Справа № 826/17030/13-а
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" травня 2014 р. м. Київ
К/800/14642/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І.,
Приходько І.В.,

при секретарі судового засідання
Сватко А.О.,

представника позивача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_5

на постанову окружного
адміністративного суду міста Києва від
05.12.2013 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 26.02.2014 року

у справі № 826/17030/13-а

за позовом ОСОБА_5 (далі - позивач,
ОСОБА_5.)

до Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (далі -
відповідач, ДПІ у Дарницькому районі ГУ
Міндоходів у м. Києві)

третя особа товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «Аола» (далі -
третя особа, ТОВ «Аола»)

про визнання протиправними дій,
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся у жовтні 2013 року до
суду з адміністративним позовом до ДПІ
у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м.
Києві про визнання протиправними дій з
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки з
питання повноти та своєчасності сплати
до бюджету податку з доходів фізичних
осіб за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012
року та про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 16.10.2013 року №
/5074.

Постановою окружного
адміністративного суду міста Києва від
05.12.2013 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 26.02.2014 року,
в задоволенні позовних вимог
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати та ухвалити нове
судове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі,
оскільки вважає, що постанову та ухвалу
було прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили, що не перешкоджає її
розгляду по суті.

Третя особа заяву про приєднання до
касаційної скарги відповідача або
заперечень на касаційну скаргу не
надала.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинство
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому засіданні та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій
у ході розгляду справи встановлено, що
відповідачем було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 року по
31.12.2012 року, за результатами якої
складено акт від 30.09.2013 року №
1072/26-51-17-01/НОМЕР_1

Проведеною перевіркою встановлено
допущення позивачем порушень вимог ст.
36, пп. 49.18.4. п. 49.18. ст. 49, п. 176.1. ст. 176
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), позивачем не подано податкову
декларація про майновий стан і доходи
за 2012 рік, сплату до бюджету податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування не здійснено.

Зазначені вище обставини слугували
підставою для прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення від
16.10.2013 року № /5074, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб у
розмірі 2 971 810,00 гривень і застосовані
штрафні (фінансові) санкції в розмірі
170,00 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій прийшли до
висновку щодо порушення позивачем
вимог податкового законодавства та
правомірності прийнятого податкового
повідомлення-рішення.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції вважає рішення судів
попередніх інстанцій
необґрунтованими, оскільки вони
ухвалені не на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі та не
підтверджених доказами з огляду на
наступне.

Статтею 69 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним
вимогам не відповідають.

Відповідно до пп. 49.18.4. п. 49.18. ст. 49 ПК
України податкові декларації, крім
випадків, передбачених цим Кодексом,
подаються за базовий звітний
(податковий) період, що дорівнює
календарному року для платників
податку на доходи фізичних осіб - до 1
травня року, що настає за звітним, крім
випадків, передбачених розділом IV
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК
України, платником податку на доходи
фізичних осіб є фізична особа -
резидент, яка отримує доходи як з
джерела їх походження в Україні, так і
іноземні доходи.

Об'єктом оподаткування резидента є:
загальний місячний (річний)
оподатковуваний дохід; доходи з
джерела їх походження в Україні, які
остаточно оподатковуються під час їх
нарахування (виплати, надання);
іноземні доходи - доходи (прибуток),
отримані з джерел за межами України (п.
163.1. ст. 163 ПК України).

Пунктом 164.1 ст. 164 ПК України визначено,
що базою оподаткування є загальний
оподатковуваний дохід, з урахуванням
особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - це
будь-який дохід, який підлягає
оподаткуванню, нарахований
(виплачений, наданий) на користь
платника податку протягом звітного
податкового періоду. Загальний
оподатковуваний дохід складається з
доходів, які остаточно оподатковуються
під час їх нарахування (виплати,
надання), доходів, які оподатковуються
у складі загального річного
оподатковуваного доходу, та доходів,
які оподатковуються за іншими
правилами, визначеними цим Кодексом.
Загальний місячний оподатковуваний
дохід складається із суми
оподатковуваних доходів, нарахованих
(виплачених, наданих) протягом такого
звітного податкового місяця. Загальний
річний оподатковуваний дохід дорівнює
сумі загальних місячних
оподатковуваних доходів, іноземних
доходів, отриманих протягом такого
звітного податкового року, доходів,
отриманих фізичною особою-підприємцем
від провадження господарської
діяльності , та доходів, отриманих
фізичною особою, яка провадить
незалежну професійну діяльність.

Відповідно до пп. 164.2.9 п. 164.2 ст. 164 ПК
України до загального місячного
(річного) оподатковуваного доходу
платника податку включаються
інвестиційний прибуток від проведення
платником податку операцій з цінними
паперами, деривативами та
корпоративними правами, випущеними в
інших, ніж цінні папери, формах, крім
доходу від операцій, зазначених у
підпунктах 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1
статті 165 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до пп. 170.2.2 п. 170.2
ст. 170 ПК України інвестиційний
прибуток розраховується як позитивна
різниця між доходом, отриманим
платником податку від продажу окремого
інвестиційного активу, та його
вартістю, що визначається із суми
витрат на придбання такого активу з
урахуванням норм підпунктів 170.2.4-170.2.6
цього пункту (крім операцій з
деривативами). До продажу
інвестиційного активу прирівнюються
також операції з: обміну
інвестиційного активу на інший
інвестиційний актив; зворотного викупу
або погашення інвестиційного активу
його емітентом, який належав платнику
податку; повернення платнику податку
коштів або майна (майнових прав),
попередньо внесених ним до статутного
капіталу емітента корпоративних прав,
у разі виходу такого платника податку з
числа засновників (учасників) такого
емітента чи ліквідації такого
емітента.

