
районі Рівненської області.

Судом встановлено, що 16.06.2010 державним
виконавцем було винесено постанову про
зупинення виконавчого провадження на
підставі п.11 ст.34 Закону України «Про
виконавче провадження». 18.06.2010 ухвалою
суду у справі №2а-1549/10/1770 зупинено
провадження у справі до вирішення
справи Вищим адміністративним судом
України.

Ухвалою Рівненського окружного
адміністративного суду по справі
№2а-4211/08/1770 замінено сторону
виконавчого провадження - Управління
Держкомзему у Рівненському районі
Рівненської області її
правонаступником - Управлінням
Держземагенства у Рівненському районі
Рівненської області згідно
виконавчого листа №2-а-4211 від 22.02.2010.

Ухвалою суду від 30.12.2013 по справі
№2а-4211/08/1770 видано дублікат виконавчого
листа №2-а-4211/08 від 22.02.2010.

Як стверджено матеріалами справи,
28.04.2014, відповідно до вимог ч.5 ст.39
Закону України «Про виконавче
провадження» (в редакції Закону після
09.03.2011) державним виконавцем винесено
постанову про поновлення виконавчого
провадження та постанову про заміну
сторони виконавчого провадження
№18323076, які були надіслані сторонам
виконавчого провадження.

28.04.2014 державним виконавцем винесено
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачеві на підставі п.9
ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до ст.3 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» передбачено, що
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Судом також встановлено, що позивач
30.04.2014 звернувся із заявою до
Управління Державної казначейської
служби у Рівненському районі
Рівненської області з проханням вжити
необхідних заходів до виконання
виконавчого листа про стягнення на
користь позивача з Управління
Держземагенства у Рівненському районі
середньої заробітної плати за період з
17.03.2008 по 22.02.2010.

Управління Державної казначейської
служби у Рівненському районі
Рівненської області листом від 30.04.2014
№02-19/925 було повернуто виконавчий лист
по справі №2-а-4211 без виконання. В
обґрунтування повернення виконавчого
листа зазначило, що згідно ч.1 ст.7
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» від
05.06.2012 №4901 виконання рішень суду про
зобов'язання вчинити певні дії щодо
майна, боржником за якими є державний
орган, державне підприємство, юридична
особа, здійснюються в порядку,
встановленому Законом України «Про
виконавче провадження», з урахуванням
особливостей, встановлених цим
Законом. На думку Управління Державної
казначейської служби у Рівненському
районі Рівненської області, стягнення
на користь ОСОБА_1 середньомісячної
заробітної плати за період з 17.03.2008 по
22.02.2010 має здійснюватися органами
виконавчої служби.

Надаючи правову оцінку
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд враховує наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Обов'язковою ознакою
нормативно-правового акта чи правового
акта індивідуальної дії, а також
відповідних дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень є
створення ними юридичних наслідків у
формі прав, обов'язків, їх зміни чи
припинення.

Разом з тим відповідно до ч.3 вказаної
вище статті КАС України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті вони: на
підставі в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано;
безсторонньо; добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом; пропорційно;
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно.

Таким чином, вирішуючи переданий на
розгляд суду спір по суті, суд повинен
встановити наявність у особи, яка
звернулась із позовом, суб'єктивного
матеріального права або охоронюваного
законом інтересу, на захист якого
подано позов. Та наявність
повноважень та правомірності дії
відповідача в межах визначених ч.3 ст.2
КАС України.

Встановивши наявність у особи, яка
звернулась з позовом до суду,
суб'єктивного матеріального права або
охоронюваного законом інтересу, на
захист яких подано позов, суд з'ясовує
наявність чи відсутність факту
порушення або оспорювання і
відповідно ухвалює рішення про захист
порушеного права або відмовляє
позивачу у захисті, встановивши
безпідставність та необґрунтованість
заявлених вимог.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999
№606-ХІV - виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Згідно з ч.2 ст.3 Закону України «Про
виконавче провадження» - рішення про
стягнення коштів з державних органів,
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ виконуються
органами, що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

У відповідності до ч.1, 2 ст.3 Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» від 05.06.2012
№4901-VI - виконання рішень суду про
стягнення коштів, боржником за якими є
державний орган, здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про
стягнення коштів з державного органу
звертається до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, у
строки, встановлені Законом України
"Про виконавче провадження", із заявою
про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, документи та
відомості, необхідні для перерахування
коштів, згідно з переліком,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України.

