Справа № 807/1795/14
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 червня 2014 рокум. Ужгород№ 807/1795/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючої судді Маєцька Н.Д.

за участю секретаря судового засідання
Сологуб Д.Я., та осіб, які беруть участь
у справі:

представник позивача: не з'явився,

представник відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до Районного
відділу Державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції про скасування
рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського
окружного адміністративного суду з
позовом до районного відділу державної
виконавчої служби Ужгородського
міськрайонного управління юстиції про
скасування постанов старшого
державного виконавця цього ж відділу
Гусєва Олександра Олександровича від
22.04.2014 року про стягнення з нього
виконавчого збору у виконавчому
провадженні №42946217, від 08.05.2014 року про
арешт грошових коштів позивача по
вказаному виконавчому провадженню та
від 08.05.2014 року про арешт майна позивача
і оголошення заборони на його
відчуження.

Позовні вимоги мотивував тим, що
постанова від 14.04.2014 року про відкриття
виконавчого провадження №42946217
всупереч вимогам законодавства
позивачеві не надсилалася, у зв'язку з
чим позивач не був обізнаний про
відкриття і наявність такого
виконавчого провадження. Зазначене, у
свою чергу, унеможливило виконання
позивачем у добровільному порядку
відповідного виконавчого документа в
межах наданого державним виконавцем
строку. Тому, інші оскаржувані
постанови від 22.04.2014 року про стягнення
з позивача виконавчого збору та від
08.05.2014 року про накладення арешту на
його грошові кошти й інше майно є
передчасними і грубо порушують права
позивача, а відтак підлягають
скасуванню.

10.06.2014 року від представника позивача
надійшла заява про розгляд справи без
участі позивача та його представника.

Представник відповідача письмове
заперечення проти позову з належними
доказами не подав, в судове засідання
повторно не з'явився, хоча про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином. Проте представником
відповідача було надано до суду копії
матеріалів виконавчого провадження
№42946217, у межах якого винесені
оскаржені постанови.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду без поважних
причин, розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

За таких умов, враховуючи строки
розгляду справи, суд приходить до
переконання, що справу слід розглянути
за відсутності представників сторін на
підставі наявних в матеріалах справи
доказів.

Оскільки представники сторін в судове
засідання не з'явилися, у
відповідності до ч.1 ст.41 КАС України
фіксація судового процесу технічними
засобами не здійснювалась.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку про
задоволення адміністративного позову
в повному обсязі, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що постановою від
14.04.14 старшого державного виконавця
відповідача - Гусєва Олександра
Олександровича відкрито виконавче
провадження №42946217 з виконання
виданого Ужгородським міськрайонним
судом Закарпатської області
виконавчого листа від 10.02.14 №2-1468/11 по
стягненню з позивача на користь ПАТ КБ
«Львів» 604 173,93 грн. заборгованості та 1
820,00 грн. судових витрат.

Постановою цього ж виконавця від 22.04.14 у
даному виконавчому провадженні з
позивача стягнено судовий збір в
розмірі 60 599,39 грн. за невиконання в
добровільному порядку згаданого
виконавчого листа у наданий
держвиконавцем строк. А постановами
держвиконавця від 08.05.14 у вказаному
виконавчому провадженні накладено
арешт на кошти та накладено арешт на
майно позивача і оголошено заборону на
його відчуження.

Факти наявності таких постанов
підтверджені їх копіями, наявними у
матеріалах справи, та не оспорюються
самим відповідачем.

За приписами ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частин 2, 5 ст.25 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження та копію такої постанови
не пізніше наступного робочого дня
надсилає стягувачу і боржникові.

Згідно з ч.1 ст.31 цього ж Закону копії
постанов про відкриття виконавчого
провадження або відмову у відкритті
виконавчого провадження, про
повернення виконавчого документа
стягувачу відповідно до статті 47 цього
Закону надсилаються адресатам
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення.

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач
зазначає, що не отримав від
відповідача постанови від 14.04.14 про
відкриття виконавчого провадження
№42946217.

З приписів статті 71 КАС України слідує,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справа про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на це, враховуючи, що законом
зобов'язано саме суб'єкта владних
повноважень вчинити на користь
позивача певну дію (надіслати
постанову про відкриття виконавчого
провадження рекомендованим листом з
повідомленням про вручення), а у
позивача природно відсутня об'єктивна
можливість надати докази не вчинення
такої дії, суд визнає, що обов'язок
доведення факту своєчасності
надіслання позивачеві відповідної
постанови покладається на відповідача.

