Справа № 805/6416/14
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 р.
Справа № 805/6416/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 10 година 47
хвилини

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Бабіча
С.І., розглянувши в порядку справу за
адміністративним позовом
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області до держаного підприємства
«Красноармійськвугілля» про стягнення
коштів з рахунків у банках,
обслуговуючих платника податків, в
рахунок погашення податкового боргу в
розмірі 344 165,38 гривень,

В С Т А Н О В
И В:

Красноармійська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області (далі - позивач,
Красноармійська ОДПІ) звернулась до
суду з адміністративним позовом до
державного підприємства
«Красноармійськвугілля» (далі -
відповідач, ДП
«Красноармійськвугілля») про
стягнення коштів з рахунків у банках,
обслуговуючих платника податків, в
рахунок погашення податкового боргу в
розмірі 344 165,38 гривень, з яких: податок
на додану вартість - 296 195,00 гривень,
земельний податок з юридичних осіб - 47
970,38 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач знаходиться на обліку в
Красноармійській ОДПІ та не сплачує
узгоджених сум грошового зобов'язання,
що призвело до виникнення у ДП
«Красноармійськвугілля»
заборгованості в розмірі 344 165,38
гривень. Оскільки відповідачем борг у
добровільному порядку сплачено не
було, позивач просить стягнути його в
судовому порядку.

10 червня 2014 року, через відділ
діловодства та документообігу
Донецького окружного
адміністративного суду, представник
позивача надав клопотання про розгляд
справи без участі представників
Красноармійської ОДПІ.

Цього ж дня, через відділ діловодства
та документообігу Донецького
окружного адміністративного суду,
представник відповідача надав
клопотання про визнання позовних
вимог, в якому він визнав податковий
борг у розмірі 344 165,38 гривень та просив
справу розглянути без його участі.

Відповідно до частини 1 статті 136
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України), позивач
може відмовитися від
адміністративного позову, а відповідач
- визнати адміністративний позов
протягом всього часу судового
розгляду, зробивши усну заяву. Якщо
відмову від адміністративного позову
чи визнання адміністративного позову
викладено в адресованій суду письмовій
заяві, ця заява приєднується до справи.

Частиною 3 статті 136 КАС України,
передбачено, що судове рішення у
зв'язку з визнанням адміністративного
позову ухвалюється за правилами,
встановленими статті 112 КАС України.

Згідно з частинами 3, 4 статті 112 КАС
України, у разі повного визнання
відповідачем адміністративного позову
і прийняття його судом приймається
постанова суду про задоволення
адміністративного позову.

Суд не приймає визнання
адміністративного позову і продовжує
розгляд адміністративної справи, якщо
ці дії відповідача суперечать закону
чи порушують чиї-небудь права, свободи
або інтереси.

Виходячи з вищевикладеного, суд
приймає визнання адміністративного
позову, оскільки ці дії представника
відповідача не суперечать закону і не
порушують чиї-небудь права, свободи або
інтереси, та приймає постанову про
задоволення адміністративного позову,
виходячи з наступного.

Частиною 4 статті 122 КАС України
визначено, що особа, яка бере участь у
справі, має право заявити клопотання
про розгляд справи за її відсутності.
Якщо таке клопотання заявили всі особи,
які беруть участь у справі, судовий
розгляд справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Оскільки всі сторони у справі заявили
клопотання про розгляд справи в
порядку письмового провадження, суд
дійшов висновку про можливість
розгляду справи в порядку письмового
провадження, на підставі доказів
наявних в матеріалах справи.

Держане підприємство
«Красноармійськвугілля», , зареєстровано в якості юридичної
особи 25.03.2003 року за № 1 000014, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, копія якого
наявна в матеріалах справи. Згідно з
довідкою № 26910/29-014-4 від 30.06.2011 року про
взяття на облік платника податків,
відповідач з 31.03.2003 року за № 144 взятий
на облік в ДПІ у м. Димитрові,
правонаступником якої є позивач.

Позивач, Красноармійська ОДПІ, є
суб'єктом владних повноважень, який в
даних правовідносинах реалізує
повноваження надані йому, зокрема,
Податковим кодексом України.

