Справа № 802/926/14-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/926/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Жданкіна Н.В.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

при секретарі: Марцісь Ю.А.

за участю представників сторін:

позивача: Скржешевського М.С.

відповідача: Бабія Р.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Вінницькій області на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 25 квітня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Віойл - Агро" до
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Вінницькій області
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень , -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ "Віойл - Агро" звернулося до
Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Вінницької ОДПІ про визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень-рішень. Позовні вимоги
мотивовано тим, що на підставі акту
позапланової виїзної документальної
перевірки №14/2202/31414911 від 26.12.2013 року
податковим органом прийняті податкові
повідомлення-рішення № та №
від 19.02.2014 року. Вважаючи висновки
податкового органу безпідставними, а
рішення - неправомірним, просили
визнати податкове
повідомлення-рішення протиправним та
скасувати.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 25.04.2014 року
позов задоволено. Не погоджуючись із
рішенням суду першої інстанції,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить суд скасувати постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 25.04.2014 року,
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись при цьому на неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного
вирішення спору.

В судовому засіданні представник
відповідача (апелянта) апеляційну
скаргу підтримав у повному обсязі за
обставин, викладених у ній, просив
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 25.04.2014 року
скасувати, дав пояснення, аналогічні
доводам, викладеним в апеляційній
скарзі.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційну скаргу не визнав
у повному обсязі, проти її задоволення
заперечив, вважаючи рішення суду
першої інстанції законним,
обґрунтованим і таким, що відповідає
фактичним обставинам справи. Крім того,
дав пояснення по суті апеляційної
скарги, аналогічні викладеним в
письмових запереченнях, що приєднані
до матеріалів справи. Просив залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
рішення суду першої інстанції - без
змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції необхідно залишити
без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. При цьому в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо
він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС
України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, Вінницькою ОДПІ ГУ
Міндоходів у Вінницькій області була
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка ТОВ "Віойл-Агро" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при проведенні
взаєморозрахунків із Селянським
фермерським господарством "Аграрій" за
період 01.01.2011 року по 31.12.2012 року. За
результатами проведеної позапланової
виїзної перевірки ТОВ "Віойл-Агро"
податковим органом складено акт
№14/2202/31414911 від 26.12.2013 року.

На підставі викладених в акті
висновків позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем
на 267252,00 грн. та винесено відповідне
податкове повідомлення-рішення №
від 19.02.2014 року, також винесено
податкове повідомлення - рішення
№7, яким зменшено суму від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток в сумі 1336262 грн.

Як вбачається із акту перевірки,
податковий орган робить висновки про
порушення позивачем норм податкового
законодавства, посилаючись на те, що
проведення господарських операцій між
позивачем та СФГ "Аграрій" не
підтверджуються первинними
бухгалтерськими документами, відтак не
мали реального характеру.

Як вбачається із матеріалів справи,
протягом періоду, що перевірявся, між
ТОВ "Віойл-Агро" (Покупець), з однієї
сторони, та СФГ "Аграрій" (Постачальник),
з іншої, укладено договори поставки.
Умовами договорів визначено, що
Постачальник передає, а Покупець
приймає й оплачує соняшник в порядку та
на умовах, визначеними договорами. При
цьому, однією з умов поставки
передбачено здійснення поставки
соняшника на умовах EXW франко-склад ПАТ
"Чернівецький олійножировий комбінат",
ВАТ "Вінницький олійно-жировий
комбінат".

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд
першої інстанції керувався тим, що
відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Відповідно до п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ПК
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Також відповідно до п.138.2 ст.138
Податкового Кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України
передбачено, що не включаються до
складу витрат, витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Зазначене кореспондується із
приписами п. п. 7.3.1 п. 7.3, п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.4,
п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», ст. 7
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств".

З матеріалів перевірки вбачається, що
поставка товару відбувалась на умовах
EXW франко-склад ПАТ "Чернівецький
олійножировий комбінат", ВАТ
"Вінницький олійно-жировий комбінат".
Таким чином, перевізником, у даному
випадку відповідно до умов договору,
був СФГ "Аграрій", який і формував
відповідні товарно-транспорті
накладні. Відтак, можливі порушення і
неточності при їх оформленні не можуть
ставитись у вину позивачу.

Колегія суддів зауважує, що згідно ст. 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Вищий
адміністративний суд в Інформаційному
листі від 20.07.2010 р. N 1112/11/13-10 "Проблемні
питання застосування законодавства у
справах за участю органів державної
податкової служби" звертає увагу на
необхідність індивідуалізації
кваліфікації дій платників податку з
формування податкового кредиту та сум
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість з огляду на
добросовісність такого платника.

Предметом доказування у відповідній
категорії спорів є реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування.

