Справа № 817/1176/14
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1176/14

10 червня 2014 року 11год. 55хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Комшелюк Т.О. за
участю секретаря судового засідання
Лукащик Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_2

до Дубенської районної державної
адміністрації

про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинення
певних дій

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася з позовом Дубенської
районної державної адміністрації про
визнання протиправною бездіяльності
та зобов'язання вчинити дії. У позовній
заяві зазначає, що 23.09.2009 р. вона
придбала та до цього часу володіє на
праві приватної власності земельною
ділянкою в АДРЕСА_1 площею 0,42 га. У 2010
році її земельна ділянка була
забудована шляхом розміщення на ній
автомобільної дороги державного
значення М06 «Київ-Чоп». Станом на день
звернення до суду ні Дубенською
районною державною адміністрацією, ні
Птицькою сільською радою не прийнято
рішення про викуп вказаної земельної
ділянки для суспільних потреб. Вказує,
що двічі Служба автомобільних доріг у
Рівненській області зверталася до
Дубенської районної державної
адміністрації із запитами про
необхідність викупу вказаної
земельної ділянки для суспільних
потреб. Однак, відповідач двічі
відмовлявся це зробити, посилаючись на
відсутність відповідних повноважень, а
вдруге - на відсутність експертної
грошової оцінки земельної ділянки.

Вважає, що триваюча бездіяльність
Дубенської районної державної
адміністрації щодо не викупу у неї
земельної ділянки для суспільних
потреб для будівництва об'єкта з місцем
розташування у межах території району,
є протиправною, суперечить її
інтересам та порушує її права.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав доводи, викладені у
позовній заяві, та з урахуванням
поданої заяви про уточнення позовних
вимог просив суд визнати протиправною
бездіяльність Дубенської районної
державної адміністрації щодо не
вчинення дій з метою викупу у ОСОБА_2
земельної ділянки, площею 0,42 га, яка
знаходиться в АДРЕСА_1, для суспільних
потреб - з метою спрямлення ділянки
автомобільної дороги державного
значення М-06 Київ-Чоп у межах
Дубенського району, а також зобов'язати
відповідача викупити вказану земельну
ділянку з оплатою її вартості згідно
експертного висновку у розмірі 159 768
гривень.

Дубенська районна державна
адміністрація подала письмові
заперечення проти позову (а.с. 55, 56), в
яких зазначає, що згідно інформації
Служби автомобільних доріг у
Рівненській області остання сплатила
позивачці грошові кошти за земельну
ділянку, а тому предмет позову у справі
відсутній. Просила відмовити у
задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 21.05.2014 року
представник відповідача проти
задоволення позову заперечив з
підстав, викладених у письмових
запереченнях.

02.06.2014 року відповідачем до суду подано
клопотання про залучення до участі у
справі Служби автомобільних доріг у
Рівненській області в якості третьої
сторони, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача. Ухвалою суду,
постановленою у судовому засіданні без
виходу до нарадчої кімнати, у
задоволенні клопотання відмовлено на
підставі ст. 53 КАС України, оскільки
з'ясовано, що рішення у справі не вплине
на права, свободи, інтереси чи обов'язки
Служби автомобільних доріг у
Рівненській області та не матиме для
неї юридичних наслідків.

У судове засідання 10.06.2014 року
представник відповідача не з'явився,
про дату, час та місце судового
розгляду був належним чином
повідомлений, про причини неприбуття
суд не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Враховуючи неодноразові клопотання
представника відповідача про
відкладення розгляду справи та неявку
в судове засідання 10.06.2014 року без
поважних причин, суд, на підставі ч. 4 ст.
128 КАС України, вважає за можливе
продовжити судовий розгляд справи за
відсутності представника відповідача
на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи письмові докази, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги належать до
задоволення в повному обсязі, виходячи
з наступного.