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК
України визначено, що грошове
зобов'язання платника податків - сума
коштів, яку платник податків повинен
сплатити до відповідного бюджету як
податкове зобов'язання та/або штрафну
(фінансову) санкцію, що справляється з
платника податків у зв'язку з
порушенням ним вимог податкового
законодавства та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, а
також санкції за порушення
законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно статті 67 Конституції України,
платник податків зобов'язаний
сплачувати податки та збори в строки та
у розмірах, встановлені законами
України.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК
України визначено, що платник податків
зобов'язаний сплачувати податки та
збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

Відповідно до частини 1 статті 54 ПК
України, крім випадків, передбачених
податковим законодавством, платник
податків самостійно обчислює суму
податкового та/або грошового
зобов'язання та/або пені, яку зазначає у
податковій (митній) декларації або
уточнюючому розрахунку, що подається
контролюючому органу у строки,
встановлені цим Кодексом. Така сума
грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Згідно пункту 56.11 статті 56 ПК України,
не підлягає оскарженню податкове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України
передбачено, що платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого цим
Кодексом для подання податкової
декларації, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК
України, у разі визначення грошового
зобов'язання контролюючим органом за
підставами, зазначеними у підпунктах
54.3.1, 54.3.2, 54.3.4-54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, платник податків
зобов'язаний сплатити нараховану суму
грошового зобов'язання протягом 10
календарних днів, що настають за днем
отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу.

З приводу визначеного позивачем
податкового боргу з податку на додану
вартість.

Пунктом 202.1 статті 202 ПК України
визначено, що звітним (податковим)
періодом з податку на додану вартість є
календарний місяць.

Згідно вимог статті 203 ПК України,
податкова декларація подається за
базовий звітний (податковий) період, що
дорівнює календарному місяцю, протягом
20 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Платник податку зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї
статті для подання податкової
декларації.

Підставою виникнення податкового
боргу відповідача стала податкова
декларація № від 18.03.2014 року з
податку на додану вартість за лютий 2014
року. В даній декларації відповідач
самостійно визначив суму податку на
додану вартість, яка підлягає
нарахуванню та сплаті в бюджет за
підсумками поточного звіту
(податкового) періоду в розмірі 296 195,00
гривень.

Зворотнім боком облікової картки,
станом на 10.06.2014 року, підтверджено
наявність у відповідача не сплаченого
податкового боргу з податку на додану
вартість за лютий 2014 року, в розмірі 296
195,00 гривень.

З приводу визначеного позивачем
податкового боргу з плати за землю.

Пунктом 286.2 статті 286 ПК України
визначено, що платники плати за землю
(крім фізичних осіб) самостійно
обчислюють суму податку щороку станом
на 1 січня і не пізніше 20 лютого
поточного року подають відповідному
контролюючому органу за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою у порядку,
передбаченому статтею 46 цього Кодексу,
з розбивкою річної суми рівними
частками за місяцями. Подання такої
декларації звільняє від обов'язку
подання щомісячних декларацій. При
поданні першої декларації (фактичного
початку діяльності як платника плати
за землю) разом з нею подається довідка
(витяг) про розмір нормативної грошової
оцінки земельної ділянки, а надалі така
довідка подається у разі затвердження
нової нормативної грошової оцінки
землі.

Відповідно до пункту 3 статті 287 ПК
України, податкове зобов'язання щодо
плати за землю, визначене у податковій
декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
власниками та землекористувачами
земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
за податковий період, який дорівнює
календарному місяцю, щомісяця протягом
30 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем податкового
(звітного) місяця.

ДП «Красноармійськвугілля» надано до
Красноармійської ОДПІ податкову
декларацію № від 17.02.2014 року з
плати за землю за 2014 рік, якою
самостійно нараховано та
задекларовано до сплати 575 644,48 гривень
по 47 970,38 гривень з січня по листопад 2014
року, а у грудні 2014 року - 47 970,30 гривень.

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України
визначено, що у разі коли платник
податків не сплачує узгодженої суми
грошового зобов'язання в установлені
законодавством строки, контролюючий
орган надсилає (вручає) йому податкову
вимогу в порядку, визначеному для
надсилання (вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК
України, податкове
повідомлення-рішення вважається
надісланим (врученим) платнику
податків, якщо його передано посадовій
особі такого платника податків під
розписку або надіслано листом з
повідомленням про вручення.

