Справа № 2а/2570/6225/11
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року
м. Київ К/9991/30696/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Державної податкової служби (далі -ДПІ)

на постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 21.12.2011

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 10.04.2012

у справі № 2а/2570/6225/2011

за позовом ОСОБА_1

до ДПІ

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання недійсним
податкового повідомлення від 26.04.2007 №
/0, згідно з яким позивача
зобов'язано сплатити 7051,28 грн. податку з
доходів фізичних осіб.

Справа розглядалася судами
неодноразово. Так, ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
22.11.2011 прийняті у справі судові акти
було скасовано, а справу направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції
для встановлення та надання правової
оцінки обставинам, покладеним в основу
оспорюваного донарахування.

За наслідками нового розгляду справи
постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 21.12.2011,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10.04.2012, позов задоволено повністю.

Посилаючись на невідповідність
висновків судів положенням чинного
законодавства та дійсним обставинам
справи, ДПІ звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати судові акти обох попередніх
інстанцій та прийняти нове рішення по
суті спору, яким у позові відмовити.
Зокрема, скаржник зазначає, що
пільговий режим оподаткування,
передбачений підпунктом 4.3.18 пункту 4.3
статті 4 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб», поширюється
виключно на доход, отриманий від
продажу акцій, одержаних в обмін на
приватизаційний сертифікат (що у
даному разі складає 42 акції).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення касаційних
вимог виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що за
наслідками відчуження простих іменних
акцій відкритого акціонерного
товариства «Чернігівське хімволокно»
за договором купівлі-продажу цінних
паперів від 14.03.2006 № Т93/СНXVK ОСОБА_1
одержав доход у сумі 55130,40 грн., яким ним
був включений до оподатковуваного
доходу у декларації за 2006 рік. З
одержаного доходу позивач визначив
суму податку з доходів фізичних осіб,
яка підлягає перерахуванню до бюджету,
в розмірі 2687,60 грн.

Підставою для донарахування
позивачеві оспорюваної суми
податкового зобов'язання став висновок
податкового органу про те, що ОСОБА_1
під час сплати податку з доходів
фізичних осіб за 2006 рік не повністю
врахував дохід від продажу
корпоративних прав.

Судами також встановлено, що позивач як
працівник відкритого акціонерного
товариства «Чернігівське хімволокно»
у процесі його приватизації отримав у
власність 3534 простих іменних акцій
цього товариства номінальною вартістю
0,25 грн., з яких 42 акції були отримані
ОСОБА_1 в обмін на приватизаційний
сертифікат, а решта акцій - придбані на
пільгових умовах за власні кошти.

На момент завершення приватизації
номінально на вартість усього пакету
акцій позивача склала 883,50 грн.

За наслідками індексації основних
фондів названого товариства
номінальна вартість належних
позивачеві акцій зросла у 39 разів та
склала 34456,50 грн. (883,5 * 39).

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» загальний річний
оподатковуваний дохід складається з
суми загальних місячних
оподатковуваних доходів звітного року,
а також іноземних доходів, одержаних
протягом такого звітного року.

За змістом підпункту «б» підпункту 9.6.8
пункту 9.6 статті 9 названого Закону не
підлягає оподаткуванню та не
включається до складу загального
річного оподатковуваного доходу,
зокрема, дохід, отриманий платником
податку від продажу інвестиційних
активів, у випадку, визначеному
підпунктом 4.3.18 пункту 4.3 статті 4 цього
Закону (сума доходу, отриманого
платником податку внаслідок
відчуження акцій (інших корпоративних
прав), одержаних ним у власність у
процесі приватизації в обмін на
приватизаційні сертифікати, отримані
ним відповідно до закону).

Відповідно до абзацу четвертого
підпункту 9.6.8 пункту 9.6 цієї ж статті
Закону у випадках, визначених
підпунктами «а» і «б» цього підпункту,
платник податку не включає до
розрахунку загального фінансового
результату операцій з інвестиційними
активами суму таких доходів та витрат
на придбання таких інвестиційних
активів.

