Справа № 2а-2602/09
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2010-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2010 р. Справа № 4309/10/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Яворського І.О.,

суддів
Попка Я.С., Довгополова О.М.,

при секретарі судового засідання
Куземському В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м.Тернополі на постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 10 грудня 2009
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі про зобов'язання
нарахувати та виплатити допомогу
дитині війни,-

В С Т А Н О В И Л А :

23 листопада 2009 року позивач звернулася
з вказаним вище позовом до суду.
Просила відновити пропущений строк
звернення до суду, визнати дії
управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі неправомірними та
стягнути з відповідача на її користь
недоплачену щомісячну державну
соціальну допомогу до пенсії за період
з 2006 року по 2009 рік і в подальшому,
здійснювати виплату пенсії з
підвищенням її на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком відповідно
до Закону України «Про соціальний
захист дітей війни». Обґрунтовуючи
свої позовні вимоги, позивач
посилається на те, що у зв'язку з
визнанням Конституційним судом
України такими, що не відповідають
Конституції України відповідних
положень Закону України «Про Державний
бюджет України»на 2007, 2008 роки, якими
була зупинена дія положень чинного
законодавства України, на підставі
якого їй було нараховано пенсію,
відповідач зобов'язаний був здійснити
перерахування пенсії, тобто привести у
відповідність з рішенням
Конституційного суду України розмір
виплат її пенсії з врахуванням права на
надбавку як дитині війни.

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 10 грудня 2009 року позов
задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1
строк звернення до суду. Визнано
протиправною бездіяльність управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
щодо не нарахування та невиплати
ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно
до ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни». Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі здійснити нарахування та
виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»за 2007
рік -з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007, за
2008 рік - з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008
року. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в м.Тернополі
здійснити нарахування та виплату
ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30
% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»за 2009
рік -з 01 січня 2009 року по 10 грудня 2009
року, в межах бюджетних асигнувань,
виділених на вказані цілі. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постанову суду оскаржив відповідач. В
апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що оскаржувана постанова не відповідає
вимогам чинного законодавства та є
такою, що прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову скасувати та
прийняти нову, якою у позові відмовити.
Також, апелянт вказує на те, що Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни»передбачено, що фінансування
виплат згідно даного Закону
проводиться із Державного бюджету
України, який затверджується Верховною
Радою України, а не з бюджету
Пенсійного фонду України, який
затверджується Кабінетом Міністрів
України та законодавством України не
врегульоване питання щодо розміру
мінімальної пенсії за віком, оскільки
відповідно до ч. 3 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»визначення
мінімального розміру пенсії за віком
наведене у цій статті застосовується
виключно до розмірів пенсій,
призначених за цим Законом. Окрім того
зазначає, що позивачем пропущено
річний строк звернення до суду на
підставі ст. 100 КАС України.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку про наступне.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивача, суд першої інстанції виходив
з того, що вона має право на підвищення
до пенсії на 30 % мінімальної пенсії за
віком відповідно до вимог ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни». Рішеннями Конституційного Суду
України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року та №
10-рп/2008 від 22.05.2008 року визнано
неконституційними положення Закону
України «Про Державний бюджет
України»на відповідні роки, які
стосувалися ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, частково
відповідають нормам матеріального
права і фактичним обставинам справи.

Встановлено, що позивач є дитиною війни
та відповідно до ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», у
редакції, що була чинною на час
виникнення спірних правовідносин та
вирішення даного публічно-правового
спору судом, мала право на отримання
підвищення виплачуваної їй пенсії за
віком.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 року визнано такими, що не
відповідають Конституції України і є
неконституційними положення п.12 ст. 71
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», якими зупинено дію
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни». Частиною 2 ст. 152
Конституції України передбачено, що
закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність, тому відмова
позивачу у підвищенні пенсії на 30 %
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни»з 09.07.2007 року є
безпідставною, а вимоги позивача в
частині виплати підвищення до пенсії
за 2007 рік, а саме з 09.07.2007 року є
обґрунтованими.