Підпунктом 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК
України, податкова вимога - письмова
вимога органу державної податкової
служби до платника податків щодо
погашення суми податкового боргу.

Пунктом 59.3 статті 59 ПК України
визначено, що податкова вимога
надсилається не раніше першого
робочого дня після закінчення
граничного строку сплати суми
грошового зобов'язання.

Згідно з пунктом 59.4 статті 59 ПК України,
податкова вимога надсилається
(вручається) також платникам податків,
які самостійно подали податкові
декларації, але не погасили суми
податкових зобов'язань у встановлені
цим Кодексом строки, без попереднього
надсилання (вручення) податкового
повідомлення-рішення.

5 квітня 2003 року позивачем винесена
перша податкова вимога № 1/36 на
загальну суму податкового боргу за
погодженими податковими
зобов'язаннями в розмірі 673 578,64 гривень.
7 квітня 2003 року вказана вимога була
отримана головним бухгалтером ДП
«Красноармійськвугілля».

7 травня 2003 року позивачем винесена
друга податкова вимога № 2/52 на
загальну суму податкового боргу за
погодженими податковими
зобов'язаннями в розмірі 673 577,64 гривень.
Цього ж дня, вказана вимога була
отримана головним бухгалтером ДП
«Красноармійськвугілля».

Підпунктом 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ (який
діяв на момент винесення податкових
вимог) встановлено, що у разі коли
платник податків не сплачує узгоджену
суму податкового зобов'язання в
установлені строки, податковий орган
надсилає такому платнику податків
податкові вимоги.

Відповідно до підпункту 6.2.2 пункту 6.2
статті 6 цього Закону, податкові вимоги
мають містити крім відомостей,
передбачених підпунктом 6.2.3 цієї
статті, посилання на підстави їх
виставлення; суму податкового боргу,
належного до сплати, пені та штрафних
санкцій; перелік запропонованих
заходів із забезпечення сплати суми
податкового боргу.

Податкові вимоги також надсилаються
платникам податків, які самостійно
подали податкові декларації, але не
погасили суму податкових зобов'язань у
встановлені законом строки, без
попереднього направлення (вручення)
податкового повідомлення.

Тобто, підставою для складання і
направлення податкової вимоги є
наявність невиконаного (чи виконаного
не в повному обсязі) обов'язку зі сплати
сум обов'язкових платежів. При цьому,
виходячи з аналізу наведеної норми, до
податкової вимоги можуть бути включені
різні суми грошового зобов'язання, але
які є узгодженими та визнані
податковим боргом: як самостійно
нараховані платником податків
зобов'язання, так і нараховані
податковим органом зобов'язання,
штрафні санкції, пеня тощо.

Отже, податкову вимогу контролюючий
орган формує для повідомлення боржнику
про існування у нього податкового
боргу і надає можливість добровільно
виконати податковий обов'язок.

Сума боргу, яка зазначена у податкових
вимогах № 1/36 від 5.04.2003 року та № 2/52 від
07.05.2003 року, складається як з основного
платежу, так і з штрафних санкцій та
пені.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1
статті 14 ПК України, податковий борг -
сума узгодженого грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), але не
сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Пунктом 36.1 та пунктом 36.2 статті 36 ПК
України визначено, що податковим
обов'язком визнається обов'язок
платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом, законами з
питань митної справи.

Податковий обов'язок виникає у
платника за кожним податком та збором.

Приписами статті 37 ПК України
встановлено, що податковий обов'язок
виникає у платника податку з моменту
настання обставин, з якими цей Кодекс
та закони з питань митної справи
пов'язує сплату ним податку.

Підставами для припинення податкового
обов'язку, крім його виконання, є:
ліквідація юридичної особи; смерть
фізичної особи, визнання її
недієздатною або безвісно відсутньою;
втрата особою ознак платника податку,
які визначені цим Кодексом; скасування
податкового обов'язку у передбачений
законодавством спосіб.

