Справа № 826/4730/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28 травня 2014 року 17 год. 33
хв. № 826/4730/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Данилишина В.М.,
суддів Качура І.А., Келеберди В.І., при
секретарі судових засідань Приходько
О.В., за участю представників позивачів
та відповідача, розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом приватного
підприємства "Олімп-Консалтінг" та
ОСОБА_2 до Фонду державного майна
України про визнання протиправною
(незаконною) бездіяльності відповідача
та зобов'язання його вчинити певні дії.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у судовому
засіданні 28 травня 2014 року проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 10 квітня 2014 року надійшов
позов приватного підприємства
"Олімп-Консалтінг" (далі - позивач-1) та
ОСОБА_2 (далі - позивач-2) до Фонду
державного майна України (далі -
відповідач) про:

- визнання протиправною (незаконною)
бездіяльності відповідача щодо не
прийняття рішення про видачу
сертифіката суб'єкта оціночної
діяльності (далі - сертифікат)
позивачу-1 або про відмову у його
видачі, а також щодо не видачі та не
надіслання позивачу-1 сертифіката або
не повідомлення позивача-1 про відмову
у видачі сертифіката;

- зобов'язання відповідача видати
позивачу-1 сертифікат за
спеціалізаціями 1.1-1.3, 1.7, 1.8 у межах
напрямку 1 "Оцінка об'єктів у
матеріальній формі" та спеціалізаціями
2.1-2.3 у межах напрямку 2 "Оцінка цілісних
майнових комплексів, паїв, цінних
паперів, майнових прав та
нематеріальних активів, у тому числі
прав на об'єкти інтелектуальної
власності".

В обґрунтування позову позивачі
зазначили, що позов підлягає
задоволенню, оскільки діяння
відповідача суперечать положенням
законодавства.

Ухвалою суду від 14 квітня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до судового розгляду
колегією суддів у судовому засіданні.

У ході судового розгляду справи
представник позивачів підтримала
позов та просила задовольнити його
повністю.

Представники відповідача не визнали
позов та просили відмовити у його
задоволенні повністю з підстав,
зазначених у письмових запереченнях
проти позову, наданих суду у судовому
засіданні 14 та 21 травня 2014 року.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як з'ясовано у ході судового розгляду
справи та підтверджується наявними у
матеріалах справи доказами, 08 жовтня 203
року позивачі звернулись до
відповідача із письмовою заявою про
видачу сертифіката. До вказаної заяви
додано пакет документів відповідно до
опису документів, що надаються
позивачем до відповідача для отримання
сертифіката за спеціалізацією 1.8, 2.3.

За переконанням позивачів та їх
представника, відповідачем не вчинено
будь-яких дій, направлених на прийняття
рішення про видачу сертифіката
позивачу-1 або про відмову у його
видачі.

Однак, суд не погоджується із
викладеними доводами, виходячи з
оцінки наявних у матеріалах справи
доказів та аналізу наступних положень
і обставин.

Так, згідно з ч. 1 ст. 1, п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону
України "Про фонд державного майна
України", Фонд державного майна України
є центральним органом виконавчої влади
із спеціальним статусом, що реалізує
державну політику у сфері
приватизації, оренди, використання та
відчуження державного майна,
управління об'єктами державної
власності, у тому числі корпоративними
правами держави щодо об'єктів
державної власності, що належать до
сфери його управління, а також у сфері
державного регулювання оцінки майна,
майнових прав та професійної оціночної
діяльності.

Правові засади здійснення оцінки
майна, майнових прав та професійної
оціночної діяльності в Україні, її
державного та громадського
регулювання, забезпечення створення
системи незалежної оцінки майна з
метою захисту законних інтересів
держави та інших суб'єктів
правовідносин у питанні оцінки майна,
майнових прав та використання її
результатів, визначені Законом України
"Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні" (далі - Закон).