Щодо виплати підвищення до пенсії за 2008
рік, колегія суддів зазначає, що ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»була викладена у новій
редакції -дітям війни (крім тих, на яких
поширюється дія ЗУ «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту») до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни. Проте, Рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року ця нова редакція визнана
неконституційною, та втратила чинність
з дня ухвалення, тобто була відновлена
з 22.05.2008 року і надалі не зупинялась.

Проте, частиною 2 ст. 99 КАС України
встановлено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналась або повинна
була дізнатись про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів (в редакції на
момент виникнення спірних
правовідносин). Відповідно до ч.1 ст. 100
КАС України пропущення строку
звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволені
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що судом першої
інстанції не враховано ту обставину, що
позивач пропустила строк звернення до
суду, оскільки звернулася з позовом
лише в листопаді 2009 року, а на
застосуванні наслідків пропуску
річного строку звернення до суду
наполягав відповідач. У зв'язку з чим,
колегія суддів приходить до висновку
про необхідність застосування строку
звернення до суду, визначеного ст. 99 КАС
України щодо позовних вимог позивачів
за 2007 рік та про зайвість обмеження
строком нарахування та виплати
підвищення до пенсії, тому вимоги
позивачів підлягають до задоволення
починаючи з 23 листопада 2008 року (з
моменту звернення до суду) до
виникнення обставин, з якими закон
пов'язує виникнення, зміну чи
припинення спірних правовідносин.

Окрім того, позивач просять зобов'язати
відповідача провести нарахування
підвищення до пенсії за період 2006 року,
проте колегія суддів зазначає, що
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік»було зупинено дію
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», однак Законом
України від 19.01.2006 року № 3367-ІУ дію цієї
статті було відновлено, але
установлено, що пільги дітям війни,
передбачені абзацом 7 статті 5,
запроваджуються з 01 січня 2006 року, а
статтею 6, - у 2006 році поетапно, за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі, у порядку
встановленому Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету. Тобто ці підвищення повинні
були здійснити у випадку
вищезазначених умов. Оскільки такі
умови не настали, то в задоволенні
позовних вимог, щодо виплати за 2006 рік
слід відмовити.

Одним із порушень норм матеріального
права, на думку апелянта, є те, що
поняття мінімального розміру пенсії за
віком, яке визначене в ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне
страхування»застосовується лише до
пенсій передбачених цим законом.

Однак положення ч. 7 ст. 9 КАС України,
зазначає, що у разі відсутності закону,
що регулює відповідні правовідносини,
суд застосовує закон, що регулює
подібні правовідносини (аналогія
закону), тому поняття мінімальної
пенсії за віком наведене у ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»можна
застосувати для визначення розміру
підвищення до пенсії відповідно до
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

Колегія суддів також вважає за
необхідне наголосити, що відсутність
бюджетного фінансування на виплату
передбаченого Законом України «Про
соціальний захист дітей війни»
підвищення до пенсії, не може бути
причиною невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього зобов'язань,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Беручи до уваги, що правові положення,
які передбачають виплату підвищення до
пенсії особам, на яких поширюється дія
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»є чинними, а позивач
належить до вказаної групи осіб і має
право на її отримання, органи державної
влади не можуть свідомо зменшувати
розмір такої допомоги.

З врахуванням викладеного вище, судом
першої інстанції прийнято незаконне
рішення, ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Рішення ухвалене не на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин справи, не
підтверджених тими доказами, які були
наявними у матеріалах справи.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 160 ч.3, 196 ч.1, 198 п.3 ч.1, ст. 202, ст. 205 ч.2,
ст. 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України м. Тернополі
задовольнити частково, постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 10 грудня 2009
року у справі № 2-а-5602/09/1915 скасувати, та
прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнати
неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України м. Тернополі.
Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України м. Тернополі
нараховувати та виплачувати ОСОБА_1
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком,
передбаченої ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей
війни»починаючи з 23 листопада 2008 року з
врахуванням ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»та виплачених сум. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили, а у разі
складення постанови в повному обсязі,
відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України -з
дня складення постанови в повному
обсязі.

Головуючий суддя
І.О. Яворський

Судді
Я.С. Попко

О.М. Довгополов

Повний текст

виготовлено та підписано

12.10.2010 р.