Справа № 806/768/14
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"12" червня 2014 р.
Справа № 806/768/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Котік Т.С.

суддів:
Малахової Н.М.

Мацького Є.М.,

при секретарі
Рожко М.М. ,

за участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Бердичівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"18" березня 2014 р. у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бердичівський
хлібозавод" до Бердичівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року задоволено позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бердичівський
хлібозавод".

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Бердичівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 18.10.2013 року № .

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бердичівський
хлібозавод" 487, 20 грн. сплаченого
судового збору.

В апеляційній скарзі Бердичівська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду та прийняти
нову - про відмову у задоволенні
позовних вимог. Зокрема, апелянт
посилається на те, що спірне податкове
повідомлення - рішення скасуванню не
підлягає, оскільки прийняте на
підставі обґрунтованих висновків
перевірки про безпідставне віднесення
до складу податкового кредиту в грудні
2012 року 252140,00 грн. ПДВ з вартості олії
соняшникової нерафінованої
українського походження врожаю 2012
року, придбаної у ТОВ "Ферко" без
реального товарного характеру, товар
не перевозився і не зберігався,
перевіркою не виявлено наявність
розумних економічних або інших причин
(ділової мети) з придбання та продажу
товарів, на підставі оформлених з
недоліками первинних документів.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обгрунтованість
судового рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що за
результатами документальної виїзної
позапланової перевірки Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Бердичівський хлібозавод" з питань
достовірності визначення податкового
кредиту по фінансово-господарських
взаємовідносинах з ТОВ "Ферко", за
період з 01 по 31 грудня 2012 року,
Бердичівською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області виявлено порушення
товариством пунктів 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено заниження
суми податкового зобов'язання з ПДВ на
252140,00грн., про що складено відповідний
акт № 640/2200/33394612 від 03.10.2013 року (а.с. 13-21).

18 жовтня 2013 року на підставі акту
перевірки від 03.10.2013 року, контролюючим
органом прийнято податкове
повідомлення-рішення № про
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на додану вартість на 252140,00
грн. основного платежу і 126070,00 грн.
штрафних (фінансових) санкцій (а.с.27).

За результатами адміністративного
оскарження, скаргу товариства залишено
без задоволення, а податкове
повідомлення-рішення без змін (а.с. 28-31).

Перевіряючи правомірність винесення
вказаного рішення, суд першої
інстанції прийшов до висновків, що
позивачем обгрунтовано віднесено до
складу податкового кредиту грудня 2012
року 252140,00 грн. ПДВ з вартості придбаної
у ТОВ "Ферко" олії соняшникової, а тому
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на додану вартість по таким
господарським операціям є
необґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
підставою для проведення перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бердичівський
хлібозавод" стало те, що з головного
оперативного відділення Житомирської
ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській
області отримано інформацію, за
результатами якої встановлено, що
працівниками Головного оперативного
відділення Житомирської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Житомирській області
проведено відпрацювання ТОВ "Ферко" на
предмет здійснення операцій,
пов'язаних з реалізацією товару ТОВ
"Бердичівський хлібозавод" та
встановлено наступне:

- за юридичною та фактичною адресою
підприємство не знаходиться;

- службових осіб та засновників
підприємства не встановлено (а.с. 15-21).

Окрім того, згідно даних АС "Податковий
блок" встановлено, що в період
проведення перевірки та на дату
реєстрації акта перевірки ТОВ "Ферко"
перебуває в 9 стані - "направлено
повідомлення про відсутність
підприємства за місцезнаходженням".

Саме вказані обставини стали підставою
для висновку, що операції ТОВ "Ферко"
() не підтверджуються
стосовно врахування реального часу
здійснення операцій, місцезнаходження
майна, наявності трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, які економічно необхідні
для виконання такого постачання або
здійснення діяльності, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної
господарської, економічної діяльності,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень і транспортних засобів.

