Справа № 813/4747/13-а
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 р.
Справа № 876/12457/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

з участю секретаря судового засідання:
Сердюк О.Ю.,

представника позивача
Вовчака А.В.,

представника відповідача
Юрчака Ю.Ю.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Франківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 20 вересня
2013 року по справі №813/4747/13-а за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальності "Мультімон" до
Державної податкової інспекції у
Франківському районі м. Львова ГУ
Міндоходів у Львівській області про
визвизнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В:

18.06.2013 року Товариство з обмеженою
відповідальності "Мультімон"
звернулося в суд з позовом, яким
просило зобов'язати Державну податкову
інспекцію у Франківському районі м.
Львова ГУ Міндоходів у Львівській
області відновити в електронній базі
даних «Система автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України»
суми податкового кредиту, які ТзОВ
"Мультімон" задекларувало за рахунок
податкових накладних, виписаних
Товариством з обмеженою
відповідальністю «БК «АРС» в розмірі 146
998 грн. та задекларовані суми
податкового зобов'язання в частині
податкового кредиту, сформованого за
рахунок податкових накладних,
виписаних Товариством з обмеженою
відповідальністю "Мультімон"
підприємствам-покупцям у розмірі 146 998
грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 20 вересня
2013 року позов задоволено: зобов'язано
Державну податкову інспекцію у
Франківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області відновити в
електронній базі даних "Система
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України" суми податкового
кредиту, які Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мультімон"
задекларувало за рахунок податкових
накладних, виписаних Товариством з
обмеженою відповідальністю "БК "АРС" в
розмірі 146 998 грн. та задекларовані суми
податкового зобов'язання в частині
податкового кредиту, сформованого за
рахунок податкових накладних,
виписаних Товариством з обмеженою
відповідальністю "Мультімон"
підприємствам-покупцям у розмірі 146 998
грн.

Відповідач постанову суду першої
інстанції оскаржив, подав апеляційну
скаргу, зазначивши, що оскаржувана
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, просить її
скасувати та прийняти нову постанову,
якою в позові відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги
вказує на те, що наявність укладеного
між учасниками господарської операції
цивільно-правового договору не
свідчить про реальність вчинення
відповідної операції, оскільки
реалізація умов договору та його
фактичне виконання для цілей ведення
податкового обліку має бути
підтверджено належним чином
оформленими первинними документами,
які складені в разі фактичного
здійснення господарської операції. В
процесі проведення перевірки,
результати якої оскаржуються
платником податків встановлено, що в
ТзОВ «Будівельна компанія «АРТ Груп»
власних виробничих потужностей та
трудових ресурсів немає, що виключає
можливість виконання взятих на себе
зобов'язань згідно договорів укладених
з ТзОВ «Мультімон».

В судовому засіданні представник
позивача надав пояснення та заперечив
проти доводів апеляційної скарги, а
представик відповідача підтримала їх.

Суд, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що Державною
податковою інспекції у Франківському
районі м. Львова ГУ Міндоходів у
Львівській області з 15.11.2012 року по
21.11.2012 року проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мультімон» з питань
господарських взаємовідносин із ТзОВ
«БК АРС» () за період з
01.04.2011 року по 30.09.2011 року, про що 28.11.2012
року складено акт №2022/22-10/33952188 (т.2 ст.
101-122).

Згідно висновків вказаного акта,
перевіркою встановлено порушення ТзОВ
«Мультімон»:

- п. 135.1, п. 135.2 ст. 135, п. 137.1, п. 137.4 ст. 137, п.
138.1, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст.
139 ПК України, що призвело до завищення
витрат у 2-3 кв. 2011 р. на суму 734 990 грн. по
взаємовідносинах з ТзОВ «БК «АРС» та
завищення доходів у 2-3 кв. 2011р. на суму 734
990 грн. в частині подальшої реалізації
робіт, послуг отриманих від ТзОВ «БК
«АРС» на ТзОВ «Кроноспан УА» на суму 307
392 грн. та ТзОВ «Кроно України» на суму
427 598 грн.;

- ст. 185, п. 187.1 ст. 187, ст. 188, п. 198.1, п. 198.3, п.
198.6 ст. 198 ПК України, що призвело до
завищення податкового кредиту на
загальну суму 32 995 грн. та завищення
податкового зобов'язання на загальну
суму 146 998 грн. та завищення податкового
зобов'язання на загальну суму 146 998 грн.,
в т. ч. за період квітень-вересень 2011р.
на суму 146 998 грн. в частині подальшої
реалізації робіт, послуг отриманих від
ТзОВ «БК «АРС» на ТзОВ «Кроноспан УА»
на суму 61 478 та ТзОВ «Кроно Україна» на
суму 85 520 грн. (т.1 ст. 121).

