Справа № 2-а-424/08
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 р. Справа № 2-а-424/08

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Непорада М.П.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді - Джабурія
О.В.

суддів - Бітова
А.І.

- Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційні скарги
Одеського міського управління
земельних ресурсів Одеської міської
ради, Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Бульвар»
на постанову Київського районного суду
м. Одеси від 23 липня 2008 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Одеської міської
ради в особі Одеського міського
управління земельних ресурсів,
Одеської регіональної філії
державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельних ресурсах» про визнання дій
протиправними, визнання права
власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ :

17.06.2008 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Одеської міської ради в особі
Одеського міського управління
земельних ресурсів та Одеської
регіональної філії державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру при Державному
комітеті України по земельних
ресурсах» про визнання дій Одеської
міської ради в особі Одеського
міського управління земельних
ресурсів протиправними та визнання
права власності на земельну ділянку
площею 0,0300 га, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1. Позивач також просив
зобов'язати Одеську регіональну філію
державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельних ресурсах» зареєструвати
право власності на вищезазначену
земельну ділянку.

Позовні вимоги були обґрунтовані
тим, що у 2008 році, користуючись своїм
правом на отримання у власність
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель та споруд,
керуючись вимогами ст.ст. 116, 118 ЗК
України, ОСОБА_2 звернувся до Одеської
міської ради з клопотанням про
передачу земельної ділянки у
власність. Позивачем було отримане
письмове повідомлення про спрямування
його звернення до Одеського міського
управління земельних ресурсів
Одеської міської ради для розгляду.

16.05.2008 року Одеське міське
управління земельних ресурсів
Одеської міської ради повідомило
позивача про те, що управлінням
підготовлено запит до управління
архітектури та містобудування про
можливість виділення вільної
земельної ділянки у м. Одесі, та про те,
що після отримання відповідного
висновку можливо буде повернутися до
порушеного ОСОБА_2 питання стосовно
виділення йому у власність вільної
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

30.05.2008 року ОСОБА_3 отримано
письмову відповідь з Управління
архітектури та містобудування № 757
пр-м/01-10/1893/0 на його запит з проханням
повідомити про надходження з
Управління земельних ресурсів листа №
01-26/П-32-321-08 від 11.03.2008 року, про
можливість виділення вільної
земельної ділянки в м. Одесі, з
повідомленням, що в Управління
архітектури та містобудування
вказаний запит не надходив.

Такі дії були визнані позивачем як
безпідставна та незаконна відмова.

Крім того, позивач вказував на те, що до
звернення до Одеської міської ради він
самостійно знайшов вільну земельну
ділянку, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, площею 0,0300 га.

Постановою Київського районного суду
м. Одеси від 23 липня 2008 року позовні
вимоги задоволено повністю. Визнано
дії Одеської міської ради в особі
Одеського міського управління
земельних ресурсів, які полягають у
відмові безоплатно передати у
власність ОСОБА_2 земельну ділянку
площею 0,0300 га, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, протиправними та
такими, що порушують права ОСОБА_2.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на
земельну ділянку площею 0,0300 га, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель і споруд.

Крім того, у резолютивній частині
постанови судом першої інстанції було
роз'яснено, що ця постанова є підставою
для зобов'язання Одеської регіональної
філії державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельних ресурсах» зареєструвати та
видати ОСОБА_2 державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,0300 га, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 21.08.2008 року роз'яснено, що
згідно з постановою Київського
районного суду м. Одеси від 23.07.2008 року
Одеське міське управління земельних
ресурсів Державного комітету України
по земельних ресурсах зобов'язане
підписати ОСОБА_2 державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0,0300 га, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель та споруд.

13.08.2009 року Управлінням земельних
ресурсів Одеської міської ради подано
заяву про поновлення строків на
апеляційне оскарження постанови, яка
мотивована тим, що Управління не було
залучено до участі у справі. Одночасно
Управлянням подано апеляційну скаргу
на постанову Київського районного суду
м. Одеси від 23.07.2008 року. Апелянт просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити повністю.

12.03.2014 року Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Бульвар»
звернулось з апеляційною скаргою на
постанову Київського районного суду м.
Одеси від 23.07.2008 року. Апелянт просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити
повністю.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційних скарг, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, судова колегія вважає, що
апеляційні скарги підлягають
задоволенню, з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що у 2008
році ОСОБА_2 звернувся до Одеської
міської ради з клопотанням про
передачу йому у власність земельної
ділянки площею 0,0300 га, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

На вказане клопотання ОСОБА_2 було
отримано відповідь № 38-Р-3469 про те, що
його звернення спрямоване до Одеського
міського управління земельних
ресурсів Одеської міської ради для
розгляду.