Зокрема, відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 4, ст.
5, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 18, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 19 Закону,
положення цього Закону поширюються на
правовідносини, які виникають у
процесі здійснення оцінки майна,
майнових прав, що належать фізичним та
юридичним особам України на території
України та за її межами, а також
фізичним та юридичним особам інших
держав на території України та за її
межами, якщо угода укладається
відповідно до законодавства України,
використання результатів оцінки та
здійснення професійної оціночної
діяльності в Україні.

Професійна оціночна діяльність (далі -
оціночна діяльність) - діяльність
оцінювачів та суб'єктів оціночної
діяльності, визнаних такими відповідно
до положень цього Закону, яка полягає в
організаційному, методичному та
практичному забезпеченні проведення
оцінки майна, розгляді та підготовці
висновків щодо вартості майна.

Суб'єктами оціночної діяльності є:
суб'єкти господарювання -
зареєстровані в установленому
законодавством порядку фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності, а
також юридичні особи незалежно від їх
організаційно-правової форми та форми
власності, які здійснюють господарську
діяльність, у складі яких працює хоча б
один оцінювач, та які отримали
сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності відповідно до цього Закону;
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, які отримали
повноваження на здійснення оціночної
діяльності в процесі виконання функцій
з управління та розпорядження
державним майном та (або) майном, що є у
комунальній власності, та у складі яких
працюють оцінювачі.

Права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів оціночної діяльності
встановлюються цим та іншими законами.

Сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання
(далі - сертифікат) є документом, що
засвідчує право суб'єкта оціночної
діяльності на внесення його до
Державного реєстру суб'єктів оціночної
діяльності, які здійснюють оціночну
діяльність у формі практичної
діяльності з оцінки майна та які
визнані суб'єктами оціночної
діяльності за напрямами оцінки майна,
що в ньому зазначені.

Сертифікат видається в порядку,
встановленому цим Законом, Фондом
державного майна України. Форма
сертифіката встановлюється зазначеним
органом. У сертифікаті зазначаються
найменування органу державної влади,
що його видав, найменування суб'єкта
оціночної діяльності - суб'єкта
господарювання, його юридичні
реквізити, код Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України (ЄДРПОУ), дата видачі та строк
дії, напрями оцінки майна, щодо яких
дозволена практична діяльність.
Сертифікат підписується керівником
Фонду державного майна України та
засвідчується печаткою. Сертифікат
видається строком на три роки та може
бути анульований з підстав, зазначених
у ст. 20 цього Закону.

Оцінка майна, яка проведена суб'єктом
оціночної діяльності - суб'єктом
господарювання без чинного
сертифіката, є недійсною.

Рішення про видачу сертифіката
приймається Фондом державного майна
України.

Для розгляду питання про видачу
сертифіката суб'єкт господарювання
подає до Фонду державного майна
України такі документи: заяву про
видачу сертифіката за формою,
встановленою Фондом державного майна
України; довідку про оцінювачів, які
працюють в його штатному складі, за
формою, встановленою Фондом державного
майна України; копії кваліфікаційних
свідоцтв оцінювачів, зазначених у
довідці. Розгляд та перевірка
документів, поданих суб'єктом
господарювання, здійснюються Фондом
державного майна України у строк, що не
перевищує тридцяти днів від дати їх
подання.

Сертифікат видається в двотижневий
строк Фондом державного майна України
за результатами розгляду та перевірки
документів, поданих суб'єктом
господарювання. Фонд державного майна
України веде Державний реєстр
суб'єктів оціночної діяльності, яким
виданий сертифікат.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 17 Закону, Фонд
державного майна України веде
Державний реєстр оцінювачів, які
отримали кваліфікаційне свідоцтво.

Порядок подання оцінювачами
інформації до Державного реєстру
оцінювачів встановлюється Фондом
державного майна України.