Зазначені порушення полягають у не
підтвердженні позивачем господарських
операцій з ТзОВ «Будівельна
компанія«АРС».

Таких висновків відповідач дійшов
використавши при перевірці позивача
акт ДПІ у Печерському районі м. Києва
від 20.09.2012 року №3792/22-9/37264634 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТзОВ «БК «АРС» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків (т.2 ст. 195-201), у
якому зазначено, що у ТзОВ «БК «АРС»
відсутні об'єкти оподаткування
податком на додану вартість та
податком на прибуток по операціях з
продажу товарів (послуг)
підприємствам-покупцям.

Складений за результатами перевірки
акт відповідачем внесено до
програмного продукту АІС «Система
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України» та проведено
відповідні коригування задекларованих
позивачем сум податкового кредиту з
податку на додану вартість та
податкових зобов'язань з податку на до
додану вартість, а саме зменшено суми
податкового кредиту, які ТзОВ
«Мультімон» задекларувало за рахунок
податкових накладних, виписаних ТзОВ
«БК «АРС» розмірі 146998,00 грн., та
задекларовані суми податкового
зобов'язання в частині податкового
кредиту, сформованого за рахунок
податкових накладних, виписаних ТзОВ
«Мультімон» підприємствам-покупцям
розмірі 146998,00 грн., що підтверджується
витягами з АІС «Система
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України» (т.3 ст. 34-40).

Згідно з п. 1.1 ст.1 Податкового кодексу
України (далі ПК України), відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, вичерпний перелік
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства регулюються
Податковим кодексом України.

Відповідно до ст. 20.1.1 ПК України
відповідачу надано право запрошувати
платників податків або їх
представників для перевірки
правильності нарахування та
своєчасності сплати податків та
зборів, дотримання вимог іншого
законодавства, здійснення контролю за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби. Письмові
повідомлення про такі запрошення
надсилаються в порядку, встановленому
статтею 42 цього Кодексу, не пізніше ніж
за 10 календарних днів до дня запрошення
рекомендованими листами, в яких
зазначаються підстави запрошення, дата
і час, на які запрошується платник
податків (представник платника
податків)

Згідно п.75.1 ст.75 ПК України, органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.

Документальною перевіркою згідно із
п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Відповідно до положень Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого Наказом
ДПА України № 984 від 22.12.2010 року, акт - це
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Акт документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Згідно із п.5.2 Порядку, у разі
встановлення перевіркою порушень
податкового законодавства за кожним
відображеним в акті фактом порушення
необхідно: чітко викласти зміст
порушення з посиланням на конкретні
пункти і статті законодавчих актів, що
порушені платником податків, зазначити
період (місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень; зазначити первинні
документи, на підставі яких вчинено
записи у податковому та
бухгалтерському обліку, навести
регістри бухгалтерського обліку,
кореспонденцію рахунків операцій та
інші документи, пов'язані з обчисленням
і сплатою податків і зборів, та докази,
що підтверджують наявність факту
порушення; у разі відсутності
первинних документів або ненадання для
перевірки первинних та інших
документів, що підтверджують факт
порушення, зазначити перелік цих
документів.

Згідно із п. 6.2 Порядку, виявлені
порушення податкового та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, відображаються у
гривнях у розрізі податків та зборів з
розбивкою за роками та податковими
періодами у межах періоду, що
перевіряється. Виявлені порушення
валютного законодавства
відображаються у розрізі
зовнішньоекономічних договорів
(контрактів).