Судом встановлено, що розпорядженням
голови Рівненської обласної державної
адміністрації від 29 липня 2004 року № 384
Службі автомобільних доріг у
Рівненській області було погоджено
місце розташування об'єкта будівництва
автомобільної дороги Київ-Чоп на
ділянці 384 - 388 км в обхід с. Верба за
рахунок передачі у постійне
користування земельних ділянок на
території Птицької сільської ради
Дубенського району, в тому числі 0,42 га
землі особистого селянського
господарства, яка належала гр. ОСОБА_3
(а.с. 21, 22).

Рішенням Рівненської обласної ради від
11 серпня 2006 року № 89 «Про погодження
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок» Службі
автомобільних доріг у Рівненській
області погоджено проект землеустрою
щодо відведення земельних ділянок для
будівництва автомобільної дороги
Київ-Чоп на ділянці 384 - 388 км в обхід
села Верба Дубенського району
загальною площею 8,84 га, в тому числі 3,19
га в постійне користування для
будівництва автомобільної дороги за
рахунок, зокрема 0,42 га ріллі із земель
особистого селянського господарства
гр. ОСОБА_3 (а.с. 23-25).

23 вересня 2009 року позивач ОСОБА_2
придбала у гр. ОСОБА_3 вищевказану
земельну ділянку, площею 0,42 га, за
умовами договірної ціни, яка склала 168
142 грн. 80 коп., що підтверджується
договором купівлі-продажу земельної
ділянки, посвідченим державним
нотаріусом Другої Дубенської
державної нотаріальної контори
Рівненської області Хомич О.С.,
реєстровий № 3630934 (а.с. 85-88). Право
власності ОСОБА_2 на земельну ділянку
підтверджується Державним актом серії
РВ № 013056, виданим 26 серпня 2003 року
Дубенським районним відділом
земельних ресурсів, який містить напис
державного нотаріуса про перехід права
власності від ОСОБА_3 до ОСОБА_2 (а.с. 83,
84).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України
«Про відчуження земельних ділянок,
інших об'єктів нерухомого майна, що на
них розміщені, які перебувають у
приватній власності, для суспільних
потреб чи з мотивів суспільної
необхідності» (надалі - Закон № 1559-VI)
ініціатива щодо викупу земельної
ділянки, інших об'єктів нерухомого
майна, що на ній розміщені, для
суспільних потреб може належати лише
органам виконавчої влади чи органам
місцевого самоврядування, спеціальним
адміністраціям щодо управління
територіями та об'єктами
природно-заповідного фонду, особам,
які отримали спеціальний дозвіл
(ліцензію) на користування надрами, і
підприємствам, які здійснюють
будівництво, капітальний ремонт,
реконструкцію, експлуатацію об'єктів
транспортної та енергетичної
інфраструктури, захисних
гідротехнічних споруд і які погодили
місце розташування таких об'єктів у
випадках та в порядку, визначених
статтею 151 Земельного кодексу України.
За наслідками розгляду пропозицій
суб'єктів, зазначених в абзаці першому
частини першої цієї статті,
відповідний орган виконавчої влади чи
орган місцевого самоврядування у
місячний строк з дня надходження такої
пропозиції приймає рішення про викуп
земельної ділянки, інших об'єктів
нерухомого майна, що на ній розміщені,
для суспільних потреб.