Також, податковий орган прийшов до
висновку про дефектність
документального оформлення правочину
між ТОВ "Бердичівський хлібозавод" та
ТОВ "Ферко" за грудень 2012 року, оскільки
в ході проведення перевірки ТОВ
"Бердичівський хлібозавод" не надано
жодного документа, який посвідчує
походження вказаного товару, в наданих
до перевірки документах лише зазначено
"олія соняшникова нерафінована,
українського походження, врожаю 2012
року".

Сертифікатів якості в наявних
документах, на підставі яких
проводилась перевірка у ТОВ
"Бердичівський хлібозавод", не
виявлено.

Відсутність (ненадання у ході
перевірки) сертифікату якості
продукції, сертифікатів походження
продукції, складських документів щодо
зберігання товару, на думку
податкового органу, не дає можливості
ідентифікувати придбаний товар, а,
отже, і підтвердити придбання та
отримання вказаного товару у ТОВ
"Ферко".

Суд першої інстанції обґрунтовано не
погодився з такими висновками,
виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що 12 жовтня 2012 року між
позивачем (Покупець) та ТОВ "Ферко"
(Постачальник) підписано договір
поставки № 12101 (а.с. 44-45), за умовами
якого Постачальник зобов'язується
передати у власність Покупця, а
Покупець зобов'язується прийняти й
оплатити олію соняшникову
нерафіновану українського походження
врожаю 2012 року на умовах, що
передбачені цим договором.

Перехід права власності на товар від
Постачальника Покупцю відбувається в
момент передачі накладної проти
довіреностей. Приймання товару
Покупцем відбувається в день
відвантаження за участю уповноважених
представників сторін у порядку,
передбаченому чинним законодавством
(п.п. 2.2., 2.4. Договору).

На підтвердження виконання умов
договору поставки позивачем надано
акти прийому-передачі товару (а.с. 46,
142-143), видаткова накладна (а.с. 47),
податкова накладна (а.с. 48), платіжні
доручення (а.с. 54-71).

Посилання податкового органу на те, що
вказані первинні документи містять
дефекти, а тому не можуть
підтверджувати господарську операцію,
є безпідставними.

Так, видаткова накладна, на яку
посилається податковий орган як на
таку, що не містить відомостей щодо
особи, яка отримала товар, досліджена
судом першої інстанції та встановлено,
що зазначений товар було прийнято
згідно довіреності від 17.12.2012 року №598380
Анучіним К.І. (а.с.47).

Окрім того, про відбуття у м. Херсон та
м. Южний Одеської області для
приймання-передачі товару директора
ТОВ "Бердичівський хлібозавод" Анучіна
К.І. свідчать копії наказу про
відрядження № 357/в від 17 грудня 2012 року
(а.с. 50), дорожнього листка легкового
автомобіля (а.с. 51), посвідчення про
відрядження (а.с. 52), звіту про
використання коштів, виданих на
відрядження (а.с. 53), довіреності від 31
жовтня 2012 року та 17 грудня 2012 року на
отримання товарів від ТОВ "Ферко" (а.с.
144-145).

Отже, посилання податкового органу на
те, що господарська операція позивача з
ТОВ "Ферко" не мала реального характеру
не знайшли свого, оскільки вказана
господарська операція підтверджена
первинними документами, які за своїм
змістом та формою відповідають Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні",
придбані позивачем товари відображено
в бухгалтерському та податковому
обліку та використано в господарській
діяльності.

Досліджені судом первинні документи
розкривають зміст господарських
операцій, підтверджують реальність
руху активів позивача, а тому, вказані
документи є первинними документами в
розумінні закону, які належить
складати для даного виду господарських
операцій, а відтак є належними та
допустимими доказами відповідно до
приписів статті 70 КАС України, які
підтверджують фактичне здійснення
господарських операцій.