Як вбачається зі змісту пп. 170.2.3 п. 170.2
ст. 170 ПК України, якщо в результаті
розрахунку інвестиційного прибутку за
правилами, встановленими цією статтею,
виникає від'ємне значення, воно
вважається інвестиційним збитком.

Відповідно до пп. 170.2.4 п. 170.2 ст. 170 ПК
України, у разі якщо протягом 30
календарних днів до дня продажу пакета
цінних паперів (корпоративних прав) чи
деривативів, а також протягом
наступних 30 календарних днів з дня
такого продажу платник податку
придбаває пакет ідентичних цінних
паперів (корпоративних прав) чи
деривативів, то: а) інвестиційний
збиток, що виник внаслідок такого
продажу, не враховується під час
визначення загального фінансового
результату операцій з інвестиційними
активами; б) вартість придбаного пакета
для цілей оподаткування визначається
за ціною його придбання, але не нижче
ніж ціна проданого пакета.

Підпунктом 170.2.6 п. 170.2 ст. 170 ПК України
встановлено, що до складу загального
річного оподатковуваного доходу
платника податку включається
позитивне значення загального
фінансового результату операцій з
інвестиційними активами за наслідками
такого звітного (податкового) року.
Загальний фінансовий результат
операцій з інвестиційними активами
визначається як сума інвестиційних
прибутків, отриманих платником податку
протягом звітного (податкового) року,
зменшена на суму інвестиційних
збитків, понесених платником податку
протягом такого року.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між ТОВ «Компанія з
управління активами «Аола», що
виступає в інтересах та за рахунок
пайового венчурного інвестиційного
фонду «Солідарні активи» не
диверсифікованого виду закритого типу
(продавець) та позивачем (покупець)
укладено договір купівлі-продажу
(відступлення) частки у статутному
капіталі ТОВ «Мерсес плюс» від 07.04.2010
року № 07/04/10-КП2, за умовами якого, з
урахуванням додаткових угод до
договору, продавець зобов'язується
продати покупцеві частину своєї частки
у статутному капіталі ТОВ «Мерсес
плюс» номінальною вартістю 17 482 500,00
гривень, що становить 24,975 % статутного
капіталу. Покупець зобов'язується
прийняти та оплатити зазначену частку
в порядку та на умовах даного договору.

Пункт 2.1. договору передбачає, що
відступлення частки за цим договором є
чинним і покупець набуває права
власності на частку з моменту
підписання даного договору, але не
раніше дня проведення державної
реєстрації відповідних змін до Статуту
ТОВ «Мерсес плюс».

Відповідно до п. 3.1 договору за
відступлення частки покупець
зобов'язується сплатити продавцю 17 482
500,00 гривень в строк до 31.12.2012 року (в
даний пункт були внесені зміни
додатковими угодами між сторонами,
зокрема, в частині збільшення строку
оплати за частину корпоративних прав).

19.12.2012 року між ТОВ «Компанія з
управління активами «Аола», що
виступає в інтересах та за рахунок
пайового венчурного інвестиційного
фонду «Солідарні активи» не
диверсифікованого виду закритого типу
(покупець) та позивачем (продавець)
укладено договір купівлі-продажу
(відчуження) частки у статутному
капіталі ТОВ «Мерсес плюс» за № 12/12-КП2.

Відповідно до розділу 1 даного
договору, продавець зобов'язується
продати покупцеві частину своєї частки
у статутному капіталі ТОВ «Мерсес
плюс» номінальною вартістю 17 482 500,00
гривень, що становить 24,975 % статутного
капіталу ТОВ «Мерсес плюс» та
формується за рахунок грошових коштів
і відповідає 24,975 % голосів на зборах
його учасників. Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
зазначену частку в порядку та на умовах
даного договору.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що
відчуження частки за цим договором є
чинним і покупець набуває права
власності на частку з моменту
підписання даного договору, але не
раніше дня проведення державної
реєстрації відповідних змін до Статуту
ТОВ «Мерсес плюс».

За відчуження частки покупець
зобов'язується сплатити продавцю 17 482
500,00 гривень у строк до 25.12.2012 року (п. 3.1.
договору).

Також між сторонами укладено угоду від
31.12.2012 року про зарахування зустрічних
однорідних вимог № 2, згідно пункту 2.2.
якої зобов'язання ТОВ «Компанія з
управління активами «Аола» за
договором купівлі-продажу від 19.12.2012
року № 12/12-КП2 перед позивачем на суму 17
482 500,00 гривень припиняються повністю.

Тобто, як вбачається з матеріалів
справи, в результаті укладання
вищезазначеного договору у позивача
виникають зобов'язання з оплати 17 482 500,00
гривень.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Однак, судами попередніх інстанцій не
досліджено чи були у позивача витрати
на придбання інвестиційного активу,
хоча позивач у звітному (податковому)
2012 році вказав, що загальний фінансовий
результат операцій з інвестиційними
активами, рівно як і інвестиційний
прибуток і дохід, дорівнює нулю.

Встановлення даних обставин має
важливе значення для правильного
вирішення даної справи.

Згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За вказаних обставин, Вищий
адміністративний суд України
приходить до висновку про необхідність
скасування рішень судів попередніх
інстанцій та направлення справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

При новому розгляді слід взяти до уваги
вищезазначене та прийняти законне і
обґрунтоване рішення відповідно до
норм матеріального та процесуального
права, надати належну правову оцінку
обставинам у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 160, 167, 220-231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити
частково.

Постанову окружного адміністративного
суду міста Києва від 05.12.2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 26.02.2014 року
у справі № 826/17030/13-а - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:
І.О. Бухтіярова

Судді:
М.І. Костенко

І.В. Приходько