Судом встановлено, що Служба
автомобільних доріг у Рівненській
області двічі зверталася до Дубенської
районної державної адміністрації із
клопотаннями, в яких просила викупити
для суспільних потреб, що полягають у
необхідності спрямлення ділянки
автомобільної дороги державного
значення М-06 Київ-Чоп км 395+300 - км 395 + 600,
земельну ділянку площею 0,42 га, що
належить гр. ОСОБА_2 Вказані обставини
підтверджуються наявними у матеріалах
справи листами Служби автомобільних
доріг у Рівненській області від 29.12.2010
року № 12/2584 та від 05.05.2011 року № 12/951 (а.с.
81, 82). За результатами розгляду
зазначених клопотань Дубенська
районна державна адміністрація жодних
рішень про викуп земельної ділянки для
суспільних потреб не прийняла, жодних
дій з метою викупу вказаної земельної
ділянки не вчинила.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1559-VI
суспільна потреба - це обумовлена
загальнодержавними інтересами або
інтересами територіальної громади
потреба у земельних ділянках, у тому
числі тих, на яких розміщені об'єкти
нерухомого майна, викуп яких
здійснюється в порядку, встановленому
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 1559-VI
органи виконавчої влади відповідно до
своїх повноважень та в порядку,
визначених цим Законом, приймають
рішення про викуп земельних ділянок,
інших об'єктів нерухомого майна, що на
них розміщені (крім об'єктів, викуп яких
віднесено до повноважень органів
місцевого самоврядування), зокрема, для
таких суспільних потреб як
будівництво, капітальний ремонт,
реконструкція та обслуговування
лінійних об'єктів та об'єктів
транспортної і енергетичної
інфраструктури (доріг, мостів, естакад,
нафто-, газо- та водопроводів, ліній
електропередачі, зв'язку, аеропортів,
морських портів, нафтових і газових
терміналів, електростанцій) та
об'єктів, необхідних для їх
експлуатації. Частиною 2 цієї статті
передбачено, що районна державна
адміністрація приймає рішення про
викуп земельних ділянок, інших
об'єктів нерухомого майна, що на них
розміщені, для суспільних потреб, якщо
передбачається місце розташування
об'єкта в межах території району.

Щодо повноважень органів місцевого
самоврядування, статтею 9 Закону № 1559-VI
передбачено, що сільські, селищні,
міські ради, Київська і
Севастопольська міські ради в межах
території здійснення їх повноважень
приймають рішення про викуп земельних
ділянок, інших об'єктів нерухомого
майна, що на них розміщені, у порядку,
визначеному цим Законом, зокрема, для
таких суспільних потреб як
будівництво, капітальний ремонт,
реконструкція та обслуговування
лінійних об'єктів та об'єктів
транспортної і енергетичної
інфраструктури, пов'язаних з
обслуговуванням відповідно
територіальної громади села, селища,
міста (доріг, мостів, естакад, газо- та
водопроводів, ліній електропередачі,
зв'язку, аеропортів, нафтових та
газових терміналів, електростанцій), та
об'єктів, необхідних для їх
експлуатації.

Судом встановлено, що викуп земельної
ділянки позивачки обумовлений
загальнодержавними потребами -
необхідністю спрямлення ділянки
автомобільної дороги державного
значення М-06 Київ-Чоп км 395+300 - км 395+600 з
метою реконструкції цієї
автомобільної дороги, а місце
розташування об'єкта передбачається в
межах території району. Крім того,
викуп безпосередньо не пов'язаний з
обслуговуванням територіальної
громади села Птича Дубенського району.
З наведених підстав, суд приходить до
висновку, що саме Дубенська районна
державна адміністрація наділена
повноваженнями викупу у позивачки
земельної ділянки площею 0,42 га для
обумовлених суспільних потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Суд зазначає, що під бездіяльністю
розуміють форму поведінки, яка полягає
у невиконанні суб'єктом дій, які він
повинен був вчинити відповідно до
покладених на нього обов'язків згідно
із законодавством України. Натомість,
триваюча бездіяльність має місце, коли
зазначений суб'єкт не виконує свій
обов'язок тривалий час.

Враховуючи, що Дубенської районною
державною адміністрацією впродовж
тривалого часу, починаючи з 2010 року не
вчиняються жодні дії з метою викупу у
ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,42 га
для суспільних потреб, суд приходить до
висновку про наявність у поведінці
відповідача ознак триваючої
бездіяльності.

