Справа № 817/122/14
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гудима
Суддя-доповідач:Хаюк С.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"04" червня 2014 р.
Справа № 817/122/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Хаюка С.М.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Моніча Б.С.,

при секретарі
Степанській А.В. ,

за участю позивача, представника
відповідача, розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м.Житомирі
апеляційну скаргу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Рівненській області на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "13" лютого
2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Рівненській області
про стягнення заборгованості по
виплаті грошового забезпечення ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Рівненській області
про стягнення заборгованості з виплати
грошового забезпечення за період з
20.12.2010 року по 26.09.2011 року в сумі 50194,53
грн.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 13.02.2014 року
позов задоволено.

Стягнуто з Управління МВС України в
Рівненській області на користь ОСОБА_3
заборгованість з виплати грошового
забезпечення в сумі 50194 (п'ятдесят
тисяч сто дев'яносто чотири) грн.53 коп.

Постанову суду в межах стягнення суми
грошового забезпечення за один місяць
у розмірі 5682 (п'ять тисяч шістсот
вісімдесят дві) грн. 40 коп. допущено до
негайного виконання.

Не погоджуючись з даною постановою
УМВС України в Рівненській області
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою у позові відмовити .

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 195 КАС України, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників, перевіривши доводи
апеляційної скарги, матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що з 28.04.2000 року по
04.02.2013 року ОСОБА_3 проходив службу в
органах внутрішніх справ України
(а.с.41-47) та згідно з послужним списком
позивача з 10.10.2011 року по 04.02.2013 року
перебував на посаді начальника
Управління оперативної служби УМВС
України в Рівненській області з режиму
та кадрового забезпечення (а.с.41-47).

20.12.2010 року на підставі наказу УМВС
України №00108 (а.с.41-47, 66-67) позивач був
звільнений з органів внутрішніх справ.
З вказаним наказом позивач не
погодився та оскаржив його в судовому
порядку.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 15.03.2011 року
у справі №2а/1770/211/2011, залишеною без змін
ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 17.06.2011 року
(а.с.61-63) та ухвалою Вищого
адміністративного суду України
(а.с.12-14), позов ОСОБА_3 до МВС України,
УМВС України в Рівненській області про
поновлення на службі задоволено
повністю. Скасовано наказ МВС України
від 20.12.2010 року №00108 в частині
звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх
справ та поновлено позивача на посаді
заступника начальника Управління
оперативної служби УМВС України в
Рівненській області з режиму та
кадрового забезпечення (а.с.5-10).

У зв'язку з цим, 26.09.2011 року наказом УМВС
України в Рівненській області №187
ОСОБА_3 поновлено на посаді заступника
начальника Управління оперативної
служби УМВС України в Рівненській
області з режиму та кадрового
забезпечення з 20.12.2010 року (а.с.48).

28.09.2011 року позивач був попереджений
про вивільнення у зв'язку з
реорганізацією та скороченням посад
УМВС України в Рівненській області
(а.с.51).

04.02.2013 року ОСОБА_3 подав начальнику
УМВС України в Рівненській області
рапорт про відмову від запропонованих
посад у зв'язку зі скороченням посади
позивача (а.с.52).

Цього ж дня наказом УМВС України в
Рівненській області №38о/с (а.с.53) ОСОБА_3
було звільнено з органів внутрішніх
справ в запас Збройних Сил України на
підставі п.64 «г» Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України та на
підставі його рапорту від 04.02.2013 року
про відмову від запропонованих посад.

01.07.2013 року позивач звернувся з
письмовим запитом до УМВС України в
Рівненській області з проханням
повідомити про причини невиплати йому
грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу (з дати незаконного
звільнення до дати фактичного
поновлення на службі), а також
здійснити таку виплату (а.с.36).

01.08.2013 року УМВС України в Рівненській
області листом №1/Р-544 повідомило
позивача, що Рівненським окружним
адміністративним судом період з 20.12.2010
року по 25.09.2011 року вимушеним прогулом
не визнаний, а тому підстав для виплати
ОСОБА_3 грошового забезпечення за цей
період немає (а.с.15).