Проте відповідач не надав суду
будь-яких доказів на спростування
доводів позивача про невиконання
обов'язку з надіслання йому копії
постанови від 14.04.14 про відкриття
виконавчого провадження №42946217.

Більше того, докази надіслання такої
постанови позивачеві відсутні також у
наданих представником відповідача
копіях матеріалів виконавчого
провадження, які приєднані до
матеріалів цієї справи.

У зв'язку з наведеним, суд визнає, що
відповідач дійсно не надіслав
позивачеві копію зазначеної вище
постанови у порядку і строки,
встановлені законом.

Між тим, відповідач не надав суду також
інших доказів, якими б
підтверджувалися факти обізнаності
позивача з наявністю відкритого
виконавчого провадження та
встановленням йому строку для
добровільного виконання судового
рішення.

Відтак, суд приходить до висновку, що
на момент винесення держвиконавцем
постанов від 22.04.2014 року про стягнення з
позивача виконавчого збору та від
08.05.2014 року про накладення арешту на
його грошові кошти й інше майно,
позивачеві взагалі не було відомо про
наявність виконавчого провадження
№42946217 і винесених у ній постанов.

Згідно з приписами ч.2 ст.25 Закону
України «Про виконавче провадження»
строк на добровільне виконання
виконавчого листа (рішення суду)
вказується у постанові про відкриття
виконавчого провадження.

Частиною 1 ст.27 вказаного Закону
передбачено, що у разі ненадання
боржником у строки, встановлені ч.2 ст.25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.28 даного
Закону виконавчий збір стягується з
боржника у разі невиконання ним
виконавчого листа (рішення суду) у
строк, встановлений ч.2 ст.25 Закону,
тобто у строк, вказаний у постанові про
відкриття виконавчого провадження.

Проаналізувавши наведені норми
Закону, суд погоджується з доводами
позивача про те, що виконання рішення
суду на стадії виконавчого провадження
складається з двох етапів, першим з
яких є самостійне добровільне його
виконання боржником, а наступний -
примусове його виконання державним
виконавцем.

Стягнення виконавчого збору та
накладення арешту відносяться до
примусового виконання рішення і за
своєю суттю та правовою природою є
санкціями, які застосовуються до
боржника за невиконання у
добровільному порядку рішення суду у
встановлений держвиконавцем строк.

Застосування примусових заходів
виконання судового рішення неможливе
без надання боржнику строку для
добровільного виконання цього рішення.

Тобто, стадія примусового виконання
рішення суду є похідною від стадії
добровільного виконання останнього та
не може передувати їй.

Тому, суд переконаний, що позивача
було позбавлено права на добровільне
виконання судового рішення по сплаті
коштів на користь стягувача у
виконавчому провадженні №42946217, що
зумовлює відсутність його вини у
невиконанні вказаного рішення у строк,
зазначений держвиконавцем в постанові
від 14.04.14 про відкриття виконавчого
провадження.

Таким чином, суд вважає, що правові
підстави для примусового виконання
виконавчого документа у виконавчому
провадженні №42946217 були відсутні, а
відтак оскаржені позивачем постанови
винесені передчасно та з порушенням
вимог законодавства.

Водночас оскаржуваними постановами
беззаперечно порушуються майнові
права позивача, які підлягають захисту
в судовому порядку.

Враховуючи обставини, встановлені у
судовому засіданні, суд вважає позовні
вимоги обґрунтованими, підтверджені
належними та допустимими доказами,
заявленими відповідно до чинного
законодавства, і, зважаючи на це,
такими, що підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись
статтями 2, 7, 11, 70, 71, 86, 160-163, 181, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Районного відділу Державної
виконавчої служби Ужгородського
міськрайонного управління юстиції про
скасування рішень - задовольнити
повністю.

2. Скасувати постанову старшого
державного виконавця районного
відділу державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції Гусєва Олександра
Олександровича від 22.04.14 про стягнення
з ОСОБА_1 виконавчого збору по
виконавчому провадженню №42946217.

3. Скасувати постанову старшого
державного виконавця районного
відділу державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції Гусєва Олександра
Олександровича від 08.05.14 про арешт
грошових коштів ОСОБА_1 по виконавчому
провадженню №42946217.

4. Скасувати постанову старшого
державного виконавця районного
відділу державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції Гусєва Олександра
Олександровича від 08.05.14 про арешт
майна ОСОБА_1 та оголошення заборони на
його відчуження по виконавчому
провадженню №42946217.

5. Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення, а у разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

СуддяН.Д. Маєцька