Відповідно до статті 41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.
Примусове відчуження об'єктів права
приватної власності може бути
застосоване лише як виняток з мотивів
суспільної необхідності, на підставі і
в порядку, встановлених законом, та за
умови попереднього і повного
відшкодування їх вартості. Примусове
відчуження таких об'єктів з наступним
повним відшкодуванням їх вартості
допускається лише в умовах воєнного чи
надзвичайного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Протоколу
першого до Конвенції про захист прав і
основних свобод людини Кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений свого майна інакше як
в інтересах суспільства і на умовах,
передбачених законом або загальними
принципами міжнародного права.

Цивільне законодавство передбачає, що
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК
України). Власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК
України).

Судом встановлено, що увесь обсяг робіт
зі спрямлення автомобільної дороги
державного значення М-06 Київ-Чоп км 395+300
- км 395+600 в АДРЕСА_1, на земельній ділянці
ОСОБА_2 було здійснено у серпні 2010 року
(а.с. 62) та з цього часу земельна ділянка
фактично використовується як
автомобільна дорога державного
значення.

Суд зазначає, що за таких обставин
ОСОБА_2 опинилася у ситуації, коли
формально земельна ділянка площею 0,41
га, призначена для ведення особистого
селянського господарства, належить їй
на праві приватної власності, тобто,
вона нею володіє, проте не може ні
користуватися, ні розпоряджатися у
зв'язку з використанням земельної
ділянки під автомобільну дорогу.

Європейський суд з прав людини у своєму
рішенні від 23 березня 1995 року по справі
№ 15318/89 «Loizidou v. Turkey» зазначив, що
фактична неможливість здійснення
права власності є таким же порушенням
Конвенції, як і перешкоди юридичного
характеру.

У своєму рішенні від 18 червня 2002 року по
справі № 24638/94 «Carbonara and Ventura v. Italy» Суд
звернув увагу, що оскільки Конвенція та
протоколи до неї гарантують права, які
повинні бути реальними, у кожному
випадку суд повинен перевірити, чи не
іде мова про фактичну експропріацію.
Отже, під позбавленням власності
необхідно розуміти такий фактичний
та/або юридичний стан, коли власник не
має можливості розпорядитися своєю
власністю, тобто визначити його
юридичну долю.

Із врахуванням встановлених судом
обставин, невиконання відповідачем
своїх обов'язків щодо викупу у
позивачки земельної ділянки для
суспільних потреб в умовах тривалого
часу фактичного використання
земельної ділянки під суспільні
потреби, порушує право власності
ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1559-VI
викупна ціна включає вартість
земельної ділянки (її частини),
житлового будинку, інших будівель,
споруд, багаторічних насаджень, що на
ній розміщені, з урахуванням збитків,
завданих власнику внаслідок викупу
земельної ділянки, у тому числі
збитків, що будуть завдані власнику у
зв'язку з достроковим припиненням його
зобов'язань перед третіми особами,
зокрема упущена вигода, у повному
обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи,
вартість земельної ділянки площею 0,42
га, що перебуває у власності ОСОБА_2, яка
підлягає викупу для суспільних потреб,
станом на період часу, коли відповідач
повинен був прийняти рішення про викуп,
складає 159 768 грн. (а.с. 26-53). Повторна
оцінка земельної ділянки експертом є
неможливою у зв'язку із розміщенням на
ній автомобільної дороги (а.с. 69).

Стаття 41 Конституції України
передбачає необхідність попереднього
і повного відшкодування вартості
об'єктів права власності, які
підлягають відчуженню з мотивів
суспільної необхідності.

Європейський суд з прав людини у
рішенні від 08 липня 1986 року по справі №
9006/80; 9262/81; 9263/81; 9265/81; 9266/81; 9313/81; по справі
«Lithgow and others v. The United Kingdom», зазначив, що
«заходи, які позбавляють особу її
власності, повинні забезпечити
справедливий баланс між потребами
суспільства в цілому і потребами
захисту індивідуальних основоположних
прав. Націоналізація власності без
розумної компенсації в порівнянні за
звичайних обставин, буде являти собою
невідповідне втручання, яке не можна
розглядати як таке, що відповідає
статті 1 Протоколу № 1 Конвенції».