Задовольняючи позовні вимоги , суд
першої інстанції виходив з того , що
скільки ОСОБА_3 був незаконно
звільнений, а потім поновлений на
службі у зв'язку з визнанням судом
звільнення незаконним, то мав право на
отримання грошового забезпечення за
час вимушеного прогулу в сумі 50194,53 грн.,
а відповідач зобов'язаний був
самостійно виплатити таке грошове
забезпечення в добровільному порядку.
Так, як 26.09.2011 року відповідач лише
поновив позивача на посаді з 20.12.2010
року, а виплату грошового забезпечення
у зв'язку з вимушеним прогулом всупереч
п.3.5.2 Інструкції №499 не здійснив, то
відповідачем неправомірно і
безпідставно не виплачено ОСОБА_3
грошове забезпечення за час вимушеного
прогулу при його звільненні з органів
внутрішніх справ 04.02.2013 року, що
становить не більше, як один рік, в сумі
50194,53 грн., яка підлягає стягненню.

Оцінюючи таку позицію суду першої
інстанції, колегія суддів враховує
наступне.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 15.03.2011 року
у справі №2а/1770/211/2011, залишеною без змін
ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 17.06.2011 року
скасовано наказ МВС України від 20.12.2010
року №00108 в частині звільнення ОСОБА_3 з
органів внутрішніх справ та поновлено
позивача на посаді заступника
начальника Управління оперативної
служби УМВС України в Рівненській
області з режиму та кадрового
забезпечення. Дана постанова набрала
законної сили 17.06.2011 року (а.с.61-63), а тому
обставини встановлені цим судовим
рішенням не доказуються в даній справі.

При цьому , як вбачається із матеріалів
справи вбачається, що питання про
стягнення на користь ОСОБА_3 грошового
забезпечення в ході розгляду
Рівненським окружним адміністративним
судом справи №2а/1770/211/2011 про поновлення
на службі в органах внутрішніх справ не
вирішувалось, оскільки ОСОБА_3 такої
вимоги не заявляв.

На виконання постанови суду від 15.03.2011
року відповідачем прийнято наказ від
26.09.2011 року №187о/с "По особовому складу",
згідно з яким підполковника ОСОБА_3
поновлено на посаді заступника
начальника Управління оперативної
служби УМВС України в Рівненській
області з режиму та кадрового
забезпечення з 20.12.2010 року.

Однак, як свідчать матеріали справи та
не заперечувалось представником
відповідача, грошове забезпечення
ОСОБА_3 з дати звільнення останнього
(20.12.2010 року) по дату поновлення його на
посаді (26.09.2011 року) не виплачене.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що так
, як постановою суду від 15.03.2011 року
визнано незаконним звільнення ОСОБА_3,
внаслідок чого його поновлено на
попередній посаді, то період з 20.12.2010
року (дата звільнення ОСОБА_3) по 25.09.2011
року (останній день перед поновленням)
є нічим іншим, як вимушеним прогулом.

Відносини публічної служби з приводу
прийняття громадян на службу в органи
внутрішніх справ, її проходження та
звільнення з неї, в т.ч. в частині оплати
праці, врегульовані спеціальним
законодавством України, зокрема, але не
виключно: Законом України "Про міліцію"
№565 від 20.12.1992 року; Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
від 29.07.1991 року за №114; Інструкцією про
порядок виплати грошового
забезпечення особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, затвердженої наказом
МВС України від 31.12.2007 року №499,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 12.03.2008 року за №205/14896.

Згідно з п.1.3 Інструкції про порядок
виплати грошового забезпечення особам
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, затвердженої
наказом МВС України від 31.12.2007 року №499,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 12.03.2008 року за №205/14896, (далі -
Інструкція №499) грошове забезпечення
осіб рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ визначається
залежно від посади, спеціального
звання, наукового ступеня і вченого
звання, тривалості та умов служби.