Виконанням податкового обов'язку
визнається сплата в повному обсязі
платником відповідних сум податкових
зобов'язань у встановлений податковим
законодавством строк.

Суд зазначає, що нормами податкового
законодавства не визначено про втрату
чинності податкових вимог, що були
сформовані до 01.01.2011 року, а отже не
припинився податковий обов'язок
відповідача сплатити заборгованість з
нарахованого грошового зобов'язання.

9 червня 2003 року позивачем прийнято
рішення № 37 про стягнення коштів та
продаж інших активів платника податків
в рахунок його податкового боргу.

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК
України, у разі якщо у платника
податків, якому надіслано (вручено)
податкову вимогу, сума податкового
боргу збільшується (зменшується),
погашенню підлягає вся сума
податкового боргу такого платника
податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення
(вручення) податкової вимоги сума
податкового боргу змінилася, але
податковий борг не був погашений в
повному обсязі, податкова вимога
додатково не надсилається (не
вручається).

Пунктом 95.1 статті 95 ПК України,
встановлено, що контролюючий орган
здійснює за платника податків і на
користь держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Згідно пункту 95.2 статті 95 ПК України,
стягнення коштів та продаж майна
платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання (вручення) такому
платнику податкової вимоги.

Таким чином, враховуючи вручення
відповідачу податкової вимоги, наявні
підстави для здійснення позивачем
заходів щодо стягнення коштів
відповідача в рахунок погашення
податкового боргу.

Стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, обслуговуючих
такого платника податків, здійснюється
за рішенням суду, яке направляється до
виконання контролюючим органам, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини. Контролюючий орган
звертається до суду щодо надання
дозволу на погашення усієї суми
податкового боргу за рахунок майна
платника податків, що перебуває у
податковій заставі. Рішення суду щодо
надання вказаного дозволу є підставою
для прийняття контролюючим органом
рішення про погашення усієї суми
податкового боргу. Рішення
контролюючого органу підписується
його керівником та скріплюється
гербовою печаткою контролюючого
органу. Перелік відомостей, які
зазначаються у такому рішенні,
встановлюється центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує, державну
податкову і митну політику, про що
зазначено в пункті 95.3 статті 95 ПК
України.

Таким чином, виходячи зі змісту
заявлених вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи,
приймаючи до уваги визнання позовних
вимог відповідачем, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог та
стягнення з рахунків у банках, що
обслуговують відповідача суми
податкового боргу в розмірі 344 165,38
гривень

Відповідно до частини 4 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, у справах, в яких позивачем є
суб'єкт владних повноважень, а
відповідачем - фізична чи юридична
особа, судові витрати, здійснені
позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 14, 16, 20, 36-37, 41, 54, 56-59,
95, 202-203, 286-287 Податкового кодексу
України, статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51,
56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110, 112, 122-143, 151-154,
158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

П О С Т А Н О
В И В:

Адміністративний позов
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області до держаного підприємства
«Красноармійськвугілля» про стягнення
коштів з рахунків у банках,
обслуговуючих платника податків, в
рахунок погашення податкового боргу в
розмірі 344 165,38 гривень, задовольнити
повністю.

Стягнути з державного підприємства
«Красноармійськвугілля» (, місцезнаходження: вул. Ватутіна, 1,
м. Димитров, Донецька область, 85323) на
користь Красноармійської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області кошти з рахунків у
банках, обслуговуючих платника
податків, в рахунок погашення
податкового боргу в розмірі 344 165
(триста сорок чотири тисячі сто
шістдесят п'ять) гривень 38 (тридцять
вісім) копійок, з яких: з яких: податок
на додану вартість - 296 195 (двісті
дев'яносто шість тисяч сто дев'яносто
п'ять) гривень 00 (нуль) копійок,
земельний податок з юридичних осіб - 47
970 (сорок сім тисяч дев'ятсот сімдесят)
гривень 38 (тридцять вісім) копійок.

Постанова прийнята, складена і
підписана в нарадчій кімнаті 10 червня
2014 року.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України
(проголошення вступної та резолютивної
частин постанови), а також прийняття
постанови у письмовому провадженні,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Бабіч С.І.