Відповідно до п. 5 розділу І, п. 7 розділу
ІІ Положення про порядок видачі
сертифікатів суб'єктів оціночної
діяльності, затвердженого наказом
Фонду державного майна України від 14
березня 2002 року № 479 (далі - Положення №
479), сертифікат видається за напрямами
та спеціалізаціями у межах таких
напрямів, а саме: напрям 1 "Оцінка
об'єктів у матеріальній формі":
спеціалізація 1.1 "Оцінка нерухомих
речей (нерухомого майна, нерухомості), у
тому числі земельних ділянок, та
майнових прав на них"; спеціалізація 1.2
"Оцінка машин і обладнання";
спеціалізація 1.3 "Оцінка колісних
транспортних засобів"; спеціалізація 1.4
"Оцінка літальних апаратів";
спеціалізація 1.5 "Оцінка судноплавних
засобів"; спеціалізація 1.6 "Оцінка
рухомих речей, що становлять культурну
цінність"; спеціалізація 1.7 "Оцінка
рухомих речей, крім таких, що віднесені
до машин, обладнання, колісних
транспортних засобів, літальних
апаратів, судноплавних засобів, та тих,
що становлять культурну цінність";
спеціалізація 1.8 "Оцінка для цілей
оподаткування та нарахування і сплати
інших обов'язкових платежів, які
справляються відповідно до
законодавства"; напрям 2 "Оцінка
цілісних майнових комплексів, паїв,
цінних паперів, майнових прав та
нематеріальних активів, у тому числі
прав на об'єкти інтелектуальної
власності": спеціалізація 2.1 "Оцінка
цілісних майнових комплексів, паїв,
цінних паперів, майнових прав та
нематеріальних активів (крім прав на
об'єкти інтелектуальної власності)";
спеціалізація 2.2 "Оцінка прав на об'єкти
інтелектуальної власності";
спеціалізація 2.3 "Оцінка для цілей
оподаткування та нарахування і сплати
інших обов'язкових платежів, які
справляються відповідно до
законодавства"; напрям 3 "Оцінка для
цілей оподаткування та нарахування і
сплати інших обов'язкових платежів, які
справляються відповідно до
законодавства".

Під час розгляду та перевірки
документів, поданих суб'єктом
господарювання,
атестаційно-рецензійна комісія за
дорученням Фонду державного майна
України здійснює перевірку на
відповідність правилам організації
системи зовнішнього контролю якості,
затвердженим Фондом державного майна
України.

Вимоги до суб'єктів оціночної
діяльності в частині забезпечення
якості послуг, порядок організації та
здійснення системи зовнішнього
контролю якості послуг визначають
Правила організації системи
зовнішнього контролю якості,
затверджені Наказом Фонду державного
майна України від 10 червня 2013 року № 797
(далі - Правила № 797).

Зокрема, згідно з п.п. 1.3, 4.1, 4.2, 4.4, 4.5
Правил № 797, зовнішній контроль якості
послуг - діяльність Фонду державного
майна України та
атестаційно-рецензійної комісії за
дорученням Фонду державного майна
України з виявлення та запобігання
порушенням суб'єктами оціночної
діяльності вимог до якості послуг,
установлених цими Правилами.

Програма організації та дотримання
вимог до якості послуг (далі - Програма)
- документ, що містить перелік
організаційних заходів, дій та
ресурсів, що виконує (використовує)
суб'єкт оціночної діяльності з метою
виконання ним цих Правил.

Зовнішній контроль якості послуг
здійснюється Фондом державного майна
України та атестаційно-рецензійною
комісією за дорученням Фонду
державного майна України.

Зовнішній контроль якості послуг
проводиться у таких випадках: під час
отримання сертифіката суб'єкта
оціночної діяльності відповідно до
Положення № 479.

Метою зовнішнього контролю якості
послуг є перевірка дотримання вимог до
якості послуг, визначених цими
Правилами, на підставі документів,
поданих суб'єктом оціночної діяльності
для підтвердження дотримання вимог до
якості послуг відповідно до цих Правил,
а також отриманих в установленому
порядку Фондом державного майна
України документів та інформації, у
тому числі від органів державної влади
тощо.

