Справа № 2а/2570/3909/11
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

30 квітня 2014 року м. Київ
В/800/1782/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Карася О.В.
(головуючого), Вербицької О.В., Кошіля
В.В., Лосєва А.М., Моторного О.А.,
перевіривши заяву Менської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області про перегляд
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 14.01.2014 К/9991/28937/12

у справі № 2а/2570/3909/2011

за позовом Публічного
акціонерного товариства "Еліта"

до Державної податкової
інспекції у Сосницькому районі
Чернігівської області, Головного
управління Державного казначейства
України у Чернігівській області,
Державної податкової адміністрації
України

за участі: Прокуратури
Чернігівської області

про стягнення бюджетної
заборгованості з податку на додану
вартість, -

В С Т А Н О В И В :

Державна податкова інспекція
звернулась до Верховного Суду України
із заявою про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
14.01.2014 К/9991/28937/12.

Відповідно до ст. 2391 КАС України (із
змінами та доповненнями, внесеними
Законом України від 07.07.2010 № 2453-VІ "Про
судоустрій і статус суддів"), заява про
перегляд судових рішень подається до
Верховного Суду України через Вищий
адміністративний суд України, який за
змістом статей 2392 та 240 КАС України
перевіряє відповідність заяви вимогам
цього Кодексу та вирішує питання про
допуск справи до провадження.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 237 КАС України заява
про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень матиме місце в разі, коли суд
(суди) касаційної інстанції у розгляді
двох чи більше справ за тотожних
предмета спору, підстав позову та за
аналогічних обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
протилежних висновків щодо заявлених
позовних вимог.

У заяві про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
14.01.2014 К/9991/28937/12 заявник послався на
неоднакове застосування судами
касаційної інстанції положень Закону
України "Про податок на додану
вартість", зокрема пп. 7.7.1, пп. 7.7.2 п. 7.7 ст.
7 щодо відшкодування ПДВ за обставин
відсутності підтвердження даних
декларації матеріалами перевірок та
проведення відшкодування в межах
чинних процедур.

На підтвердження зазначеного
відповідач надав ухвалу Вищого
адміністративного суду України від
29.07.2010 К-17761/10, в якій, на його думку,
інакше застосовано одні й ті самі норми
права.

Виконуючи положення ст. 240 КАС України
щодо вирішення питання про допуск
вищим спеціалізованим судом справи до
її провадження у Верховному Суді
України з метою здійснення правосуддя
та забезпечення однакового
застосування законодавства усіма
судами загальної юрисдикції, колегія
Вищого адміністративного суду України
не виявила неоднакового застосування
судом касаційної інстанції однієї і
тієї самої норми права.

Зокрема, в ухвалі, про перегляд якої
поставлено питання, суд дійшов
висновку, що невідшкодування позивачу
сум ПДВ за травень, жовтень листопад 2010
року в загальній сумі 595 550,00 грн., які
підтверджені відповідними довідками
державного податкового органу за
результатами позапланових виїзних
перевірок Товариства з питань
достовірності нарахування сум
бюджетного відшкодування ПДВ, є
неправомірним, оскільки податковим
органом не виявлено будь-яких порушень
у формуванні позивачем податкового
кредиту, а також не наведено жодних
доводів та не подано будь-яких доказів,
які б могли свідчити про наявність
обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої позивачем
податкової вигоди, як-от безтоварний
та/або фіктивний характер здійснених
операцій, постійне придбання позивачем
товару у посередників, контрагенти
яких систематично протиправно не
сплачували ПДВ до бюджету, або мали
ознаки фіктивного підприємництва тощо.

Посилання заявника на ухвалу Вищого
адміністративного суду України від
29.07.2010 К-17761/10 є безпідставним, оскільки
цією ухвалою суд касаційної інстанції
погодився з висновками попередніх
судових інстанцій про неправомірність
відмови платнику податків у поверненні
належних йому сум ПДВ з бюджету,
підтверджених довідками, з причин
відсутності усіх відповідей на запити
щодо підтвердження виконання його
контрагентами податкових зобов'язань,
тобто суд касаційної інстанції по суті
ухвалив аналогічне за змістом судове
рішення, як і у даній справі.

Крім того, вказана позиція Вищого
адміністративного суду України
узгоджується з рішенням Верховного
Суду України, зокрема, з постановою від
31.01.2011 (№ 21-47а10) у справі за позовом
Закритого акціонерного товариства
"Мукачівський лісокомбінат" до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції в Закарпатській
області про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення, за
заявою ОДПІ про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від
27.05.2010.

Аналізуючи положення Закону № 168/97-ВР,
Верховний Суд України дійшов висновку,
що якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме для цієї
особи. Зазначені обставини не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання
такого відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Також, рішення касаційного суду
узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії"
(заява № 3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішенні від 22.01.2009
зазначив, що платник податку не повинен
нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2442 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України.

За таких обставин, колегія суддів не
вбачає підстав для допуску справи до
провадження у Верховному Суді України.

Керуючись ст. ст. 235-240 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволені заяви Менської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області про допуск
справи до провадження Верховного Суду
України для перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від
14.01.2014 К/9991/28937/12 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Карась О.В.

Судді
Вербицька О.В.

Кошіль В.В.

Лосєв А.М.

Моторний О.А.