У рішенні по справі № 58858/00 від 22 грудня
2009 року «Guiso-Gallisay v. Italy» суд запровадив
новий метод визначення вартості
вилученого майна, який заснований на
ринковій вартості майна на дату, на яку
заявники точно дізналися, що вони
втратили право власності. Крім того, ця
вартість підлягає коригуванню з
урахуванням інфляції (п. 56). Крім того,
Суд зазначив, що можливе повернення
вилученої землі могло би поставити
заявників у становище, еквівалентне
тому,у якому вони були, якби не було
порушено статті 1 Протоколу 1. У випадку
ж неможливості проведення реституції,
заявникам повинна бути присуджена
компенсація, яка відповідає повній
вартості землі (пункт 96).

Матеріалами справи підтверджується, що
встановлена експертом ринкова
вартість земельної ділянки ОСОБА_2
узгоджується із вартістю, згідно з якою
земельна ділянка була придбана
позивачкою (а.с. 85, 86), а тому оплата
вилученої земельної ділянки для
суспільних потреб згідно з висновком
експерта забезпечить реалізацію
конституційного принципу повного
відшкодування власності та відповідає
практиці Європейського Суду з прав
людини.

Суд відхиляє доводи відповідача про
відшкодування ОСОБА_2 вартості
земельної ділянки Службою
автомобільних доріг у Рівненській
області, як на підставу правомірності
своєї бездіяльності, з огляду на
наступне.

Як підтверджується матеріалами справи,
між ОСОБА_2 та Службою автомобільних
доріг у Рівненській області виник
цивільно-правовий спір про
відшкодування шкоди. Вимоги ОСОБА_2
ґрунтувалися на доводах про самовільне
зайняття Службою автомобільних доріг у
Рівненській області її земельної
ділянки, знищення верхнього родючого
шару ґрунту та ін. Рішенням Дубенського
міськрайонного суду Рівненської
області від 06 серпня 2012 року, залишеним
без змін ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 червня 2013 року, позов ОСОБА_2
було задоволено та стягнуто грошові
кошти на відшкодування шкоди (а.с. 70,
72-74). Ухвалою Дубенського
міськрайонного суду Рівненської
області від 30 вересня 2013 року
роз'яснено рішення суду та зазначено,
що на користь ОСОБА_2 стягнено «саме
заподіяну майнову шкоду». Досліджені в
судовому засіданні вказані судові
рішення прийняті на підставі положень
Цивільного та Земельного кодексів
України, які регулюють питання
відшкодування шкоди.

Натомість, відшкодування суб'єктом
приватноправових відносин (в даній
ситуації - Службою автомобільних доріг
у Рівненській області) заподіяної
ОСОБА_2 шкоди не звільняє суб'єкта
владних повноважень від виконання
своїх обов'язків щодо викупу земельної
ділянки для суспільних потреб.

З наведених підстав, позов ОСОБА_2
належить до задоволення повністю.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність
Дубенської районної державної
адміністрації щодо не вчинення дій з
метою викупу у ОСОБА_2 земельної
ділянки площею 0,42 га, що знаходиться в
АДРЕСА_1, для суспільних потреб - з метою
спрямлення ділянки автомобільної
дороги державного значення М-06 Київ-Чоп
у межах Дубенського району Рівненської
області.

Зобов'язати Дубенську районну державну
адміністрацію викупити у ОСОБА_2
земельну ділянку площею 0,42 га, що
знаходиться в АДРЕСА_1, для суспільних
потреб - з метою спрямлення ділянки
автомобільної дороги державного
значення М-06 Київ-Чоп у межах
Дубенського району Рівненської
області, з оплатою вартості земельної
ділянки згідно з експертним висновком
у розмірі 159768 гривень.

Присудити на користь позивача - ОСОБА_2
із Державного бюджету судовий збір у
розмірі 73,08 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Комшелюк
Т.О.