Атестаційно-рецензійна комісія
здійснює аналіз та контроль процедур
та заходів зовнішнього контролю якості
послуг, встановлених Програмою.

Фонд державного майна України доручає
атестаційно-рецензійній комісії
здійснювати такі заходи зовнішнього
контролю якості послуг: підтвердити
правильність складання Програми та її
відповідність цим Правилам; розглядати
та надавати до Фонду державного майна
України висновки та пропозиції щодо
впровадження та роботи Програми;
розкривати стан організації системи
зовнішнього контролю якості в частині
роботи Програми; надавати повний
перелік встановлених фактів порушень
чинного законодавства.

Для отримання сертифіката суб'єкта
оціночної діяльності претендент подає
до Фонду державного майна України
повний пакет документів, що
підтверджують проведення та втілення
зовнішнього контролю якості послуг,
відповідно до п. 8 Порядку проведення
оцінки для цілей оподаткування та
нарахування і сплати інших
обов'язкових платежів, які
справляються відповідно до
законодавства, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 04 березня 2013 року № 231, та документи,
передбачені п. 1 розділу II Положення №
479.

Програму, надану суб'єктом оціночної
діяльності, та інші документи, що
підтверджують її впровадження, Фонд
державного майна України направляє до
атестаційно-рецензійної комісії на
розгляд. У відповідному листі
зазначається строк, протягом якого
атестаційно-рецензійна комісія має
надати свої висновки та пропозиції.

За результатами роботи
атестаційно-рецензійної комісії
складається протокол, який має
розкривати стан організації системи
зовнішнього контролю якості, її
відповідність законодавству, у разі
встановлення порушень - їх повний
перелік, висновки та пропозиції.
Протокол має містити висновок щодо
впровадження системи зовнішнього
контролю якості у суб'єкта оціночної
діяльності.

Відповідно до п.п. 1, 2 розділу ІІІ
Положення № 479, за результатами
розгляду та перевірки поданих
документів Фонд державного майна
України приймає відповідне рішення про
видачу сертифіката або відмову в його
видачі.

Фонд державного майна України
відмовляє у видачі сертифіката у
випадках, визначених у Законом України
"Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні", постановою Кабінету
Міністрів України від 04 березня 2013 року
№ 231 "Деякі питання проведення
оцінки для цілей оподаткування та
нарахування і сплати інших
обов'язкових платежів, які
справляються відповідно до
законодавства", іншими
нормативно-правовими актами з питань
оцінки майна, майнових прав та
професійної оціночної діяльності. Про
відмову у видачі сертифіката та
підстави прийняття такого рішення Фонд
державного майна України письмово
повідомляє суб'єкта господарювання у
двотижневий термін.

Згідно з ч. 3 ст. 2, ч. 5 ст. 4-1 Закону
України "Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності", видача,
анулювання, поновлення ветеринарних
документів здійснюються відповідно до
цього Закону з урахуванням
особливостей, визначених Законом
України "Про ветеринарну медицину" та
Законом України "Про безпечність та
якість харчових продуктів".

Підставами для відмови у видачі
документа дозвільного характеру є:
подання суб'єктом господарювання
неповного пакета документів,
необхідних для одержання документа
дозвільного характеру, згідно із
встановленим вичерпним переліком;
виявлення в документах, поданих
суб'єктом господарювання,
недостовірних відомостей; негативний
висновок за результатами проведених
експертиз та обстежень або інших
наукових і технічних оцінок,
необхідних для видачі документа
дозвільного характеру.

Письмове повідомлення дозвільного
органу про відмову у видачі документа
дозвільного характеру надається
суб'єкту господарювання особисто або
надсилається поштовим відправленням з
описом вкладення (письмове
повідомлення місцевого дозвільного
органу надається державному
адміністратору із зазначенням
передбачених законом підстав для такої
відмови у строк, встановлений для
видачі документа дозвільного
характеру.