Аналогічні норми закону зазначені у
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників, затвердженого
постановою Кабінету міністрів України
від 03.08.2011 №845 (надалі Порядок №845).

Відповідно до п.3 зазначеного Порядку
№845 - рішення про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами Казначейства у порядку
черговості надходження таких
документів (про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів - з
попереднім інформуванням Мінфіну, про
стягнення коштів боржників - у межах
відповідних бюджетних призначень,
наданих бюджетних асигнувань (залишків
коштів на рахунках підприємств,
установ, організацій).

Згідно п.6 Порядку №845 - у разі прийняття
рішення про стягнення коштів стягувач
подає органові Казначейства в
установлений зазначеним органом
спосіб:

заяву про виконання такого рішення із
зазначенням реквізитів банківського
рахунка, на який слід перерахувати
кошти, або даних про перерахування
коштів у готівковій формі через банки
або підприємства поштового зв'язку,
якщо зазначений рахунок відсутній;

оригінал виконавчого документа;

судові рішення про стягнення коштів (у
разі наявності);

оригінал або копію розрахункового
документа (платіжного доручення,
квитанції тощо), який підтверджує
перерахування коштів до відповідного
бюджету.

До заяви можуть додаватися інші
документи, які містять відомості, що
сприятимуть виконанню рішення про
стягнення коштів (довідки та листи
органів, що контролюють справляння
надходжень бюджету, або органів
місцевого самоврядування, рішення
органів досудового розслідування та
прокуратури тощо).

З системного аналізу вказаних норм
вбачається, що виконання виконавчих
документів щодо стягнення коштів,
боржником за якими є державний орган,
здійснюється центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, у
даному випадку - це Управління
Державної казначейської служби у
Рівненському районі Рівненської
області.

Суд зазначає, що Управління Державної
казначейської служби у Рівненському
районі Рівненської області,
повернувши позивачу виконавчий лист по
справ №2-а-4211/08 без виконання помилково
застосував ст.7 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень».

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» - виконання рішень суду
про зобов'язання вчинити певні дії щодо
майна, боржником за якими є державний
орган, державне підприємство, юридична
особа, здійснюється в порядку,
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження", з урахуванням
особливостей, встановлених цим
Законом.

У разі якщо рішення суду, зазначені в
частині першій цієї статті, не виконано
протягом двох місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, крім випадків, коли
стягувач перешкоджає провадженню
виконавчих дій, державний виконавець
зобов'язаний звернутися до суду із
заявою про зміну способу і порядку
виконання рішення.

З контексту вказаної норми закону
слідує, що на органи виконавчої служби
покладається виконання рішень суду про
зобов'язання вчинити певні дії щодо
майна, боржником за якими є державний
орган, державне підприємство, юридична
особа. Проте, у даному випадку суд
постановив стягнути з управління
земельних ресурсів у Рівненському
районі на користь ОСОБА_1
середньомісячну заробітну плату за
період з 17.03.2008 по 22.02.2010. Тому, у даному
разі до застосування підлягає ст.3
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень».

Відповідно до п.9 ч.1 ст.47 Закону України
«Про виконавче провадження» -
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно
боржника, що виключає можливість
виконання відповідного рішення.

Конституцією України (ч.2 ст.19)
закріплено принцип, згідно якого
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд вважає, що при винесенні
оспорюваного рішення відповідач діяв
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, ним не було порушено
вимоги Закону України «Про виконавче
провадження». Оспорювана постанова
прийнята з дотриманням вимог чинного
законодавства.

З урахуванням встановлених у судовому
засіданні обставин справи та
перелічених норм права, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими та безпідставними, у
зв'язку з чим до задоволення не
підлягають.

Разом з тим, суд звертає увагу сторін
на те, що, відповідно до статті 263 КАС
України особа яка бере участь у
справі та сторона виконавчого
провадження вправі звернутись до
адміністративного суду першої
інстанції із заявою про зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання рішення суду.

З урахуванням положень ст. 94 КАС
України судові витрати у формі
судового збору у даній справі з
відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Сало А.Б.