Справа № 821/722/13-а
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/722/13-а

Категорія: 9.3 Головуючий в 1 інстанції:
Кисильова О.Й.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Державної фінансової інспекції
в Херсонській області на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Державної фінансової
інспекції в Херсонській області до
Привільненської сільської ради
Генічеського району Херсонської
області про зобов'язання виконати
пункти 2, 3, 4, 9, 10 вимоги від 29.12.2012 р. №
43-15/2309,-

В С Т А Н О В И В:

27 лютого 2013 року Державна фінансова
інспекція в Херсонській області
звернулася до суду з адміністративним
позовом до Привільненської сільської
ради Генічеського району Херсонської
області, в якому просив зобов'язати
відповідача виконати пункти 2, 3, 4, 9, 10
вимоги від 29.12.2012 р. № 43-15/2309.

В обґрунтування позову зазначено, що на
виконання пункту 5.3.6.1.1 плану роботи
Державної фінансової інспекції в
Херсонській області на ІV квартал 2012 р.
позивачем проведено ревізію
сільського бюджету та
фінансово-господарської діяльності
Привільненської сільської ради за
період з 01.03.2007 р. по 01.12.2012 р. У ході
ревізії встановлено порушення
відповідачем фінансової дисципліни,
які зафіксовані в акті ревізії від
28.12.2012 р. № 43-30/29, на підставі яких
Генічеською міжрайонною державною
фінансовою інспекцією на адресу
Привільненської сільської ради
надіслано вимогу від 29.12.2012 р. № 43-15/2309,
пунктами 2, 3, 4, 9, 10 якої відповідача
зобов'язано вжити заходи щодо усунення
вказаних порушень. 09 квітня 2013 р. від
представника позивача до суду надійшло
клопотання про зменшення розміру
позовних вимог у зв'язку з їх частковим
виконанням, а тому позивач просить
зобов'язати відповідача виконати
пункти 3, 4, 9, 10 вимоги від 29.12.2012 р. №
43-15/1521, а саме: 1) пункт 3: стягнути 282,85
грн. зайво виплаченої надбавки за ранг
з особи, яка її отримала безпідставно, в
порядку та розмірах встановлених ст.ст.
127, 136 КЗпП України; забезпечити умови,
за яких виплата надбавки за ранг буде
законною (прийняти наказ та при
необхідності переглянути умови оплати
праці); провести претензійно-позовну
роботу щодо повернення зайво
виплачених коштів. В іншому випадку
стягнути з особи, винної у зайвих
грошових виплатах кошти у сумі 282,85 грн.
у порядку та розмірах встановлених ст.
ст. 133 - 136 КЗпП України; провести
перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум внесків до
Фондів та повернути зайво зазначені
кошти в сумі 102,67 грн.; 2) пункт 4: стягнути
11119,82 грн. зайво виплаченої індексації
грошових доходів з осіб, які її
отримали безпідставно, в порядку та
розмірах встановлених ст.ст. 127, 136 КЗпП
України; зазначити умови, за яких
виплата індексації грошових доходів
буде законною (прийняти наказ та при
необхідності переглянути умови оплати
праці); провести претензійно-позовну
роботу щодо повернення зайво
виплачених сум коштів. В іншому випадку
стягнути з особи, винної у зайвих
грошових виплатах кошти у сумі 11119,82
грн. у порядку та розмірах,
встановлених ст.ст. 133-136 КЗпП України;
провести перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум внесків до
Фондів та повернути зайво зазначені
кошти в сумі 4036,49 грн.; 3) пункт 9: в
частині усунунення порушення за
рахунок винних осіб; в іншому випадку
провести претензійно-позовну роботу
щодо повернення зайво перерахованих
коштів в сумі 14959,40 грн.; 4) пункт 10:
відобразити дебіторську
заборгованість за КЗ "Генічеська ЦРЛ",
щодо якого здійснено безпідставні
витрати. Провести претензійно-позовну
роботу з КЗ "Генічеська ЦРЛ" щодо
відшкодування коштів в сумі 3201,45 грн., в
іншому випадку стягнути з особи, винної
у безпідставному покритті за рахунок
бюджетних коштів витрат КЗ "Генічеська
ЦРЛ" у сумі 3201,45 грн. у порядку та
розмірах, встановлених ст.ст. 133-136 КЗпП
України. Відповідач добровільно не
виконав пункти 3, 4, 9, 10 вимоги, що стало
підставою для звернення позивача до
суду.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2013
року позов Державної фінансової
інспекції в Херсонській області
задоволено частково. Зобов'язано
Привільненську сільську раду
Генічеського району виконати вимогу
від 29.12.2012 р. № 43-15/2309 про усунення
порушень, а саме: пункт 3 вимоги
виконати шляхом зазначення умов, за
яких виплата надбавки за ранг буде
законною (прийняти наказ та при
необхідності переглянути умови оплати
праці); пункти 4 вимоги виконати шляхом
зазначення умов, за яких виплата
індексації грошових доходів буде
законною (прийняти наказ та при
необхідності переглянути умови оплати
праці); пункт 9 вимоги виконати шляхом
усунення порушення за рахунок винних
осіб. В іншому випадку провести
претензійно-позовну роботу щодо
повернення зайво перерахованих коштів
в сумі 14959,40 грн; пункти 10 вимоги
виконати шляхом зобов'язання
відповідача відобразити дебіторську
заборгованість за КЗ "Генічеська ЦРЛ",
щодо якого здійснено безпідставні
витрати. Провести претензійно- позовну
роботу з КЗ "Генічеська ЦРЛ" щодо
відшкодування коштів в сумі 3201,45 грн., в
іншому випадку стягнути з особи, винної
у безпідставному покритті за рахунок
бюджетних коштів витрат КЗ "Генічеська
ЦРЛ" у сумі 3201,45 грн. у порядку та
розмірах, встановлених ст.ст. 133-136 КЗпП
України. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим у
справі судовим рішенням Державна
фінансова інспекція в Херсонській
області подала апеляційну скаргу,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права та
неповне з'ясування обставин справи,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
задовольнити позов повністю.

Справа розглянута апеляційним судом в
порядку письмового провадження в
зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які
беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, згідно п. 2 ч. 1 ст. 197
КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду в межах
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав для її задоволення, виходячи з
наступного.

Пунктом 7 статті 10 Закону України «Про
основні засади здійснення фінансового
контролю в Украйні» від 26.01.1993 р. №
2939-ХІІ (далі - Закон № 2939-ХІІ)
встановлено право органу державного
фінансового контролю у випадку, коли
ревізією фінансово-господарської
діяльності об'єкта контролю, виявлені
порушення, пред'являти керівнику
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства із
зазначенням строку виконання вимоги.

Отже, вимога про усунення порушень є
відповідним рішенням суб'єкта владних
повноважень, що приймається на
підставі висновків ревізії та згідно
статті 15 Закону №2939-ХІІ та є
обов'язковою до виконання.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачем проведено ревізію
сільського бюджету та
фінансово-господарської діяльності у
Привільненській сільській раді за
період з 01.03.2007 р. по 01.12.2012 року, за
результатами якої складено акт ревізії
від 28.12.2012 р. № 43-30/29.

Зі змісту акту ревізії від 28.12.2012 р. №
43-30/29 слідує, що Привільненською
сільською радою допущено порушення
фінансової дисципліни, а саме: за
період з 03.08.2009 р. по 11.01.2010 р. ОСОБА_1, яка
виконувала обов'язки головного
бухгалтера по трудовому договору,
нараховувалась та виплачувалась
надбавка з ранг державного службовця,
чим порушено ст. 10 Закону України «Про
службу в органах місцевого
самоврядування» від 07.06.2011 р. № 2493-111, та
призвело до зайвого нарахування та
виплати заробітної плати на загальну
суму 282,85 грн., та відповідно, до зайвого
нарахування та перерахування до
державних цільових фондів коштів у
сумі 102,67 грн.

Внаслідок допущеного порушення
сільській раді завдано матеріальної
шкоди (збитків) на суму 385,52 грн.

На підставі наведеного, пунктом 3
вимоги від 29.12.2012 р. № 43-15/2309 відповідача
зобов'язано стягнути 282,85 грн. зайво
виплаченої надбавки за ранг з особи,
яка її отримала безпідставно, в порядку
та розмірах, встановлених ст.ст. 127, 136
КЗпП України; забезпечити умови, за
яких виплата надбавки за ранг буде
законною (прийняти наказ та при
необхідності переглянути умови оплати
праці); провести претензійно-позовну
роботу щодо повернення зайво
виплачених коштів. В іншому випадку
стягнути з особи, винної у зайвих
грошових виплатах кошти у сумі 282,85 грн.
у порядку та розмірах, встановлених ст.
ст. 133 - 136 КЗпП України; провести
перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум внесків до
Фондів та повернути зайво зазначені
кошти в сумі 102,67 грн.

Станом на 22.02.2013 не усунуто
безпідставно нараховану та сплачену
надбавку за ранг на загальну суму 282,85
грн. та зайво перерахованих до
державних цільових фондів нарахувань
на заробітну плату в сумі 102,67 грн.

Приймаючи рішення суд першої інстанції
виходив з наступних мотивів, з чим
погоджується апеляційний суд.

Що стосується пункту 4 вимоги від 29.12.2012
р. № 43-15/2309, суд першої інстанції
зазначив, що ревізією дотримання
порядку проведення індексації
грошових доходів працюючим
працівникам апарату виконавчого
комітету, сільської ради за КФК 010116
«Органи місцевого самоврядування»
встановлено, що в порушення пункту 4
Порядку проведення індексації
грошових доходів населення,
затвердженого Постановою КМУ №1078 від
17.07.2003 у зв'язку з невірним визначенням
базового місяця зайво нарахована та
виплачена індексація грошових доходів
у загальній сумі 13315,82 грн. та
відповідно зайво перераховано внесків
до державних цільових фондів на суму
4833,64 грн.

Внаслідок допущеного порушення
сільській раді завдано матеріальної
шкоди (збитків) на суму 18149,47 грн.

Станом на 10.04.2013 р. порушення усунуто
частково, залишок становить зайво
виплаченої індексації грошових
доходів на загальну суму 11119,82 грн. та
зайво перерахованих до державних
цільових фондів нарахувань на
заробітну плату в сумі 4036,64 грн.

У зв'язку із чим п. 4 вимоги від 13.09.2012 р.
№ 43-32/1521 відповідача зобов'язано
стягнути 11119,82 грн. зайво виплаченої
індексації грошових доходів з осіб, які
її отримали безпідставно, в порядку та
розмірах, встановлених ст.ст. 127, 136 КЗпП
України; зазначити умови, за яких
виплата індексації грошових доходів
буде законною (прийняти наказ та при
необхідності переглянути умови оплати
праці); провести претензійно-позовну
роботу щодо повернення зайво
виплачених сум коштів. В іншому випадку
стягнути з особи, винної у зайвих
грошових виплатах кошти у сумі 11119,82
грн. у порядку та розмірах встановлених
ст.ст. 133-136 КЗпП України; провести
перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум внесків до
Фондів та повернути зайво зазначені
кошти в сумі 4036,64 грн.

Таким чином, із наведеного вище слідує,
що пункти 3, 4 вимоги від 29.12.2012 р. №43-30/2309
прийняті позивачем унаслідок
виявлених порушень щодо виплати із
місцевого бюджету Привільненської с/р
заробітної плати працівникам у
розмірах, більших, ніж це передбачено
чинним законодавством, яке регулює
правовідносини щодо оплати праці,
внаслідок неправильного застосування
його норм.

Як вбачається зі змісту пунктів 3, 4
вимоги, ДФІ зобов'язує відповідача
виконати вказані пункти, встановивши
при цьому декілька способів виконання,
а саме: у спосіб стягнення зайво
виплачених сум посадового окладу з
осіб, які їх отримали безпідставно в
порядку та розмірах, встановлених
ст.ст. 127, 136 КЗпП України; у спосіб
зазначення умов, за яких виплата
посадового окладу, доплат та надбавок
буде законною (прийняти розпорядження
та при необхідності переглянути умови
оплати праці); у спосіб проведення
претензійно-позовної роботи щодо
повернення зайво виплачених коштів,
або стягнення з особи, винної у зайвих
грошових виплатах кошти у вказаних
сумах.

Привільненська сільська рада не
заперечувала проти виконання пунктів 3,
4 вимоги, проте суд першої інстанції, з
урахуванням положень частини 4 статті
112 КАС України, вірно не прийняв
визнання адміністративного позову
відповідачем, оскільки такі дії
відповідача суперечать закону та
порушують права, свободи або інтереси
праційників, яким зайво виплачено
коштів, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 127 КЗпП України,
відрахування із заробітної плати
можуть провадитись тільки у випадках,
передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати
працівників для покриття їх
заборгованості підприємству, установі
і організації, де вони працюють, можуть
провадитись за наказом
(розпорядженням) власника або
уповноваженого ним органу: 1) для
повернення авансу, виданого в рахунок
заробітної плати; для повернення сум,
зайво виплачених внаслідок лічильних
помилок; для погашення невитраченого і
своєчасно не повернутого авансу,
виданого на службове відрядження або
переведення до іншої місцевості; на
господарські потреби, якщо працівник
не оспорює підстав і розміру
відрахування. У цих випадках власник
або уповноважений ним орган вправі
видати наказ (розпорядження) про
відрахування не пізніше одного місяця
з дня закінчення строку, встановленого
для повернення авансу, погашення
заборгованості, або з дня виплати
неправильно обчисленої суми; 2) при
звільненні працівника до закінчення
того робочого року, в рахунок якого він
вже одержав відпустку, за невідроблені
дні відпустки; 3) при відшкодуванні
шкоди, завданої з вини працівника
підприємству, установі, організації
(стаття 136).

Не підлягає поверненню відповідно до
статті 1215 Цивільного Кодексу України
безпідставно набуті: 1) заробітна плата
і платежі, що прирівнюються до неї,
пенсії, допомоги, стипендії,
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, аліменти та інші грошові
суми, надані фізичній особі як засіб до
існування, якщо їх виплата проведена
фізичною або юридичною особою
добровільно, за відсутності рахункової
помилки з її боку і недобросовісності з
боку набувача.

Із аналізу наведених вище норм
законодавства слідує, що стягнення із
заробітної плати працівника
безпідставно виплачених йому суми
можливе або за умови допущення
установою лічильної помилки, або за
умови недобросовісності працівника,
тобто якщо працівник надав будь-які
неправдиві відомості щодо себе чи
підробні документи, які вплинули на
безпідставне нарахування заробітної
плати, надбавок, премій, тощо.

Якщо безпідставне нарахування та
виплата установою сум відбулося
внаслідок неправильного застосування
положень нормативних актів, то це
виключає право установи на стягнення з
працівників зайво виплачених сум.

Судом вірно враховано, що позивачем не
надано належних доказів того, що зайві
виплати коштів відбулися внаслідок
недобросовісності працівника, тобто
надання ним неправдивих відомостей
щодо себе чи підробних документів.
Натомість судом встановлено, що зайві
виплати відбулися внаслідок
неправильного застосування
відповідачем положень нормативних
актів при обчисленні та нарахуванні
працівникам індексації та надбавки за
ранг, що виключає вину працівника та
проведення примусового стягнення
зайво виплачених сум.

Питання установлення доплат, надбавок,
премій та підвищень віднесено чинним
законодавством до компетенції
керівників установи.

Підстави, умови, прядок та строки
відшкодування завданої установі шкоди
працівниками установлені ст.ст. 130-136
КЗпП України.

Відповідно до статті 133 КЗпП України, у
відповідності з законодавством
обмежену матеріальну відповідальність
несуть, зокрема, керівники підприємств,
установ, організацій та їх заступники,
а також керівники структурних
підрозділів на підприємствах, в
установах, організаціях та їх
заступники - у розмірі заподіяної з їх
вини шкоди, але не більше свого
середнього місячного заробітку, якщо
шкоду підприємству, установі,
організації заподіяно зайвими
грошовими виплатами.

Відповідно до ст. 136 КЗпП України,
покриття шкоди керівниками
підприємств, установ, організацій та їх
заступниками в розмірі, що не перевищує
середнього місячного заробітку,
провадиться за розпорядженням
вищестоящого в порядку підлеглості
органу шляхом відрахування із
заробітної плати працівника.

Розпорядження власника або
уповноваженого ним органу або
вищестоящого в порядку підлеглості
органу має бути зроблено не пізніше
двох тижнів з дня виявлення заподіяної
працівником шкоди і звернено до
виконання не раніше семи днів з дня
повідомлення про це працівникові. Якщо
працівник не згоден з відрахуванням
або його розміром, трудовий спір за
його заявою розглядається в порядку,
передбаченому законодавством.

У решті випадків покриття шкоди
провадиться шляхом подання власником
або уповноваженим ним органом позову
до районного, районного у місті,
міського чи міськрайонного суду.

Стягнення з керівників підприємств,
установ, організацій та їх заступників
матеріальної шкоди в судовому порядку
провадиться за позовом вищестоящого в
порядку підлеглості органу або за
заявою прокурора.

Отже, аналізуючи наведені вище
обставини та норми законодавства, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про відсутність у відповідача
права стягувати з керівників
матеріальної шкоди, оскільки вирішення
такого питання не відноситься до його
повноважень і є компетенцією
вищестоящого в порядку підлеглості
органу.

Відтак, колегія суддів вважає
правильним рішення суду першої
інстанції про обґрунтованість
висновків позивача щодо неправильного
застосування нормативних актів при
нарахуванні та виплаті надбавки за
ранг та проведенні індексації доходів,
а тому вважає, що позовні вимоги ДФІ є
законними тільки в частині щодо
зобов'язання відповідача виконати
пункти 3, 4 вимоги від 29.12.2012 р. саме у
спосіб зазначення відповідачем умов,
за яких виплата надбавки за ранг та
індексації буде законною (прийняти
розпорядження та при необхідності
переглянути умови оплати праці).

Вирішуючи питання правомірності
пункту 9 вимоги від 29.12.2012 р. № 43-15/2309, суд
першої інстанції виходив з наступного,
з чим погоджується апеляційний суд.

Ревізією видатків на капітальне
будівництво, реконструкцію та ремонт
встановлено, що в періоді, що
ревізувався, в порушення п. 4.1.2 ДБН Д.
1.1-1-2000 завищено вартість виконаних
робіт форми КБ-2в у загальній сумі 15038,40
тис. грн., а саме фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 в сумі 7163,40
грн. в актах виконаних робіт по
капітальному ремонту дитячого садка
«Теремок» с. Привільне, фізичною особою
- підприємцем ОСОБА_3 в сумі 79,00 грн. в
актах виконаних робіт про капітальному
ремонту віконних прорізів будівлі
сільської ради, фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_4 в сумі 7796,00 грн. в
актах виконаних робіт про капітальному
ремонту будівлі сільської ради.

Внаслідок допущеного порушення
сільській раді завдано матеріальної
шкоди (збитків) на суму 15038,40 грн.

Станом на 22.02.2013 р. порушення усунуто
частково ФОП ОСОБА_3 на суму 79,00 грн. не
усунуто зайво перерахованих коштів на
загальну суму 14959,40 грн.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що пункт 9
вимоги в частині зобов'язання
відповідача усунути порушення за
рахунок винних осіб, в іншому випадку
провести претензійно-позовну роботу
щодо повернення зайво перерахованих
коштів в сумі 14959,40 грн. підлягає
задоволенню.

Вирішуючи питання правомірності
зобов'язання відповідача виконати
пункт 10 вимоги від 09.04.2013 р. суд першої
інстанції виходив з наступного, з чим
погоджується апеляційний суд.

Ревізією встановлено, при проведенні
орендарями розрахунків з
Привільненською сільською радою за
спожиті ними комунальні послуги
виявлено, що в установі за період з
01.01.2011 р. по 01.12.2012 р. здійснюється
використання нежилих приміщень КЗ
«Генічеська Центральна районна
лікарня», а саме: ФАП с. Привільне та ФАП
с.Октябрське без оформлення договірних
відносин щодо відшкодування сільській
раді комунальних послуг.

Рахунки на оплату комунальних послуг
сільською радою КЗ «Генічеська ЦРЛ» не
виставлялись. Таким чином, сільською
радою із загального фонду установи за
КФК 010116 «Органи місцевого
самоврядування» та КФК 110204 «Палаци і
будинки культури, клуби та інші заклади
клубного типу» покрито видатки
сторонньої юридичної особи, а саме:
сплачено видатки за спожиту
електроенергію КЗ № «Генічеська ЦРЛ»
на загальну суму 3201,45 грн., чим порушено
п. 1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», ст. 11, ст. 509, ст. 629
Цивільного кодексу України.

Внаслідок допущеного порушення
сільській раді завдано матеріальної
шкоди (збитків) на суму 3201,45 грн.

Станом на 22.02.2013 р. порушення не усунуто,
тобто пункт 10 вимоги не виконано.

Отже суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про обґрунтованість
вимог позивача щодо необхідності
виконання пункту 10 вимоги від 29.12.2012 р.
шляхом зобов'язання відповідача
відобразити дебіторську
заборгованість за КЗ «Генічеська ЦРЛ»
щодо якого здійснено безпідставні
витрати. Провести претензійно- позовну
роботу з КЗ «Генічеська ЦРЛ» щодо
відшкодування коштів в сумі 3201,45 грн.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про наявність підстав
для часткового задоволення позову
Державної фінансової інспекції в
Херсонській області.

Колегія суддів вважає висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71 КАС України та не приймає доводи,
наведені в апеляційній скарзі про те,
що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та не
допустив порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи, а наведені в апеляційній скарзі
доводи правильність рішення суду не
спростовують.

Відтак, апеляційна скарга Державної
фінансової інспекції в Херсонській
області задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Херсонській
області - залишити без задоволення, а
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2013
року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий
В.О.Скрипченко

Суддя
О.С.Золотніков

Суддя
Ю.В.Осіпов