З матеріалів справи судом встановлено
укладення позивачем з ТзОВ
«Кроно-Україна» та ТзОВ «Кроноспан УА»
договору №02/09-07/СФ від 01.02.2008 року (т.2 ст.
157-158), відповідно до п. 2.1 якого, позивач
прийняв від ТзОВ «Кроно-Україна» на
технічне та ремонтне обслуговування
систему водяного пожежогасіння та
автоматичну установку пожежної
сигналізації з передбаченим у п. 6.1
договору правом при необхідності
залучати субпідрядні організації;
договору №04/05-08 від 24.09.2008 р. (т.2 ст. 159-160),
відповідно до п.2.1 якого, позивач
прийняв від ТзОВ «Кроно-Україна» на
технічне та ремонтне обслуговування
автоматичну систему пожежогасіння з
передбаченим у п. 6.1 договору правом при
необхідності залучати субпідрядні
організації; договору №01/01-09 від 02.01.2009
року (т.2 ст. 161-162), відповідно до п.2.1
якого, позивач прийняв від ТзОВ
«Кроно-Україна» на технічне та
ремонтне обслуговування системи
протипожежного захисту з передбаченим
у п. 6.1 договору правом при необхідності
залучати субпідрядні організації;
договору №01/06-10 від 01.06.2010 року (т.2 ст.
163-164), відповідно до п.2.1 якого, позивач
прийняв від ТзОВ «Кроно-Україна» на
технічне та ремонтне обслуговування
автоматичну установку газового
пожежогасіння з передбаченим у п. 6.1
договору правом при необхідності
залучати субпідрядні організації;
договору №114/IN/2011/ від 04.08.2011 року (т.2 ст.
148-151), відповідно до п.1.1 якого, позивач
зобов'язався виконати власними та
залученими силами для ТзОВ «Кроноспан
УА» роботи по обслуговуванню системи
технологічного захисту; договору
підряду №98/IN/2011/ від 10.04.2011р. (т.2 ст.152-156),
відповідно до п.1.1 якого, позивач
зобов'язався виконати власними та
залученими силами для ТзОВ «Кроноспан
УА» роботи по монтажу трубопровідної
мережі додаткового технологічного
захисту; додаткової угоди від 06.03.2011
року (т.2 ст. 74).

Для виконання передбачених вказаними
договорами робіт позивачем залучено
ТзОВ «Будівельна компанія «АРС» шляхом
укладення: договору від 05.08.2011 року
№05/08-11/АРС на виконання робіт з
технічного обслуговування і ремонту
систем технологічного захисту (т.1
а.с.107-109), предметом якого є виконання
ТзОВ «Будівельна компанія «АРС» з
технічного обслуговування і ремонту
систем технологічного захисту у
виробничому приміщенні ТзОВ
«Кроноспан УА»; договору від 04.04.2011 року
№04/04-11/АРС (т.1 ст. 156-157), предметом якого
є виконання ТзОВ «Будівельна компанія
«АРС» поставки обладнання та
здійснення ремонтно-монтажних робіт
трубопровідної мережі системи
моніторингу стану об'єкта у
виробничо-складських приміщеннях ТзОВ
«Кроно-Україна»; договору від 04.04.2011
року №04/04-11/КРО (т.1 ст. 162-163), предметом
якого є виконання ТзОВ «Будівельна
компанія «АРС» технічного та
ремонтного обслуговування комплексу
засобів технологічного захисту
включно електропостачання та
кабельних і трубопровідних мереж
системи моніторингу стану об'єкта у
виробничо-складських приміщеннях ТзОВ
«Кроно-Україна»; договору від 11.04.2011
року №11/04-11/КРО (т.1 ст. 179-181), предметом
якого є виконання ТзОВ «Будівельна
компанія «АРС» монтажних робіт
технологічного устаткування та
матеріалів у виробничому приміщенні
ТзОВ «Кроно-Україна».

На виконані роботи позивачем отримано
від ТзОВ «Будівельна компанія «АРС»
довідки про вартість виконаних
підрядних робіт, акти приймання
виконаних підрядних робіт (т.1 ст. 76-106,
110-155, 158-161, 164-178, 182-185) та належним чином
оформлені податкові накладні (т.1 ст.
32-75).

У подальшому прийняті роботи від ТзОВ
«Будівельна компанія «АРС» позивачем
включено у довідки про вартість
виконаних для ТзОВ «Кроно-Україна» та
ТзОВ «Кроноспан УА» підрядних робіт,
акти приймання виконаних підрядних (т.1
ст. 229-250, т.2 ст. 1-73, 75-96) та позивачем
виписано ТзОВ «Кроно-Україна» та ТзОВ
«Кроноспан УА» податкові накладні (т.1
ст. 186-228).