Договір, укладений між Товариством та
ТОВ "Ферко", спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлене ним, не містить положень,
які б суперечили вимогам чинного
законодавства або інтересам сторін, а
волевиявлення сторін правочину є
вільне і відповідає їхній внутрішній
волі, що відповідає загальним вимогам,
встановленим статтею 203 ЦК України,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не надано доказів щодо
умислу укладення угоди з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірних висновків, що посилання
податкового органу на фіктивність
господарських операцій є помилковими
та такими, що не підтверджуються
обставинами справи, а тому дії позивача
щодо віднесення податку на додану
вартість до податкового кредиту по
вказаній господарській операції
відповідають приписам податкового
законодавства.

Зокрема, пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 цього Кодексу
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
вказаного Кодексу, податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При цьому, відповідно до пункту 201.4
статті 201 ПК України, податкова
накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Виходячи з приписів зазначених
правових норм, право на податковий
кредит із сум податку на додану
вартість, сплачених в ціні придбаного
товару (робіт, послуг), платник ПДВ
повинен мати податкові накладні,
видані на реально отриманий товар.

Посилання податкового органу на те, що
неможливо підтвердити придбання та
отримання вказаного товару у ТОВ
"Ферко" у зв"язку з ненаданням
сертифікатів, посвідчень якості,
оскільки в актах приймання - передачі
товару зазначено товар - олія
соняшникова нерафінована,
українського походження, врожаю 2012
року, є безпідставними та не
спростовують права позивача на
податковий кредит.

Як убачається з матеріалів справи,
податкові та видаткові накладні та
платіжні доручення, які оформлені в
процесі здійснення спірних
господарських операцій, містять
посилання на договір № 12101 від 12.10.2012р.
та пов'язуються з предметом його
поставки.

Згідно ст.662 Цивільного кодексу України
продавець повинен одночасно з товаром
передати покупцеві його приналежності
та документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Отже, надання документів
підтверджуючих якісні характеристик
товару, стосується лише правовідносин
між продавцем і покупцем щодо
підтвердження першим, дотримання ним
умов договору, що встановлені його
умовами до предмету поставки.

Окрім того, з листа ТОВ "Дельта Вілмар
СНД" убачається, що в рамках договору з
Компанією "Альфа Трейдінг Лімітед" на
транспортно експедеційне
обслуговування, в період з 04.12.2012 року
по 31.01.2013 року ТОВ "Дельта Вілмар СНД"
прийняло та розмістило в емностях
Комплексу майно від ТОВ "Ферко", а саме
олію соняшникову у загальній кількості
1341 тон 700 кг при розміщенні в ємностях
товару надавалися сертифікати якості
та відповідності (а.с.131).

Судом першої інстанції встановлено, що
придбаний у ТОВ "Ферко" товар,
використано позивачем у власній
господарській діяльності.

Так, з метою здійснення реалізації на
експорт з України олії соняшникової
нерафінованої українського походження
врожаю 2012 року, що належить позивачеві,
укладання експортних договорів
купівлі-продажу тощо між Товариством
(Комітент) та ТОВ "Вторметекспорт"
(Комісіонер) укладено договір комісії
№ К10121 від 12 жовтня 2012 року (а.с. 79-81).

Отримана від позивача олія соняшникова
Комісіонером була реалізована
Компанії "Альфа Трейдинг Лімітед", що
підтверджується актом
прийому-передачі товару на комісію (а.с.
82), звітом Комісіонера (а.с. 83), актом
наданих послуг (а.с. 84), податковою
накладною (а.с. 86), митною декларацією
(а.с. 87-88), контрактом № CSFO/UKR/2012/РО243 від 16
січня 2013 року (а.с. 91-99).

При цьому суд першої інстанції вірно
зазначив, що юридичним фактом, який
породжує право платника на формування
податкового кредиту, є реальність
господарської операції, а тому, при
визначенні права платника податків на
формування податкового кредиту судом
має бути перевірено чи мали операції
між платником податків та його
контрагентами реальний товарний
характер, можливість здійснення таких
операцій з урахуванням оперативності
проведення операцій та віддаленості
контрагентів один від одного.