Відповідно до п.1.6 даної Інструкції
грошове забезпечення осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ виплачується за
місцем служби і виключно в межах
асигнувань, затверджених кошторисом
доходів і видатків органу, підрозділу,
закладу чи установи МВС на грошове
забезпечення осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ. За час відсутності
особи рядового чи начальницького
складу органів внутрішніх справ на
службі без поважних причин (прогул)
грошове забезпечення не виплачується.

Обчислення середньої заробітної плати,
зокрема, у випадку вимушеного прогулу
визначений Порядком обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України №100 від 08.02.1995 року
(далі - Порядок №100).

Відповідно до абз.3 п.2 даного Порядку в
усіх інших випадках збереження
середньої заробітної плати (в т.ч. у
випадку вимушеного прогулу)
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

В силу вимог п.1.7 Інструкції №499 при
виплаті особі рядового чи
начальницького складу грошового
забезпечення за неповний місяць розмір
виплати за кожний календарний день
визначається шляхом ділення суми
грошового забезпечення за повний
місяць на кількість календарних днів у
місяці, за який здійснюється виплата.

Згідно з довідкою про доходи №5/1514 від
17.12.2013 року (а.с.16), виданою УМВС України
в Рівненській області, заробітна плата
ОСОБА_3 за листопад і грудень 2010 року
(тобто, останні 2 календарні місяці
роботи, що передували звільненню)
становила по 5682,40 грн.

Даний факт також підтверджується
змістом довідки УМВС України від 04.02.2014
року (а.с.65), відповідно до якої на день
звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх
справ грошове забезпечення останнього
становило 5682,40 грн., в т.ч.: посадовий
оклад - 1310 грн., оклад за спеціальне
звання - 130 грн., надбавка за вислугу
років - 360 грн., надбавка за виконання
особливо важливих завдань - 900 грн.,
надбавка за здійснення
оперативно-розшукової діяльності 655
грн., надбавка за таємність - 196,50 грн.,
премія - 2130,90 грн.

Оскільки грошове забезпечення ОСОБА_3
при звільненні 20.12.2010 року було
виплачене по 31.12.2010 року включно, то
нарахування позивачу грошового
забезпечення за час вимушеного прогулу
слід здійснювати, починаючи з 01.01.2011
року і по 25.09.2011 року, так як 26.09.2011 року у
зв'язку з поновленням на посаді є
оплачуваним робочим днем.

Таким чином, за час вимушеного прогулу
у зв'язку з незаконним звільненням, а
саме: за період з 20.12.2010 року по 26.09.2011
року ОСОБА_3 належала виплата грошового
забезпечення в сумі 50194,53 грн.

Вказана сума грошового забезпечення не
заперечувалася представником
відповідача в судовому засіданні та
підтверджується довідкою УМВС України
в Рівненській області від 04.02.2014 року
(а.с.65).

В силу вимог п.1.12 Інструкції №499
грошове забезпечення, виплачене особі
рядового чи начальницького складу
несвоєчасно або виплачене їй у меншому
розмірі, ніж належало, виплачується за
весь період, що передував моменту
звернення за одержанням
недоотриманого грошового
забезпечення, протягом якого особа
мала на нього право.

Відповідно до п.24 Положення №114 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) у разі
незаконного звільнення або
переведення на іншу роботу особи
рядового, начальницького складу
органів внутрішніх справ підлягають
поновленню на попередній роботі
(посаді). У разі поновлення на роботі
(посаді) орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно вирішує питання про
виплату особі рядового і
начальницького складу середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більш як за один рік.

Згідно з п.3.5.2 Інструкції №499, особам
рядового і начальницького складу,
звільненим з органів внутрішніх справ,
а потім поновленим на службі у зв'язку з
визнанням звільнення незаконним,
грошове забезпечення за час вимушеного
прогулу з дня звільнення виплачується
за посадою, з якої вони були звільнені,
але не більше як за один рік.