16.05.2008 року Одеським міським
управлінням земельних ресурсів
Одеської міської ради повідомлено
ОСОБА_2 про підготовку запиту до
Управління архітектури та
містобудування про можливість
виділення земельної вільної ділянки у
м. Одесі, та про те, що після отримання
відповідного висновку можливо буде
повернутися до порушеного ОСОБА_2
питання щодо виділення йому вільної
земельної ділянки за вищевказаною
адресою.

30.05.2008 року ОСОБА_2 отримано письмову
відповідь з Управління архітектури та
містобудування № 757 пр-м/01-10/1893/0 на його
запит з проханням повідомити про
надходження з Управління земельних
ресурсів листа № 01-26/П-32-321-08 від 11.03.2008
року щодо можливості виділення йому
вільної земельної ділянки в м. Одесі, з
повідомленням, що в Управління
архітектури та містобудування
вказаний запит не надходив.

Після отримання вказаної відповіді
Управління архітектури та
містобудування ОСОБА_2 звернувся до
Київського районного суду м. Одеси з
адміністративним позовом про визнання
дій Одеської міської ради в особі
Одеського міського управління
земельних ресурсів щодо відмови у
безоплатній передачі у власність
ОСОБА_2 зазначеної земельної ділянки
протиправними та такими, що порушують
його права; визнання за ОСОБА_2 права
власності на вказану земельну ділянку;
зобов'язання Одеської регіональної
філії державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельних ресурсах» зареєструвати та
видати ОСОБА_2 державний акт на право
власності на вказану земельну ділянку
для будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель та споруд.

Суд першої інстанції дійшов до
висновку про необхідність повного
задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій,
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2
КАС України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних
законів, Кодексом та контекстом
Конституції України можна зробити
висновок, що однією з найважливіших
тенденцій розвитку сучасного
законодавства України є розширення
сфери судового захисту, в тому числі
судового контролю за правомірністю і
обґрунтованістю рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень.

Земельні відносини регулюються
Конституцією України, Земельним
кодексом України, а також прийнятими
відмов дно до них нормативно-правовими
актами.

Згідно до положень ст. 12 ЗК України, а
також п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
розпорядження землями територіальної
громади м. Одеси є виключною
компетенцією Одеської міської ради.

Статтею 81 ЗК України визначено перелік
підстав набуття права власності на
земельні ділянки, а саме: придбання за
договором купівлі-продажу, дарування,
міни, іншими цивільно-правовими
угодами; безоплатної передачі із
земель державної і комунальної
власності; приватизації земельних
ділянок, що були раніше надані їм у
користування; прийняття спадщини;
виділення в натурі (на місцевості)
належної їм земельної частки (паю).

Згідно до положень ч. 1 ст. 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» Рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень.

Тобто, за земельним законодавством
України необхідною умовою для набуття
права власності на земельні ділянки
територіальної громади м. Одеси є
ухвалення позитивного рішення
Одеською міською радою, а у разі
відмови органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування у
передачі земельної ділянки у власність
або залишення заяви без розгляду,
питання має вирішуватись у судовому
порядку.

Вирішуючи справу суд першої інстанції
виходив з того, що відповіддю
Управління архітектури та
містобудування № 757 пр-м/01-10/1893/0 ОСОБА_2
було відмовлено у виділенні у
власність земельної ділянки і така
відмова судом була розцінена як
безпідставна та незаконна.

Колегія суддів не може погодитися з
таким висновком суду першої інстанції,
оскільки з матеріалів справи
вбачається, що будь-якого рішення
стосовно відмови у передачі спірної
земельної ділянки у власність ОСОБА_2
органом місцевого самоврядування (в
даному випадку Одеською міською радою)
не приймалось та, відповідно, не
оскаржувалось.

Мотивуючи оскаржувану постанову суд
першої інстанції посилався на те, що у
2008 році користуючись своїм правом на
отримання у власність земельної
ділянки згідно ст.ст. 116, 118 ЗК України
ОСОБА_2 звернувся до Одеської міської
ради з клопотанням про передачу
вищевказаної земельної ділянки у
власність.