Усі господарські операції
підтверджені первинними документами,
відповідно до вимог Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16 липня 1999 року
№ 996-ХІV та Податкового кодексу України,
які є підставою для бухгалтерського та
податкового обліку.

Посилання податкового органу на те, що
фактична адреса ТОВ "Ферко" не
відповідає податковій адресі, а тому
документально не підтверджено
господарські відносини ТОВ
"Вторметекспорт" з ТОВ "Бердичівський
хлібозавод", передбачені договором
комісії від 12 жовтня 2012 року № К10121 та
додатком № 3 від 07 грудня 2012 року до
нього, тобто не підтверджено відносини,
вид, обсяг і якість операцій, стан
розрахунків, що здійснювалися між ними,
реальність здійснення господарських
операцій та повнота їх відображення в
обліку, обгрунтовано не прийнято судом
до уваги.

Як убачається з матеріалів справи,
податкова адреса ТОВ "Вторметекспорт":
м. Київ, Шевченківський р-н, вул.
Глибочицька, 17 А, корпус № 2, кв. 101,
відповідає фактичній адресі, проте не
відповідає фактичній адресі ТОВ
"Вторметекспорт" згідно даних ІС
"Податковий блок".

Матеріалами справи підтверджено, що на
час господарських взаємовідносин з
позивачем відомості як про ТОВ "Ферко"
так і про ТОВ "Вторметекспорт" наявні в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, а
відтак відповідно до статті 18 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" такі відомості
вважаються достовірними та можуть бути
використані у спорі з третьою особою.

Зазначені контрагенти перебувають на
податковому обліку та зареєстровані
платниками податку на додану вартість.

Посилання податкового органу на акт
експертизи від 04.03.2014 року щодо
підписання накладної від ТОВ "Ферко",
суд апеляційної інстанції не приймає
до уваги, оскільки матеріалами справи
підтверджено, що директором ТОВ "Ферко"
є Поздняков Д.Ю., який підтвердив факт
здійснення господарських відносин з
ТОВ "Бердичівський хлібозавод" згідно
договору поставки №12101 від 12.10.2012 року
(а.с.133, 151-153).

Окрім того, є слушним посилання суду на
те, що згідно із статтею 61 Конституції
України, норми якої є нормами прямої
дії, юридична відповідальність особи
має індивідуальний характер.

Відповідно до статті 67 Конституції
України, кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом. Правовий порядок
в Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством (частина 1 статті 19
Конституції України).

Також, Податковий кодекс України не
ставить в залежність виникнення у
платника права на формування
податкового кредиту від дотримання
вимог податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання.

У разі наявності у державних органів
інформації про зловживання в системі
оподаткування конкретною компанією,
вони повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживання
з їх боку.

Податковим кодексом України або ж
іншим нормативно-правовим актом не
встановлено будь-яких обмежень, ніж
наявність належним чином оформлених
первинних документів, не встановлено
обов'язку для позивача здійснювати
контроль за веденням господарської
діяльності та зобов'язань сплати
податку до бюджету контрагентами.

З врахуванням викладеного, суд першої
інстанції дійшов вірних висновків, що
позивачем правомірно віднесено до
складу податкового кредиту грудня 2012
року 252140,00 грн. ПДВ з вартості придбаної
у ТОВ "Ферко" олії соняшникової, а тому
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на додану вартість по таким
господарським операціям є
необґрунтованим.

Отже, суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції щодо обґрунтованості
позовних вимог, не містять фактів
невірного застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
а тому колегія суддів не вбачає
підстав, визначених ст. 202 КАС України,
для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Бердичівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "18" березня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.С. Котік

судді:
Н.М. Малахова

Є.М. Мацький

Повний текст cудового рішення
виготовлено "12" червня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Товариство з обмеженою
відповідальністю "Бердичівський
хлібозавод"
вул.Червона,4,м.Бердичів,Житомирська
область,13304

3- відповідачу Бердичівська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області
вул.Б.Хмельницького,24-а,м.Бердичів,Жито
мирська область,13312

- ,