Системний аналіз наведених норм дає
суду підстави для висновку, що оскільки
ОСОБА_3 був незаконно звільнений, а
потім поновлений на службі у зв'язку з
визнанням судом звільнення незаконним,
то мав право на отримання грошового
забезпечення за час вимушеного прогулу
в сумі 50194,53 грн., а відповідач
зобов'язаний був самостійно виплатити
таке грошове забезпечення в
добровільному порядку.

Не зважаючи на вказане відповідач
26.09.2011 року лише поновив позивача на
посаді з 20.12.2010 року, а виплату
грошового забезпечення у зв'язку з
вимушеним прогулом всупереч п.3.5.2
Інструкції №499 не здійснив.

Колегія суддів вважає обґрунтованим
висновок суду першої інстанції, що
відповідачем неправомірно і
безпідставно не виплачено ОСОБА_3
грошове забезпечення за час вимушеного
прогулу при його звільненні з органів
внутрішніх справ 04.02.2013 року, що
становить не більше, як один рік, в сумі
50194,53 грн.

При цьому колегія суддів зазначає, що
будь-яких обмежень щодо звернення до
суду з вимогою про стягнення
невиплаченого грошового забезпечення
як разом із вимогою про поновлення на
службі, так і окремим позовом чинним
законодавством теж не встановлено.

Посилання відповідача на порушення
позивачем місячного строку звернення
до суду з даним позовом, встановленого
ч.3 ст.99 КАС України є безпідставними.

Зміст Положення №114 та Інструкції
№499№499 не містять визначеного строку
звернення до суду з вимогою про виплату
грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ.

При цьому, ч.7 ст.9 КАС України
встановлено, що у разі відсутності
закону, що регулює відповідні
правовідносини, суд застосовує закон,
що регулює подібні правовідносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого закону суд виходить із
конституційних принципів і загальних
засад права (аналогія права), а тому в
даному випадку необхідне застосувати
вимоги ч.2 ст.232 КЗпП України (аналогію
закону), відповідно до якої у разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком.

Таким чином, право ОСОБА_3 на звернення
з позовом про стягнення заборгованості
з виплати грошового забезпечення за
час вимушеного прогулу не обмежене
будь-яким строком.

В той же час з огляду на положення
статтей 5,21,105,162 КАС України
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону , чинного на час вчинення
окремої процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи. Адміністративний
позов може містити вимоги щодо
скасування або визнання нечинним
рішення суб"єкта владних повноважень,
зобов"язання його прийняти рішення або
вчинити певні дії, стягнення з
відповідача коштів на відшкодування
шкоди, завданої незаконними рішенням,
дією чи бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач порушив норми права, які
регулюють спірні правовідносини, суд
першої інстанції повинен був
зобов"язати відповідача провести
нарахування та виплату належних сум
відповідно до закону, а не ухвалювати
рішення про стягнення конкретних сум.

Отже, ухвалюючи по суті правильне
рішення , суд першої інстанції
помилково прийшов до висновку щодо
стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості з виплати
грошового забезпечення в розмірі
50194,53грн.

За таких умов, відповідно до ч.1 ст.198 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду,
суд апеляційної інстанції має право ,
зокрема, змінити постанову суду.

Відповідно до ст. 201 КАС України,
підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
прийшла до висновку , що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції зміні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Рівненській області задовольнити
частково.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від "13" лютого
2014 р. змінити виклавши абзац другий
резолютивної частини в наступній
редакції:" Зобов"язати Управління МВС
України в Рівненській області
виплатити на користь ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
заборгованість з виплати грошового
забезпечення в сумі 50194 (п'ятдесят
тисяч сто дев'яносто чотири) грн.53 коп.

В іншій частині постанову залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання її в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
С.М.Хаюк

судді:
І.Ф.Бондарчук

Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення
виготовлено 05.06.2014 року

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ С.М.Хаюк

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам:
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Рівненській області
вул.М.Хвильового , 2,м.Рівне,33028

4-третій особі: - ,