Наявними в матеріалах справи доказами
спростовується висновок податкового
органу, що укладені позивачем договори
не спрямовані на реальне настання
господарських наслідків, що обумовлені
ними.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.1999 року № 996-XIV, податкова звітність
ґрунтується на даних бухгалтерського
обліку, що ведеться підприємством.
Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які згідно з вищезазначеним
Законом є документами, що містять
відомості про господарські операції
та підтверджують їх здійснення.

Позивачем, як доказ здійснення
господарських операцій, були надані
суду належним чином засвідчені копії
документів (податкових, видаткових
накладних, платіжних доручень,
товаро-транспортних накладних, книгами
відвантаження, актів прийому насіння
та ін.), які відповідають вимогами
первинності в розумінні статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", і
являються підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.

Крім того, судом першої інстанції
обґрунтовано взято до уваги, що
перевірка підприємства позивача була
проведена в порядку п.п.78.1.11 ПК України
на підставі постанови слідчого ОВС
слідчого управління фінансових
розслідувань головного управління
Міндоходів у Вінницькій області,
винесена ним в рамках кримінального
провадження, внесеного до ЄДР за №
00000179 від 15.08.2013 року за ознаками
наявності в діях службових осіб ТОВ
"Віоіл-Агро" кримінального
правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 212
КК України.

В подальшому, постановою цього ж
слідчого від 26.12.2013 року зазначене
кримінальне провадження було закрито
за відсутністю в діях службових осіб
ТОВ "Віоіл-Агро" складу вказаного
кримінального правопорушення, тобто з
реабілітуючих підстав. Разом з тим,
податковий орган, у лютому місяці 2014
року, на підставі вищезазначеного акту
перевірки, виніс оскаржувані податкові
повідомлення-рішення.

При цьому суд першої інстанції звернув
увагу на наступне. Відповідно до п. 86.9
ст. 86 ПК України, у разі якщо грошове
зобов'язання розраховується
контролюючим органом за результатами
перевірки, проведеної з визначених
підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78
цього Кодексу, щодо кримінального
провадження, у якому розслідується
кримінальне правопорушення стосовно
посадової особи (посадових осіб)
платника податків (юридичної особи) або
фізичної особи - підприємця, що
перевіряється, предметом якого є
податки та/або податкове
повідомлення-рішення, за результатами
такої перевірки приймається
контролюючим органом протягом 10
робочих днів з дня, наступного за днем
отримання цим контролюючим органом
відповідного судового рішення
(обвинувальний вирок, ухвала про
закриття кримінального провадження за
нереабілітуючими підставами), що
набрало законної сили.

Так, згідно п. 7 розд. IV Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого Наказом
Державної податкової адміністрації
України № 984 від 22.12.2010 року
(зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12.01.2011 за № 34/18772), у разі
якщо грошове зобов'язання
розраховується органом державної
служби за результатами перевірки,
призначеної відповідно до
кримінально-процесуального закону або
закону про оперативно-розшукову
діяльність, податкове
повідомлення-рішення за результатами
такої перевірки не приймається до дня
набрання законної сили відповідним
рішенням суду. Матеріали перевірки,
разом з висновками органу державної
податкової служби, передаються
правоохоронному органу, що призначив
перевірку. Статус таких матеріалів
перевірки та висновків органу
державної податкової служби
визначається
кримінально-процесуальним законом або
законом про оперативно-розшукову
діяльність.

Також, відповідно до п. 58.4 ст. 58 ПК
України, у разі, коли судом за
результатами розгляду кримінального
провадження про кримінальне
правопорушення, предметом якого є
податки, збори, винесено обвинувальний
вирок, що набрав законної сили, або
рішення про закриття кримінального
провадження за нереабілітуючими
підставами, відповідний контролюючий
орган зобов'язаний визначити податкові
зобов'язання платника податків за
податками та зборами, несплата
податкових зобов'язань за якими
встановлена судовим рішенням, та
прийняти податкове
повідомлення-рішення про нарахування
платнику таких податкових зобов'язань
і застосування стосовно нього штрафних
(фінансових) санкцій у розмірах,
визначених цим Кодексом.

Таким чином, право на прийняття
контролюючим органом податкових
повідомлень-рішень, у даному випадку,
виникає у нього тільки за результатами
розгляду кримінальної справи, або її
закритті з нереабілітуючих підстав.
Відтак у податкового органу не було
підстав для прийняття оскаржуваних
рішень згідно підпункту 78.1.11 пункту 78.1
статті 78 ПК України.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеним,
матеріалами справи, а тому колегією
суддів відхиляються, оскільки не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, тобто прийнята постанова
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, і підстав для її
скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб та межах,
визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Вінницькій області, - залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 25
квітня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
16 червня 2014 року .

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Курко О. П.

Совгира Д. І.