Як уже зазначено вище, позивачі
звернулись до відповідача із письмовою
заявою про видачу сертифіката.
Відповідач, отримавши від позивачів
вказану заяву та додані до не
документи, у порядку п. 7 розділу ІІ
Положення № 479 направив їх на розгляд
до Атестаційно-рецензійної комісії.

За результатами вивчення отриманих
документів Атестаційно-рецензійною
комісією виявлено, що позивачем-1
неправильно складено документи для
підтвердження дотримання вимог до
якості послуг та не запроваджено у свою
діяльність систему управління якістю
відповідно до Правил № 797. Розглянуті
документи (система зовнішнього
контролю якості) не відповідають
вимогам Правил № 797 та не підтверджують
впровадження у позивача-1 системи
управління якості послуг (системи
зовнішнього контролю якості).

Тобто, позивачем-1 не розроблено та не
впроваджено у свою діяльність систему
управління якістю послуг (систему
зовнішнього контролю якості) згідно з
Правилами № 797, у зв'язку з чим
Атестаційно-рецензійною комісією
рекомендовано відповідачу прийняти
негативне рішення щодо видачі
позивачу-1 сертифіката.

Зазначені висновки
Атестаційно-рецензійної комісії
викладено у протоколі засідання
Атестаційно-рецензійної комісії від 04
листопада 2013 року № 84/1 з додатком до
нього у вигляді зауважень до
документів, поданих для підтвердження
дотримання вимог до якості послуг
позивачем-1.

На виконання рекомендацій
Атестаційно-рецензійної комісії
відповідач направив надану позивачем-1
програму організації системи
зовнішнього контролю якості до
державного науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
Міністерства внутрішніх справ України
для проведення експертного
дослідження, про що позивача-1
повідомлено листом від 05 листопада 2013
року № 36-330/1.

Листом від 20 листопада 2013 року № 19/7-9170
державний науково-дослідний
експертно-криміналістичний центр
Міністерства внутрішніх справ України
повідомив відповідача, що при вивченні
документів позивача-1 експертами
вбачається наявність ознак
використання кожної ознаки корисної
моделі за Патентами України № 80526
"Спосіб автоматизованої оцінки для
цілей оподаткування та нарахування і
сплати інших обов'язкових платежів, які
справляються відповідно до
законодавства" та № 83535 "Спосіб
забезпечення якості послуг під час
оцінки для цілей оподаткування та
нарахування і сплати інших
обов'язкових платежів, які
справляються відповідно до
законодавства", що свідчить про
порушення прав інтелектуальної
власності, які належать підприємству
об'єднання громадян "Український
інститут управління якістю в оціночній
діяльності".

Про викладені обставини позивача-1
повідомлено шляхом направлення йому
відповідачем листа від 21 листопада 2013
року № 10-36-14719.

Вказаний лист, за переконанням суду, є
фактичною відмовою позивачу-1 у видачі
сертифіката.

У ході судового розгляду справи
представники відповідача пояснили, що
обов'язковою передумовою для отримання
сертифіката за спеціалізацією 1.8 та/або
2.3, 3 є, зокрема, відповідність суб'єкта
оціночної діяльності Правилам № 797, у
тому числі вимогам до якості послуг,
вимогам до автоматизованого
документообігу, автоматизованої
оцінки та обробки даних, іншим
положенням вказаних Правил.

Позивачі при ініціюванні питання про
видачу сертифіката у відповідній заяві
від 08 жовтня 2013 року підтвердили,
що згодні на перевірку дотримання
системи зовнішнього контролю якості.