Отримані від ТзОВ «Будівельна компанія
«АРС» та видані ТзОВ «Кроно-Україна» та
ТзОВ «Кроноспан УА» податкові накладні
позивачем включені до реєстрів виданих
та отриманих податкових накладних (т.2
ст. 165-175, 182), а суми податку на додану
вартість включені до податкових
декларацій за звітні періоди (т.2
ст.176-181, 183-194).

Оплату за виконані для ТзОВ
«Кроно-Україна» та ТзОВ «Кроноспан УА»
роботи позивач отримав згідно
виставлених рахунків у безготівковому
порядку, і оплату виконаних ТзОВ
«Будівельна компанія «АРС» робіт теж
провів у безготівковому порядку, що
підтверджується згідно виписок банку
(т.2 ст. 123-147, 222, 229, 231, 235, 239, 243, 245, 249, т.3 ст.
1, 5, 9, 11, 13, 17-18, 21, 25-26, 28-33).

Відповідно до п.14.1.27 п.14.1 ст. 14
Податкового кодексу України витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно п.139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Виходячи з вимог Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року,
обґрунтування відображення
господарських операцій в податковому
обліку здійснюється на підставі даних
бухгалтерського обліку.

У статті 2 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» зазначено, що
сфера дії Закону поширюється на всіх
юридичних осіб, створених відповідно
до законодавства України, незалежно
від їх організаційно-правових форм і
форм власності, а також на
представництва іноземних суб'єктів
господарської діяльності (далі -
підприємства), які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством.

Відповідно до вимог п.3.2 ст. 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Крім того, Наказом ДПА України «Про
затвердження форми декларації з
податку на прибуток підприємства та
порядку її складання» від 29.03.2003 року
№143, передбачено, що дані, наведені в
декларації, повинні підтверджуватись
первинними документами обліку та
відповідати податковому обліку
(звітності).

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
збереження записів у бухгалтерському
обліку, затвердженого Наказом
Міністерства фінансів України від
24.05.1995 року №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за №168/704.

Відповідно до п.п.1.2 п.1 вказаного
Положення, господарські операції
відображаються у бухгалтерському
обліку методом їх суцільного і
безперервного документування. Записи в
облікових регістрах провадяться на
підставі первинних документів,
створених відповідно до вимог цього
Положення.

Первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення (п.п.2.1 п.2 Положення).

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, що
фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю й
упорядкування оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назва документа;
дату і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(п.2 ст.9 цього Закону).

Частиною 5 статті 8 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність» передбачено, що
підприємство самостійно визначає
облікову політику; обирає форму
бухгалтерського обліку як певну
систему регістрів обліку, порядку і
способу реєстрації та узагальнення
інформації в них з додержанням єдиних
засад, встановленим цим Законом, та з
урахуванням особливостей своєї
діяльності і технології обробки
облікових даних; розробляє систему і
форму внутрішньогосподарського
(управлінського) обліку, звітності і
контролю господарських операцій,
визначає права працівників на
підписання бухгалтерських документів.

Також у листі Державної податкової
адміністрації України від 08.04.2008 року
№3146/6/15-016 зазначено, що частиною другою
та третьою статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні» передбачається,
що підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, що фіксують факт
здійснення господарської операції.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

З урахуванням вищенаведеного та
встановлених фактичних обставин
справи, твердження відповідача щодо
недоведеності господарських операцій
позивача з ТзОВ «Будівельна компанія
«АРС» щодо придбання товарів і послуг,
якщо витрати на їх придбання
підтверджені первинними документами, у
матеріалах справи є докази
використання їх у власній
господарській діяльності, договори не
визнані у встановленому законом
порядку недійсними і немає інших
відомостей, які б свідчили про
завищення позивачем в цьому випадку
податкового кредиту, є безпідставними.

Висновки акта перевірки щодо завищення
позивачем податкового кредиту не
ґрунтуються на нормах закону та не
містять посилань на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що б підтверджували наявність факту
порушення податкового законодавства
саме позивачем.

Згідно п. 198.3.ст.198 Податкового Кодексу
України , податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: - придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п.п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

У відповідності до п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою встановленою п. 193.1
статті 193 цього кодексу, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

За змістом наведених правових норм
витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника.

Судом на підставі зібраних у справі
доказів встановлено дійсність
господарських операція позивача з ТзОВ
«Будівельна компанія «АРС».

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит згідно з
п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України
є дата здійснення першої з наступних
подій: а) дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг); б) дата
отримання податкової накладної.

У відповідності до п. 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна має містити: порядковий номер
податкової накладної; дату її
виписування, назву юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість;
податковий номер платника податку
(продавця та покупця); місце
розташування юридичної особи або місце
податкової адреси фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; опис (номенклатуру)
товарів (робіт, послуг) та їх кількість
(обсяг, об'єм); повну назву отримувача;
ціну продажу без врахування податку;
ставку податку та відповідну суму
податку у цифровому значенні; загальну
суму коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку.

Податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом (п.201.6
Податкового Кодексу України)).

Не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами (п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України).

Отримані позивачем від ТзОВ
«Будівельна компанія «АРС» податкові
накладні містять всі необхідні
реквізити вказані у п. 201.1 ст. 201 ПК
України та включені до реєстру
податкових накладних.

Податковим кодексом України
передбачено лише один випадок
невключення до складу податкового
кредиту витрат по сплаті податку -
відсутність податкової накладної.

Як встановлено судом та знайшло своє
підтвердження в матеріалах справи, між
позивачем та ТзОВ «Будівельна компанія
«АРС» укладено господарські договори,
факт виконання яких підтверджується
належними та допустимими доказами,
відтак позивач правомірно відобразив
податкові накладні у податковому
обліку і правомірно сформував
податковий кредит.

Згідно з пунктом 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№ 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» при
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Слід зазначити, що відповідач не
звертався до суду із позовом про
визнання недійсними договорів
укладених позивачем з ТзОВ «Будівельна
компанія «АРС», і в Акті перевірки не
зазначено, чи винесено обвинувальний
вирок щодо будь-якої з осіб та чи
притягнуто будь-яку з осіб ТзОВ
«Будівельна компанія «АРС» до
кримінальної відповідальності за
злочини передбачені ст. 205 та ст. 212
Кримінального кодексу України щодо
створення та господарської діяльності
ТзОВ «Будівельна компанія «АРС».

Відтак в матеріалах справи відсутні
будь-які докази про визнання недійсним
в установленому порядку вищевказаних
договорів чи докази порушення
законодавства України в момент
складання наявних у позивача
податкових накладних.

Суд звертає увагу відповідача, що
відповідно до листа ДПА України «Щодо
підстав для визнання договорів
нікчемними» від 29.09.2010 року №20289/7/16-1617,
дані, наведені в декларації, повинні
відповідати даним бухгалтерського та
податкового обліку платника, отже,
аналіз реальності господарської
діяльності повинен здійснюватися на
підставі даних податкового,
бухгалтерського обліку платника
податків та відповідності їх дійсному
економічному змісту. Наявність же
розбіжностей між сумами податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
податку на додану вартість у розрізі
контрагентів не є самостійною
підставою для визнання правочинів
нікчемними.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин).

Стаття 203 ч.5 ЦК України передбачає, що
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Таким чином, в системному аналізі цих
норм для визнання правочину нікчемним
повинні бути наступні умови: 1.
Наявність самого правочину. 2.
Відсутність у сторони (сторін) в момент
вчинення правочину спрямування на
реальне настання правових наслідків,
що ним обумовлені. 3. Наявність умислу
на вчинення такого правочину.

Перелік правочинів, які є нікчемними як
такі, що порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 ЦК України,
згідно якої правочин вважається таким,
що порушує публічний порядок, якщо він
був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Такими є правочини що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини.
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності: правочини
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження, об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави. її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна: правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

Така правова позиція викладена у
Постанові Пленуму Верховного Суду
України №9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсний».

В процесі розгляду справи, зазначені
факти встановлено не було та
відповідачем не було надано доказів на
підтвердження недотримання сторонами
в момент укладення договорів вимог,
встановлених частинами першою-третьою,
п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, що є
підставою для визнання правочинів
недійсними.

Окрім цього, з 01 січня 2011 року набули
чинності зміни, внесені до ЦК України,
зокрема, було викладено частину першу
статті 203 у новій редакції та доповнено
статтю 228 частиною третьою. На підставі
частини 3 статті 228 ЦК України чи статті
207 Господарського кодексу України,
доводити недійсність правочинів
(господарських зобов'язань) органи
державної податкової служби
зобов'язані виключно у судовому
порядку.

Чинне законодавство України не ставить
у залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, зокрема тим, який не
був постачальником товарів (послуг), на
вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту.

Так, у постановах Верховного Суду
України від 9 вересня 2008 року в справі №
21-500во08, від 1 червня 2010 року в справі №
21-573во10 Судова палата в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це спричиняє
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи. Зазначені
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування ПДВ у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання
такого відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Крім того, згідно з практикою
Європейського суду з прав людини у
справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»
(заява № 3991/03) Європейський суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ вдруге, а також
сплачувати пеню. На думку суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Вказана правова позиція викладена у
Постанові Верховного Суду України від
31 січня 2011 року справа №21-47а10.

З огляду на норми п.6 розділу І та п.5.2
розділу ІІ Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства
(затверджено наказом ДПА України від
22.12.2010р. №984, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 12.01.2011р.
за №34/18772; суд дійшов висновку, що до
набуття законної сили рішенням суду
про визнання недійсним правочину, за
яким платником податків було
сформовано валові витрати обігу та
виробництва або податковий кредит з
ПДВ чи зменшено суму отриманого в межах
звітного податкового періоду доходу,
податковий орган не має правових
підстав для відображення в акті
перевірки судження про вчинення таким
платником порушення податкового
законодавства щодо правильності та
повноти справляння податків за цим
правочином.

Складений відповідачем акт перевірки
не містить жодних фактичних даних, які
б засвідчували наявність в діяльності
позивача обставин, котрі передбачені
ч.1 ст.228 Цивільного кодексу України (з
урахуванням викладених в Постанові
Пленуму ВСУ №9 правових позицій) як
ознаки нікчемного правочину.

Відповідно до ст. 63 ПК України, облік
платників податків ведеться з метою
створення умов для здійснення
контролюючими органами контролю за
правильністю нарахування,
своєчасністю і повнотою сплати
податків, нарахованих фінансових
санкцій, дотримання податкового та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

Взяттю на облік або реєстрації в
органах державної податкової служби
підлягають всі платники податків.

Взяття на облік в органах державної
податкової служби юридичних осіб, їх
відокремлених підрозділів, а також
самозайнятих осіб здійснюється
незалежно від наявності обов'язку щодо
сплати того або іншого податку та
збору.

Податковому органу відповідно до ст. 66
ПК України надано право вносити зміни
до облікових даних платника податків
на підставі інформації органів
державної реєстрації; інформації
банків та інших фінансових установ про
відкриття (закриття) рахунків
платників податків; документально
підтвердженої інформації, що надається
платниками податків; інформації
суб'єктів інформаційного обміну,
уповноважених вчиняти будь-які
реєстраційні дії стосовно платника
податків; рішення суду, що набрало
законної сили; даних перевірок
платників податків.

Внесення змін до облікових даних
платників податків здійснюється у
порядку, встановленому центральним
органом державної податкової служби.

Згідно ст. 63.3 ПК України з метою
проведення податкового контролю
платники податків підлягають
реєстрації або взяттю на облік в
органах державної податкової служби за
місцезнаходженням юридичних осіб,
відокремлених підрозділів юридичних
осіб, місцем проживання особи (основне
місце обліку), а також за місцем
розташування (реєстрації) підрозділів,
рухомого та нерухомого майна, об'єктів
оподаткування або об'єктів, які
пов'язані з оподаткуванням або через
які провадиться діяльність (неосновне
місце обліку). Об'єктами оподаткування
і об'єктами, пов'язаними з
оподаткуванням, є майно та дії, у
зв'язку з якими у платника податків
виникають обов'язки щодо сплати
податків та зборів. Такі об'єкти за
кожним видом податку та збору
визначаються згідно з відповідним
розділом цього Кодексу.

Платник податків зобов'язаний стати на
облік у відповідних органах державної
податкової служби за основним та
неосновним місцем обліку, повідомляти
про всі об'єкти оподаткування і об'єкти,
пов'язані з оподаткуванням, органи
державної податкової служби за
місцезнаходженням таких об'єктів у
порядку, встановленому центральним
органом державної податкової служби.

Згідно п.п. 183.1., 183.12, 183.15 ст. 183 ПК України
будь-яка особа, що підлягає
обов'язковій реєстрації чи прийняла
рішення про добровільну реєстрацію як
платника податку, подає, до органу
державної податкової служби за своїм
місцезнаходженням (місцем проживання)
реєстраційну заяву. Центральний орган
державної податкової служби веде
реєстр платників податку, в якому
міститься інформація про осіб,
зареєстрованих як платники податку. У
разі зміни платником податку
місцезнаходження (місця проживання)
або його переведення на обслуговування
до іншого органу державної податкової
служби зняття такого платника з обліку
в одному органі державної податкової
служби і взяття на облік в іншому
здійснюється в порядку, встановленому
центральним органом державної
податкової служби.

