Справа № 2а-10843/12/2670
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

24 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Міщука М.С.

За участю секретаря:
Свириди Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі міста Києва Державної
податкової служби на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 17 вересня 2012 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі міста
Києва Державної податкової служби про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі міста Києва
Державної податкової служби про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 03 березня 2012
року № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 вересня 2012 року адміністративний
позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач - Державна податкова
інспекція у Дніпровському районі міста
Києва Державної податкової служби
звернувся з апеляційною скаргою,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Державною податковою інспекцією у
Дніпровському районі міста Києва
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 з питань
господарських відносин з Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Укртрансзапчастина» за період
липень-серпень 2011 року.

За результатами перевірки державною
податковою інспекцією у Дніпровському
районі міста Києва складено Акт від 02
лютого 2012 року №284/17-.

Перевіркою зафіксовано факт порушення
позивачем пунктів 198.3, 198.4, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 3 722,00 грн., у тому числі:
за липень 2011 року -1807,00 грн., серпень 2011
року -1 915,00 грн.

На підставі встановлених порушень,
Державною податковою інспекцією у
Дніпровському районі міста Києва
винесено податкове
повідомлення-рішення від 03 березня 2012
року №, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 4 652,50 грн., з
них: 3 722,00 грн. - основний платіж; 930,50 грн.
- штрафні (фінансові) санкції.

Не погоджуючись з вищевказаним
податковим повідомленням-рішенням та
вважаючи його протиправним, позивач
звернулась до суду із позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше, або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В силу п. 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку і, зокрема, придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Відповідно до абзацу 11 статті 1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Як вбачається з матеріалів справи, між
Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Укртрансзапчастина» (постачальник) та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3
(покупець) укладено договір про
довгострокові поставки від 15 липня 2011
року №15-1, відповідного до якого
постачальник зобов'язується
поставляти покупцю товари окремими
партіями.

Судом встановлено, що на підтвердження
виконання умов договору, руху активів в
процесі здійснення господарських
операцій позивачем надано суду
видаткові накладні, рахунки-фактури,
платіжні доручення про здійснення
оплати за поставлений товар,
податкових накладних, копії реєстрів
податкових накладних, тощо.

Державною податковою інспекцією у
Дніпровському районі міста Києва в
свою чергу не надано суду належних та
допустимих доказів, що
фінансово-господарські операції між
товариством з обмеженою
відповідальністю
«Укртрансзапчастина» та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 не були
спрямовані на настання реальних
наслідків фінансово-господарської
діяльності.

Крім того, відповідачам не надано
вироку суду щодо ухилення посадових
осіб товариства з обмеженою
відповідальністю
«Укртрансзапчастина» від сплати
податків.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає вірним висновок суду
першої інстанції про те, що висновки
Акту перевірки щодо порушення
позивачем приписів Податкового
кодексу України ґрунтуються лише на
припущеннях податкового органу те не
підтверджені належними та допустимими
доказами.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі міста Києва від 03 березня 2012
року №.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі міста Києва Державної
податкової служби - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 17 вересня 2012 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 30.04.2014
року..

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.