Аналіз наведених законодавчих
положень дає підстави для висновку про
те, що від оподаткування звільняється
лише дохід від продажу інвестиційних
активів, які припадають на частку в
статутному фонді емітента, яка
сформована за рахунок приватизаційних
майнових сертифікатів. При цьому
вартісне збільшення інвестиційного
активу (пакета акцій чи майнового паю)
платника податку в майбутньому в
результаті юридичних фактів, які не
змінюють пропорцію його персонального
паю в статутному фонді (загальній
вартості майнового паю) емітента, не
має впливати на співвідношення
пільгової частки такого платника,
дохід від продажу якої не включається
до складу загального річного
оподатковуваного доходу, та частки,
дохід від продажу якої включається до
оподатковуваного доходу з його
зменшенням на вартість витрат на
придбання такої частки.

Не можна визнати обґрунтованим
неврахування пропорційного збільшення
вартості часток внаслідок індексації
основних засобів, проведення якої
передбачено, зокрема, постановами
Кабінету Міністрів України від 17 січня
1995 року № 34 та 16 травня 1996 року № 523, а з 1
липня 1997 року - підпунктом 8.3.3 пункту 8.3
статті 8 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(чинного на час виникнення спірних
відносин), за змістом якого платникам
податків усіх форм власності надано
право застосовувати щорічну
індексацію балансової вартості груп
основних фондів та нематеріальних
активів. Частка доходу, яка не
включається до оподатковуваного
доходу від продажу паю, складається,
зокрема, з вартості приватизаційних
майнових сертифікатів, збільшеної за
рахунок індексації.

Аналогічно - збільшення статутного
фонду емітента на сукупну номінальну
вартість нарахованих дивідендів
збільшує вартість частки окремого
платника. При цьому відбувається
пропорційне збільшення обох часток - як
тієї, дохід від продажу якої не входить
до складу оподатковуваного доходу, так
і тієї, вартість придбання якої є
витратами платника та на суму яких має
зменшуватися оподатковуваний дохід.

Окрім того, пунктом 9.6 статті 9 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» врегульовано
особливості оподаткування
інвестиційного прибутку.

Так, відповідно до підпункту 9.6.2 цього
пункту інвестиційний прибуток
розраховується як позитивна різниця
між доходом, отриманим платником
податку від продажу окремого
інвестиційного активу, та його
вартістю, що розраховується виходячи з
суми витрат, понесених у зв'язку з
придбанням такого активу, з
урахуванням норм підпункту 9.6.4 цього
пункту.

З огляду на наведені законодавчі
положення суди дійшли цілком
правомірного висновку про те, що
оподатковуваний дохід позивача від
продажу спірного пакету акцій має бути
визначений як різниця між ціною
продажу акцій та їх номінальною
вартістю на момент такого продажу (55130,40
грн. - 34456,50 грн. = 20673,90 грн.).

Оскільки із цієї суми позивач у повному
обсязі сплатив податок з доходів
фізичних осіб, виходячи із ставки
податку на рівні 13%, то у податкового
органу були відсутні підстави для
оспорюваного донарахування.

Доводи касаційної скарги відтворюють
правову позицію відповідача по справі,
ці доводи були розглянуті судами
першої та апеляційної інстанцій по
суті, цим доводам було надано правильну
юридичну оцінку.

Оскільки усі обставини, що входять до
предмета доказування у справі,
встановлені судами на підставі повного
та всебічного дослідження наявних у
справі доказів, які відповідають
ознакам належності та допустимості,
цим обставинам надана правильна
юридична оцінка, то підстав для
скасування оскаржуваних судових актів
не вбачається.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 220, 2201, 223, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Державної податкової служби відхилити.

2. Постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від
21.12.2011 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10.04.2012 у справі № 2а/2570/6225/2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько