Справа № 807/2712/13-а
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 червня 2014 року Справа № 12792/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від
24.09.2013 року в справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Іршавському
районі Закарпатської області про
визнання протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Державної
податкової інспекції у Іршавському
районі Закарпатської області про
визнання протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Позивач просив визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення відповідача №
/0 від 7.12.2010 року, яким йому було
зменшено бюджетне відшкодування
податку на додану вартість на суму 1732033
грн.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 24.09.2013 року
позивачу в задоволенні позову
відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, який в апеляційній скарзі
просить її скасувати та прийняти нову
постанову про задоволення позову.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції не врахував, що
він, апелянт, як фізична
особа-підприємець є платником податку
на додану вартість, тому на нього
поширюються норми закону, які
регулюють порядок визначення
податкового кредиту, в тому числі від
здійснення операцій фінансового
лізингу. Тому до податкового кредиту
фізичних осіб-суб'єктів
господарювання, зареєстрованих
платниками податку на додану вартість
підлягають включенню суми податку на
додану вартість, нарахованих
(сплачених) в зв'язку з придбанням
транспортних засобів (тягачів та
напівтягачів), за умови використання
таких транспортних засобів в
оподатковуваних операціях у межах їх
господарської діяльності. Оскільки він
є законним власником придбаних на
умовах фінансового лізингу сідельних
тягачів та напівпричепів, які
використовував в процесі
господарської діяльності, то до
податкового кредиту було законно
включено суми ПДВ, сплачені в процесі
придбання цих транспортних засобів.

Оскільки представник апелянта подав
заяву про розгляд справи в порядку
письмового провадження, а відповідач в
судове засідання не з'явився, хоча був
належним чином повідомлений, тому суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних в ній
доказів.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга задоволенню
підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
за результатами проведеної
відповідачем невиїзної документальної
перевірки позивача з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість, складено акт
перевірки від 3.12.2010 року № 1555/17-50/
НОМЕР_1, в якому зазначено про
порушення позивачем вимог пп. 7.4.1 пп. 7.4.
п. 7.4, пп. 7.2.7 п. 7.2 ст. 7 чинного на час
спірних правовідносин Закону України
"Про податок на додану вартість", а саме:
завищення суми податкового кредиту за
травень 2008 року на суму 175537,00 грн., за
червень 2008 року - на суму 885025,00 грн., за
вересень 2008 року - на суму 347184,00 грн., за
грудень 2008 року - на суму 154626,00 грн., за
липень 2010 року - на суму 169661,00 грн. ,
всього - на суму 1732033 грн. податку на
додану вартість, що сплачений ним при
придбанні транспортних засобів.

Податковий орган вважав, що сплачені
суми ПДВ при придбанні за кордоном на
умовах фінансового лізингу сідельних
тягачів та напівпричепів, які
зареєстровані за позивачем як за
фізичною особою, а не як за фізичною
особою-підприємцем, не підлягають
включенню до податкового кредиту,
оскільки згідно законодавства
транспортні засоби не можуть бути у
власності фізичної особи-підприємця.

На підставі акта перевірки від 3.12.2010
року податковий орган прийняв
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 7.12.2010 року, яким позивачу
було зменшено бюджетне відшкодування
податку на додану вартість на суму 1732033
грн.

Відмовляючи позивачу в задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що факт придбання у власність
всіх транспортних засобів позивачем не
доведений, а їх використання у
господарській діяльності в межах
оподатковуваних операцій також не
знайшло свого підтвердження доказами,
яких позивач суду не подав.

З такими висновками суду колегія
суддів суду апеляційної інстанції
погодитися не може.

В справі встановлено, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 є власником
транспортних засобів, зокрема,
сідельних тягачів марки VOLVO типу FH-4х2Т,
номери кузовів НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6,
НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, напівпричепів
марки KOEGEL типу SN 24, номери кузовів
НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12,
напівпричепа марки VOLVO типу FА-4х2Т
номер кузова НОМЕР_2, сідельного тягача
марки VOLVO типу FА-4х2Т номер кузова
НОМЕР_3, напівпричепів бортових марки
KOEGEL типу SN 24, номери кузовів НОМЕР_13,
НОМЕР_14, НОМЕР_15, НОМЕР_16.

Факт придбання у власність зазначених
транспортних засобів ( всього 15 шт.)
стверджується цілим рядом
вантажно-митних декларацій, нумерація
та дати складення яких відображені в
позовній заяві та постанові суду
першої інстанції.