Системний аналіз вказаних норм ПК
України дозволяє дійти висновку про
право відповідача вносити зміни в
облікові дані платника, однак, лише в
ті, що не пов'язані із зміною
податкового навантаження чи
податкового кредиту, оскільки такі
зміни за собою несуть податкові
зобов'язання, які визначені п.п. 14.1.156 п.
14.1 ст. 14. ПК України.

Водночас згідно з п.14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податкове зобов'язання - сума
коштів, яку платник податків, у тому
числі податковий агент, повинен
сплатити до відповідного бюджету як
податок або збір на підставі, в порядку
та строки, визначені податковим
законодавством (у тому числі сума
коштів, визначена платником податків у
податковому векселі та не сплачена в
установлений законом строк).

Податкові зобов'язання визначаються
платником податків на підставі поданих
декларацій самостійно чи визначаються
контролюючим органом.

Відповідно до п.п. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податкове
повідомлення-рішення - письмове
повідомлення контролюючого органу
(рішення) про обов'язок платника
податків сплатити суму грошового
зобов'язання, визначену контролюючим
органом у випадках, передбачених цим
Кодексом та іншими законодавчими
актами, контроль за виконанням яких
покладено на контролюючі органи, або
внести відповідні зміни до податкової
звітності.

Згідно п.п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК України,
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо дані перевірок
результатів діяльності платника
податків свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, заявлених у податкових
(митних) деклараціях, уточнюючих
розрахунках.

Крім того, відповідно до п. 4.6 наказу ДПА
України від 24.05.2011 року № 306 "Про
затвердження Методичних рекомендацій
щодо взаємодії між підрозділами
органів державної податкової служби
України при організації та проведенні
перевірок достовірності нарахування
сум бюджетного відшкодування податку
на додану вартість (від'ємного значення
податку на додану вартість)" у разі якщо
згідно з пунктом 54.3 статті 54
Податкового кодексу контролюючий
орган самостійно визначає суму
грошових зобов'язань платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, такий
контролюючий орган надсилає (вручає)
платнику податків податкове
повідомлення-рішення про розрахунок
або перерахунок грошових зобов'язань,
зроблений за результатами перевірки,
за формою "Р" згідно з додатком 2 до
наказу N 985.

Одночасно, згідно п.п. 6.1 п. 6 (Облік
результатів перевірок) вказаного
наказу підрозділи обліку та звітності
органів державної податкової служби у
день надходження інформації, вказаної
у пунктах 3.11, розділу 3 (на підтверджену
до відшкодування суму ПДВ) та пункті 4.8
розділу 4 (на суму бюджетного
відшкодування ПДВ, щодо нарахування
якої на дату формування довідки не
виявлено фактів порушень
законодавства) цих Методичних
рекомендацій, здійснюють відповідні
облікові операції в картках особових
рахунків платників ПДВ.

Отже, зміни в облікові дані операцій по
ПДВ здійснюються лише на підставі
податкових повідомлень-рішень чи на
підставі довідок, складених за
результатами перевірок, коли
контролюючим органом не виявлено
фактів порушень платником податків
законодавства України.

Відтак внесення змін до облікових
карток платника податків, що не
пов'язані із зміною податкового
навантаження (тобто, податкової
звітності, розшифровки результатів
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України) з податку на додану
вартість, можливе лише на підставі або
самостійно поданої декларації
платника податку на додану вартість
або прийнятого контролюючим органом
податкового повідомлення-рішення
після закінчення строків його
узгодження.

У матеріалах справи відсутні винесені
на підставі складеного за результатами
перевірки акта податкові-повідомлення
рішення про визначення позивачеві сум
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість.

Наказом ДПА України від 18.04.2008 №266 «Про
організацію взаємодії органів
державної податкової служби при
опрацюванні розшифровок податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів на рівні ДПА
України затверджено Порядок взаємодії
органів державної податкової служби
при опрацюванні розшифровок
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з податку на додану вартість у
контрагентів. Згідно п.1.3 розділу 1
зазначеного Порядку, для його
реалізації створені відповідні
програмні продукти, у тому числі
«Система автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України», яка
формується на підставі подання
платниками податку на додану вартість
розшифровок податкового кредиту та
податкових зобов'язань у розрізі
контрагентів. Пунктом 2.8 Наказу №266
встановлено, що працівники органу
державної податкової служби несуть
відповідальність за відповідність
інформації у базах податкової
звітності даним податкових документів,
наданих платником ПДВ.