Проте, як вбачається з відповідного
клопотання ОСОБА_2, предметом розгляду
його заяви було виділення вільної
земельної ділянки в м. Одесі з метою
покращення матеріального стану та
збільшення житлової площі, без
конкретизації відповідної адреси
земельної ділянки.

При цьому, ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом про визнання за ним права
власності на земельну ділянку за
конкретною адресою, яка взагалі не була
предметом розгляду суб'єктом владних
повноважень за заявою ОСОБА_2

За таких обставин колегія суддів
вважає, що висновки суду першої
інстанції, які містяться в
оскаржуваній постанові, серед іншого,
не відповідають дійсним обставинам
справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 звернувся до позовом до
Одеської міської ради в особі
Одеського міського управління
земельних ресурсів.

При цьому, згідно Положення «Про
Одеське міське управління земельних
ресурсів Одеської міської ради»,
затвердженого рішенням Одеської
міської ради від 27.06.2006 року за № 20-V та
Свідоцтва про державну реєстрацію
юридичної особи від 27.10.2005 року серії
АОО № 266330, Одеське міське управління
земельних ресурсів Одеської міської
ради є самостійною юридичною особою,
яка має свій баланс, рахунки в органах
Державного казначейства, печатку із
зображенням Державного Гербу України
та власним найменуванням, штампами і
бланками. Тобто, Управління є
самостійною юридичною особою з
відповідними правами та обов'язками.

Таким чином, судом першої інстанції
всупереч діючому на час виникнення
правовідносин законодавству України
не було визначено правовий статус
відповідача, не були вжиті відповідні
заходи, спрямовані на сповіщення
Управління про дату та час розгляду
справи, що спричинило неповне
з'ясування судом обставин, що мають
суттєве значення для вирішення даної
адміністративної справи по суті.

Крім того, у порушення вимог КАС
України судом першої інстанції не було
залучено до участі у справі належного
відповідача - Одеську міську раду, саме
яка і повинна була розглядати на
відповідній сесії питання щодо
передачі ОСОБА_2 спірної земельної
ділянки.

Судом першої інстанції при вирішенні
справи також не було взято до уваги, що
проект із землеустрою щодо відведення
спірної земельної ділянки позивачем не
розроблявся, не узгоджувався з
відповідними спеціалізованими
органами, як того вимагає земельне
законодавство України, зокрема, з
Управлінням архітектури та
містобудування Одеської міської ради,
оскільки використання земель житлової
та громадської забудови, відповідно до
приписів ст. 39 ЗК України, здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану
земельно-господарського устрою з
дотриманням державних стандартів і
норм, регіональних та місцевих правил
забудови.

Згідно роз'яснень Верховного Суду
України, викладених у п. 14 Листа від
29.10.2008 року № 19-3767/0/8-08, при розгляді
справ за адміністративними позовами до
органів державної влади чи органів
місцевого самоврядування про визнання
неправомірною бездіяльності щодо не
розгляду заяви про надання земельної
ділянки в оренду, про передачу
земельної ділянки у власність, суди
вправі зобов'язати відповідний орган
розглянути зазначене питання, а не
приймати рішення про надання в оренду
(передачу у власність), що не належить
до компетенції суду.

Враховуючи всі вищенаведені обставини,
колегія суддів вважає, що у суду першої
інстанції не було підстав для визнання
за ОСОБА_2 права власності на спірну
земельну ділянку площею 0,0300 га, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення та надання відповідних доказів
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Отже, в адміністративному
процесі, як виняток із загального
правила, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень встановлена
презумпція його винуватості.
Презумпція винуватості покладає на
суб'єкта владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності та спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів. Такий
обов'язок відсутній, якщо відповідач
визнає позов. Апелянти, один з яких є
суб'єктом владних повноважень, свою
позицію суду доказали та обґрунтували
її.

Оскільки висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи і, крім того, судом порушено
норми процесуального і матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, ухвалене судове
рішення на підставі вимог ст. 202 КАС
України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 202; 205; 207; 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Одеського міського
управління земельних ресурсів
Одеської міської ради, Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Бульвар» задовольнити,
постанову Київського районного суду м.
Одеси від 23 липня 2008 року скасувати,
постановити по справі нову постанову,
якою відмовити у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_2 у
справі 2-а-424/08.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
надіслання її копії особам, що беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом 20 днів.

Головуючий:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.І. Бітов

Суддя:
О.І. Шляхтицький