У ході перевірки з'ясовано, що
позивачем-1 для розгляду питання про
видачу сертифіката не надано
впровадженої ним програми організації
системи зовнішнього контролю якості.
Тобто, позивачем-1 не у повному обсязі
надано документи для розгляду питання
про видачу сертифіката, а тому у
відповідача відсутні правові підстави
для видачі позивачу-1 сертифіката.

Обов'язковою передумовою для
застосування принципу мовчазної згоди,
передбаченого Законом України "Про
дозвільну систему у сфері
господарської діяльності", є подання
повного пакета документів, необхідних
для розгляду питання про видачу
дозвільного документа. Якщо суб'єктом
господарювання або уповноваженою ним
особою подано неповний пакет
документів, то відсутні правові
підстави для застосування принципу
мовчазної згоди.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону
України "Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності", принцип
мовчазної згоди - принцип, згідно з яким
суб'єкт господарювання набуває право
на провадження певних дій щодо
здійснення господарської діяльності
або видів господарської діяльності без
отримання відповідного документа
дозвільного характеру, за умови якщо
суб'єктом господарювання або
уповноваженою ним особою подано в
установленому порядку заяву та
документи в повному обсязі, але у
встановлений законом строк документ
дозвільного характеру або рішення про
відмову у його видачі не видано або не
направлено.

Таким чином, із системного аналізу
викладених положень та обставин суд
прийшов до висновку, що відповідачем
належним чином виконано передбачені
чинним законодавством вимоги щодо
розгляду заяви позивачів та доданих до
неї документів стосовно отримання
сертифіката, а також прийнято рішення
(у формі листа-повідомлення) про
відмову у видачі сертифіката, чим, у
свою чергу, спростовуються доводи
позивачів та їх представника щодо
протиправної бездіяльності
відповідача.

Стосовно заявленої вимоги про
зобов'язання відповідача видати
позивачу-1 сертифікат, суд зазначає
наступне.

Згідно з положеннями Закону України
"Про Фонд державного майна України" та
Закону повноваження відповідача щодо
прийняття рішення про видачу або
відмову у видачі сертифіката, за своєю
правовою природою, є його виключною
компетенцією, тобто дискреційними
повноваженнями, а тому вимога щодо
зобов'язання відповідача видати
позивачу-1 сертифікат є формою
втручання у такі повноваження
відповідача та виходить за межі
завдань адміністративного
судочинства, у зв'язку з чим не підлягає
задоволенню.

Зокрема, відповідно до Рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи № R(80) 2
"Щодо здійснення адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень", прийнятої Комітетом
Міністрів 11 березня 1980 року на 316-му
засіданні заступників міністрів, під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду - тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного
судочинства завжди є контроль
легальності. Перевірка доцільності
переступає компетенцію
адміністративного суду і виходить за
межі завдання адміністративного
судочинства.

Під дискреційними повноваженням
розуміють таке повноваження, яке надає
певний ступінь свободи
адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
визначених законом, адміністративний
орган має можливість самостійно (на
власний розсуд) вибрати один з кількох
варіантів рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі викладених положень та
обставин суд прийшов до висновку, що
позов приватного підприємства
"Олімп-Консалтінг" та ОСОБА_2 до Фонду
державного майна України про визнання
протиправною (незаконною)
бездіяльності відповідача та
зобов'язання його вчинити певні дії є
безпідставним, необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню
повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. У зв'язку з
ухваленням судового рішення на користь
суб'єкта владних повноважень та
відсутністю з його сторони судових
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
позивачів не підлягають.

Керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 122, 158-163, 167
КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні
позову приватного підприємства
"Олімп-Консалтінг" та ОСОБА_2.

Копії постанови у повному обсязі
направити сторонам (вручити їх
уповноваженим представникам) у порядку
та строки, встановлені ст. 167 КАС
України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів із дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя
В.М. Данилишин

Суддя
І.А.
Качур

Суддя
В.І.
Келеберда

Постанова у повному обсязі складена 04
червня 2014 року