Згідно з пп.7.7.1 п.7.7 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість" (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), сума податку,
що підлягає бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України „ Про податок на додану
вартість", податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не підлягають включенню до податкового
кредиту, згідно з п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7
зазначеного Закону, суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Підставою для нарахування податкового
кредиту є податкові накладні, які
згідно із пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» засвідчують факти придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Згідно із пп. 7.2.7 п. 7.2 ст. 7 зазначеного
Закону, у разі імпорту товарів на митну
територію України документом, що
посвідчує право на отримання
податкового кредиту є також і
вантажно-митна декларація, оформлена
відповідно до вимог законодавства, яка
підтверджує сплату податку на додану
вартість.

Згідно із пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону, датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

З матеріалів справи видно, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_1, відповідно
до свідоцтва НОМЕР_17 від 09.01.2007 року,
зареєстрований як платник податку на
додану вартість.

Всі вантажно-митні декларації на
придбані транспортні засоби
відповідають вимогам чинного
законодавства, тобто, усі суми
сплачених податків є підтвердженими
відповідно до вимог Закону України
«Про податок на додану вартість», проти
чого не заперечує податковий орган.

Сплачені суми ПДВ по господарських
операціях позивача з його закордонними
контрагентами з приводу придбання
транспортних засобів за відповідні
періоди з травня 2008 року по липень 2010
року в загальній сумі 1732033,00 грн.
включені ним до податкового кредиту.

Такі дії позивача оспорює податковий
орган, вважаючи про відсутність права у
фізичної особи-підприємця мати в
приватній власності транспортні
засоби для здійснення підприємницької
діяльності, оскільки такі транспортні
засоби зареєстровані за позивачем як
фізичною особою.

При відсутності переходу права
власності на основні фонди
(транспортні засоби) до фізичної
особи-підприємця, як вважає відповідач,
відсутні підстави для включення сум
ПДВ до податкового кредиту, що, в свою
чергу, призвело до порушення позивачем
вимог пп. 7.2.7 п. 7.2 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
згідно якої у разі імпорту товарів на
митну територію України документом, що
посвідчує право на отримання
податкового кредиту, вважається
вантажна митна декларація, оформлена
відповідно до вимог законодавства, яка
підтверджує сплату податку на додану
вартість, або погашений податковий
вексель.

Відповідно до п. 6 Порядку реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів і мопедів, затверджених
постановою КМУ № 1388 від 07.09.1998,
транспортні засоби реєструються за
юридичними та фізичними особами.

Оскільки фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 не має статусу юридичної особи,
то згідно із зазначеним Порядком,
транспортні засоби мають
реєструватись за позивачем як за
фізичною особою, не залежно від того, чи
займався останній підприємницькою
діяльністю.

Тому твердження податкового органу
щодо можливості включення до складу
податкового кредиту позивача як
приватного підприємця податку на
додану вартість по транспортних
засобах, зареєстрованих лише на
суб'єкта господарювання, а не на
фізичну особу, не відповідають вимогам
чинного законодавства.

Маючи на праві власності транспортні
засоби, позивач вправі використовувати
їх для здійснення підприємницької
діяльності виключно в операціях, що
підлягають оподаткуванню податком на
додану вартість, чим він скористався.
Протилежного податковий орган в справі
не довів. Більше того, в акті перевірки
зазначено, що позивач протягом
охопленого перевіркою періоду
займався господарською діяльністю за
КВЕД 60.24.0 «діяльність вантажного
автомобільного транспорту». З цього
приводу при перевірці податковому
органу надавалися первинні документи
використання транспорту в
господарській діяльності (подорожні
листи, СМR тощо), що не оспорювалося
відповідачем.

На відсутність доказів використання
придбаних транспортних засобів в
господарській діяльності і в межах
операцій, що підлягають оподаткуванню
податком на додану вартість, не
посилався податковий орган ні в акті
перевірки, ні в запереченнях на позов.
Тому висновок суду першої інстанції в
частині відсутності таких доказів є
безпідставним.

З урахуванням наведеного, суд
апеляційної інстанції не може
погодитися з висновком суду першої
інстанції щодо правомірності
прийняття податковим органом спірного
податкового повідомлення-рішення №
/0 від 7.12.2010 року та
обґрунтованості зменшення позивачу
суми бюджетного відшкодування в
розмірі 1732033,00 грн.

Оскільки суд першої інстанції вирішив
справу з порушенням норм матеріального
права, оскаржувана постанова підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови про задоволення позову з
наведених підстав.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О
В И В :

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1
задовольнити.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 24.09.2013 року
в справі № 807/2712/13а скасувати та
прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Іршавському районі Закарпатської
області № /0 від 7.12.2010 року, яким
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 було
зменшено бюджетне відшкодування
податку на додану вартість на суму 1732033
грн.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М.Старунський