Справа № 2а-1970/2351/11
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 р.
Справа № 122284/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Заверухи О.Б.,

суддів - Гінди
О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу Тернопільського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 25 серпня 2011
року у справі за позовом
Тернопільського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Фермерського господарства
«Івашенюків» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,-

В С Т А Н О В И В:

11.08.2011 року Тернопільське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулось до суду з позовом
до Фермерського господарства
«Івашенюків», в якому просило стягнути
з відповідача в користь позивача
адміністративно-господарські санкції
в розмірі 13 580, 00 грн., а також пеню в
розмірі 460, 26 грн.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 25 серпня 2011
року в задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що відповідачем вжито
усіх залежних від нього заходів щодо
утворення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, на нього
не може бути покладена
відповідальність за ненаправлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування, а сам факт
відсутності працюючого інваліда, ще не
є підставою для застосування
адміністративно-господарських
санкцій.

Не погодившись з вищенаведеною
постановою, Тернопільське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів подало апеляційну скаргу в
якій просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову якою позов
задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що оскаржувана постанова є
незаконною та необґрунтованою,
оскільки суд першої інстанції порушив
норми матеріального і процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, а висновки суду не
відповідають обставинам справи.

За відсутності клопотань від усіх осіб,
які беруть участь у справі, про розгляд
справи за їх участю, суд апеляційної
інстанції розглядає справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, оскільки таку може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду
даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову у
повному обсязі, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач здійснив
усі передбачені чинним на момент
виникнення спору законодавством
заходи, спрямовані на працевлаштування
інвалідів на своєму підприємстві, що
підтверджується відповідними
доказами, а тому на нього не може бути
покладена відповідальність,
передбачена ст. 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні».

Колегія суддів погоджується з
обгрунтованістю такого висновку суду
першої інстанції з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
Фермерське господарство «Івашенюків»
зареєстроване як юридична особа
Шумською районною державною
адміністрацією Тернопільської області
04.02.2005 року з присвоєнням
ідентифікаційного коду 322911113.

З наявного в матеріалах справи звіту
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів форми №10-ПІ, самостійно
поданого відповідачем до
Тернопільського обласного відділення
фонду соціального захисту інвалідів
19.02.2011 року, вбачається, що фонд оплати
праці штатних працівників ФГ
«Івашенюків» у 2010 році складав 271 600, 00
грн., середньорічна заробітна плата
штатного працівника на підприємстві
відповідача - 13 581, 02 грн.(а.с.5). Крім того,
відповідно до даних, відображених у
вищезазначеному звіті, -
середньооблікова кількість штатних
працівників ФГ «Івашенюків» в 2010 році
складала 20 осіб. Враховуючи
чисельність штатних працівників
підприємства, для виконання нормативу
робочих місць для інвалідів відповідно
до ст. 19 Закону №875-XII на підприємстві у
2010 році було створено 1 робоче місце для
працевлаштування інвалідів, однак,
протягом 2010 року - воно залишилось
незайнятим.

Відповідач виконував покладені на
нього обов'язки щодо інформування
служби зайнятості про наявність
вакансій, призначених для
працевлаштування інвалідів шляхом
щомісячного подання відповідних даних
у формі звітів форми №3-ПН до служби
зайнятості, що підтверджується листами
Шумського районного центру зайнятості
№03/373 від 02.08.2011 року та №401 від 23.089.2011
року(а.с.8). З обох вищезазначених листів
Шумського РЦЗ вбачається, що протягом
2010 року до Шумського РЦЗ інваліди з
метою пошуку роботи, для яких були
підходящими вакансії підприємства (ФГ
«Івашенюків) - не звертались, і
направлення інвалідам на
працевлаштування до вказаного
підприємства Шумським РЦЗ - не
видавались.

За змістом статті 19 Закону № 875-ХІІ для
підприємств, установ, організацій
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Частиною першою статті 20 Закону №
875-ХІІ встановлено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду адміністративно-господарські
санкції, сума яких визначається в
розмірі середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві,
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, фізичної особи,
які використовують найману працю, за
кожне робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України від 25 червня 1991 року №
1251-XII «Про систему оподаткування», а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Разом з тим, відповідно до частини
першої статті 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 18 Закону № 875-ХІІ
працевлаштування інвалідів
здійснюється центральним органом
виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.
Законом України від 23 лютого 2006 року №
3483-IV «Про внесення змін до деяких
законів України щодо реалізації
інвалідами права на трудову
зайнятість» зазначену статтю було
викладено в іншій редакції, а Закон №
875-ХІІ доповнено статтею 18-1, за змістом
якої пошук підходящої роботи для
інваліда здійснює державна служба
зайнятості.

Таким чином обов'язок підприємства
зі створення робочих місць для
інвалідів не супроводжується його
обов'язком займатись пошуком інвалідів
для працевлаштування.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що відповідачем вжито
усіх залежних від нього заходів щодо
утворення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, тому на
нього не може бути покладена
відповідальність за не направлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування.

Крім цього, така правова позиція
висловлена Верховним Судом України у
постанові від 20 червня 2011 року у справі
№ 21-60а11.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 197, п. 1 ч. 1 ст.
198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 25 серпня 2011
року у справі № 2а-1970/2351/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
О.Б. Заверуха

Судді:
О.М. Гінда

В.В. Ніколін