Пунктом 2.21 Порядку передбачено, що
підсумки перевірок за результатами
автоматизованого співставлення
податкової звітності з ПДВ на
центральному рівні відображаються в
описовій частині акта перевірки
(камеральної, документальної
невиїзної, планової, позапланової
перевірки) або довідки у розрізі
періодів та операцій з одним
контрагентом та фіксуються в АС
«Аудит». По мірі підписання актів
перевірки та узгодження податкових
зобов'язань, визначених податковим
повідомленням-рішенням, прийнятим за
результатами таких перевірок,
уточнюються результати
автоматизованого співставлення на
центральному рівні податкової
звітності з ПДВ за поданням підрозділу,
яким завершено процедуру такого
узгодження та яким прийнято таке
повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 4.15 Порядку, якщо
платником ПДВ (постачальником) до
податкових зобов'язань включено суму
ПДВ меншу, ніж контрагентом
(отримувачем) до податкового кредиту,
працівники підрозділу оподаткування
юридичних, фізичних осіб органу ДПС, на
обліку якого знаходиться платник ПДВ
(постачальник), та органу ДПС, на обліку
якого знаходиться платник ПДВ
(отримувач), відповідно до пункту 3
статті 11, пункту 3 статті 111 Закону № 509
звертаються в письмовій формі до таких
платників ПДВ щодо одержання пояснень
та їх документальних підтверджень
(перелік документів, що затребується у
платника ПДВ, передбачений пунктом 4.2
Порядку) з метою встановлення причин
розбіжностей даних, що містяться у
поданій ними податковій звітності з
податку на додану вартість, виявлених
під час камеральної перевірки, та/або
за результатами автоматизованого
співставлення.

Наведені законодавчі положення дають
підстави для висновку про те, що процес
зіставлення даних податкової
звітності з ПДВ у розрізі контрагентів
є формальним рівнем податкового
контролю, на стадії якого податковий
орган фактично порівнює задекларовані
контрагентами кореспондуючі суми
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з метою оперативного виявлення
платників, що підлягають
документальній перевірці.

Зазначений етап
контрольно-перевірочної роботи не
передбачає здійснення податковим
органом оцінки дотримання платником
вимог податкового законодавства та
аналізу змісту та характеру
правовідносин, що стали підставою для
формування даних податкового обліку
платника. Адже питання правильності
відображення платником в обліку
проведених господарських операцій
досліджуються податковим органом при
проведенні податкової перевірки
платника з дослідженням
фінансово-господарських документів,
пов'язаних з нарахуванням і сплатою
податку.

Слід також зазначити, що у податковому
праві визнається критерій
добросовісності платника, який
передбачає законність дій платника у
сфері податкових правовідносин (у тому
числі і щодо формування даних
податкового обліку), доки це не
спростовано у порядку, встановленому
Податковим кодексом України. Наведене
також виключає можливість
застосування до платника негативних
правових наслідків (зокрема, у вигляді
вилучення з електронної бази даних
задекларованих ним показників) до
моменту донарахування платникові
податкового зобов'язання в порядку
статті 54 Податкового кодексу України
та його узгодження.

З урахуванням викладеного колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо зобов'язання
відповідача відновити в електронній
базі даних «Система автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України»
суми податкового кредиту, які ТзОВ
"Мультімон" задекларувало за рахунок
податкових накладних, виписаних
Товариством з обмеженою
відповідальністю «БК «АРС» в розмірі 146
998 грн. та задекларовані суми
податкового зобов'язання в частині
податкового кредиту, сформованого за
рахунок податкових накладних,
виписаних Товариством з обмеженою
відповідальністю "Мультімон"
підприємствам-покупцям у розмірі 146 998
грн.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги є
підставними та обґрунтованими, а тому
адміністративний позов підлягає
задоволенню.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
до яких належать органи державної
податкової служби та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дір
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції
дійшов до вірних висновків, приймаючи
рішення по суті спірних правовідносин.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Франківському
районі м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області -
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 20 вересня
2013 року по справі №813/4747/13-а - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич