Справа № 2а-4409/11
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року
Справа № 167210/12

Львівський апеляційний
адміністративний суду складі колегії
суддів:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів Улицького
В. З., Гулида Р. М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові справу за
апеляційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області на постанову Маневицького
районного суду Волинської області від
02.12.2011 року по справі № 2а-4409/11 за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області про зобов'язання здійснити
нарахування та виплату доплати до
пенсії та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 20.03.2011 року звернулася до суду
із адміністративним позовом, в якому
просить зобов'язати відповідача
здійснити нарахування та виплату
щомісячного підвищення до пенсії у
розмірі двох мінімальних заробітних
плат та додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю в розмірі 25%
мінімальної пенсії за віком за період з
вересня 2010 року.

Позовні вимоги обґрунтовує вимогами
статей 39, 51 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Постановою Маневицького районного
суду Волинської області від 02.12.2011 року
позов задоволено частково. Зобов'язано
відповідача провести перерахунок та
виплату позивачу щомісячного
підвищення до пенсії у розмірі двох
мінімальних заробітних плат та
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю в розмірі 25% мінімальної
пенсії за віком відповідно до положень
статей 39, 51 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 21.09.2010 року по
22.07.2011 року із врахуванням ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
виплачених сум. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Апелянт подав апеляційну скаргу, в якій
покликається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції і прийняти нову, якою
повністю відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
нарахування та виплату позивачу
щомісячного підвищення до пенсії та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, проведено правомірно,
відповідно до вимог постанов Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та від 28.05.2008 року № 530
«Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян», а також
тим, що розмір мінімальної пенсії за
віком, визначений частиною 3 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» може застосовуватись
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених за цим Законом.

Оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС
України, суд відповідно до п.3 ч.1 ст. 197
КАС України розглядає справу в порядку
письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
висновку, що апеляційну скаргу слід
залишити задоволити, а оскаржувану
постанову - скасувати з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
позивач належить до ІІІ категорії осіб,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи та є особою,
яка проживає у зоні гарантованого
добровільного відселення.

Статтею 49 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді державної
пенсії, додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до статті 39 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
громадянам, які працюють на територіях
радіоактивного забруднення,
провадиться доплата в таких розмірах: у
зоні безумовного (обов'язкового)
відселення - три мінімальні заробітні
плати; у зоні гарантованого
добровільного відселення - дві
мінімальні заробітні плати; у зоні
посиленого радіоекологічного контролю
- одна мінімальна заробітна плата.
Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на цих територіях, і
стипендії студентам, які там
навчаються, підвищуються у розмірах,
встановлених частиною першою цієї
статті.

Відповідно до статті 51 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до ІІ категорії, щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, призначається у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком, до ІІІ
категорії - 25 % мінімальної пенсії за
віком, до ІV категорії - 15 % мінімальної
пенсії за віком.

Всупереч вимогам статей 39, 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
нарахування та виплату позивачу
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю проведено у фіксованому
розмірі, визначеному постановами
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996
року № 836 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та від
28.05.2008 року № 530 «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян», а не в кратному відношенні
до мінімальної заробітної плати та
мінімальної пенсії за віком, як того
вимагає вказаний Закон.

Відповідно до частини 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності нормативно -
правового акта Конституції України,
закону України, міжнародному договору,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції зробив вірний висновок, що
при визначенні розміру пенсій
позивачеві застосуванню підлягають
положення статей 39, 51 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не
вказаних вище постанов Кабінету
Міністрів України, які істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав.

На виконання вимог п.4 Прикінцевих
положень Закону України «Про Державний
бюджет на 2011 рік» Кабінетом Міністрів
України прийнято постанову від 6 липня
2011 року № 745 «Про встановлення деяких
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету», яка
набрала чинності 23 липня 2011 року, якою
встановлено порядок та розміри виплат,
передбачених ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Відтак позовні вимоги належать до
задоволення до 22.07.2011 року.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений статтею 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», згідно з якою
мінімальна пенсія за віком дорівнює
прожитковому мінімуму, встановленому
для осіб, що втратили працездатність.

Положення частини 3 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
відповідно до якої мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, не є перешкодою для
застосування мінімального розміру
пенсії за віком для обчислення інших
пенсій чи доплат пов'язаних з
мінімальною пенсією за віком, оскільки
чинним законодавством не встановлено
іншого мінімального розміру пенсії за
віком.

У відповідності до статтей 99, 100 КАС
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що виноситься
ухвала.

Відтак судом першої інстанції було
неправильно застосовано положення ст.
99, 100 КАС України. З урахуванням даних
статей та дати звернення позивача до
суду позовні вимоги, за період з 01.09.2010
року по 20.09.2010 року необхідно залишити
без розгляду. До задоволення належать
позовні вимоги за період з 21.09.2010 року
по 22.07.2011 року.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що судове рішення суду
першої інстанції ухвалено з порушенням
норм процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи,
тому постанова суду першої інстанції
належить до скасування.

Керуючись ст.ст. 183-2, 195, 197, 198, 202, 205, 206, 254,
256 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області - задовольнити частково.

Постанову Маневицького районного суду
Волинської області від 02.12.2011 року по
справі № 2а-4409/11 скасувати та прийняти
нову постанову, якою позов
задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 01.09.2010
року по 20.09.2010 року залишити без
розгляду.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Маневицькому районі
Волинської області провести
перерахунок та виплату позивачу
щомісячного підвищення до пенсії у
розмірі двох мінімальних заробітних
плат та додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю в розмірі 25%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до положень статей 39, 51 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
21.09.2010 року по 22.07.2011 року із врахуванням
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України
допустити вищезазначену постанову до
негайного виконання у межах суми
стягнення за один місяць.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Кузьмич С. М.

Судді
Улицький В. З.

Гулид Р. М.