Справа № 812/2810/14
Суддя: О.В. Солоніченко
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 червня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/2810/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі

головуючого судді Солоніченко
О.В.,

при секретарі судового засідання
Калашнікові Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у м. Сєвєродонецьку
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у Луганській області,
Реєстраційної служби Сєвєродонецького
міського управління юстиції про
визнання дій щодо складення вимоги № ф
- 961/961 від 15.11.2013 незаконними та
скасування державної реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2014 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у м.
Сєвєродонецьку Головного управління
Міністерства доходів і зборів у
Луганській області, Реєстраційної
служби Сєвєродонецького міського
управління юстиції, про визнання
незаконними дій, скасування державної
реєстрації юридичної особи.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 02.12.2013 ним отримано вимогу
ДПІ у м. Сєвєродонецьку Головного
управління Міндоходів у Луганській
області № Ф - 961/961 від 15.11.2013 про сплату
ФОП ОСОБА_1 недоїмки з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 2201,33
грн. Позивач вважає дії ДПІ у м.
Сєвєродонецьку щодо складення вимоги
від 15.11.2013 № Ф - 961/961 незаконними. На
думку позивача ДПІ у м. Сєвєродонецьку
Головного управління Міндоходів у
Луганській області немає відповідних
повноважень щодо прийняття будь-яких
вимог у порядку встановленому Законом
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування». Також державна
реєстрація вказаної юридичної особи
проведена з істотним порушенням вимог
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» за відсутністю
чинних установчих документів, що є
підставою для скасування реєстрації
першого відповідача.

У зв'язку з вищевикладеним позивач
просить суд визнати незаконними дії
Державної податкової інспекції у м.
Сєвєродонецьку Головного управління
Міндоходів у Луганській області щодо
складання вимоги № Ф - 961/961 від 15.11.2013
про стягнення з ФОП ОСОБА_1 недоїмки зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 2201,33
грн. у зв'язку з відсутністю у
відповідача відповідного обсягу
повноважень та скасувати державну
реєстрацію Державної податкової
інспекції у м. Сєвєродонецьку
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у Луганській області
(), як таку, що проведена
за відсутності факту створення цієї
особи та за відсутності жодного
установчого документу з істотним
порушенням порядку створення
юридичної особи.

Позивач у судове засідання не прибув,
про дату, час та місце судового
розгляду повідомлявся належним чином,
у позові просив розгляд справи
провести без його участі.

Представники відповідачів у судове
засідання не прибули, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

Від першого відповідача надійшла заява
про розгляд справи без участі його
представника та письмові заперечення
проти позову в яких зазначено, що
відповідно до п.2 ч.4 ст.6 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платники
єдиного внеску зобов'язані подавати
звітність до територіального органу
Пенсійного фонду України у строки, в
порядку та за формою, встановленими
Пенсійним фондом за погодженням з
відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади у
галузі статистики. Відповідач, станом
на 01.11.2013 мав несплачену заборгованість
зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, яку передано на
облік до ДПІ, у сумі 4180,30 грн.
Заборгованість позивачем не
сплачувалась, у зв'язку з чим, на
підставі ч. 4 ст. 25, ДПІ у м.
Сєвєродонецьку ГУ Міндоходів у
Луганській області складено вимогу від
15.11.2013 № Ф-961/961 про сплату ФОП ОСОБА_2
заборгованості з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 2201,33
грн. Проте у вимозі помилково, замість
заборгованості у сумі 4180,30 грн.
зазначено 2201,30 грн. Рішенням ГУ
Міндоходів у Луганській області від
15.01.2014 № 546/12-32-10-04/22 збільшено суму
недоїмки на 1808,97 грн. та суму штрафу на
170 грн. Також відповідач вказав, що
Державну податкову інспекцію у м.
Сєвєрододнецьку Головного управління
Міндоходів у Луганській області () зареєстровано юридичною
особою та є територіальним органом
Міністерства доходів та зборів
України. У зв'язку з вищевикладеним
просить суд відмовити у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Представник другого відповідача у
судове засідання не прибув. Про дату,
час та місце проведення судового
засідання повідомлявся належним чином.
Причини неприбуття суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог ст.ст. 69-72 КАС України, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
заявлених позовних вимог з таких
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
зареєстрований Виконавчим комітетом
Сєвєродонецької міської ради
Луганської області, як суб'єкт
підприємницької діяльності та
перебуває на податковому обліку в ДПІ у
м. Сєвєродонецьку ГУ Міндоходів у
Луганській області.

ОСОБА_1 також зареєстрований як платник
страхових внесків в Управлінні
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області з
01.02.2010.

Як вбачається з матеріалів справи, 15
листопада 2013 року ДПІ у м.
Сєвєродонецьку ГУ Міндоходів у
Луганській області складено вимогу № Ф
- 961/961 про сплату ФОП ОСОБА_1
заборгованості зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 2201,33
грн. Зазначену вимогу направлено на
адресу позивача та отримана позивачем
02.12.2013.

Складена Державною податковою
інспекцією у м. Сєвєродонецьку
Головного управління Міндоходів у
Луганській області вимога про сплату
боргу № Ф - 961/961 від 15.11.2013 оскаржувалась
до Головного управління Міндоходів у
Луганській області та рішенням №
546/12-32-10-04/22 від 15.01.2014 оскаржувану вимогу
залишено без змін; збільшено визначені
у вимозі суми недоїмки на 1808,97 грн. та
суми штрафу на 170 грн.; скаргу позивача
залишено без задоволення.

У подальшому вимога про сплату боргу №
Ф - 961/961 від 15.11.2013 та рішення №
546/12-32-10-04/22 від 15.01.2014 позивачем
оскаржувалась до Міністерства доходів
і зборів України, але рішенням №
1251/б/99-99-10-01-07-15 від 27.02.2014 оскаржувана
вимога та рішення ГУ Міндоходів у
Луганській області залишені без змін.

Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від
08.07.2010 № 2464-VІ (далі - Закон № 2464-VІ)
визначено, що єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - це консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Частиною 2 статті 6 вказаного Закону
встановлено, що платник єдиного внеску
зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в
повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Статтею 9 Закону № 2464-VІ передбачено, що
єдиний внесок сплачується шляхом
перерахування платником безготівкових
коштів з його банківського рахунку, за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом.

При цьому, платники, зазначені у пункті
1 частини першої статті 4 цього Закону,
під час кожної виплати заробітної
плати (доходу, грошового забезпечення),
на суми якої (якого) нараховується
єдиний внесок, одночасно з видачею
зазначених сум зобов'язані сплачувати
нарахований на ці виплати єдиний
внесок у розмірі, встановленому для
таких платників (авансові платежі).

Базовим звітним періодом є календарний
місяць, а для платників, зазначених в
абзацах третьому та четвертому пункту 1
частини першої статті 4 цього Закону, -
календарний рік.

Єдиний внесок підлягає сплаті
незалежно від фінансового стану
платника. За наявності у платника
єдиного внеску одночасно із
зобов'язаннями із сплати єдиного
внеску зобов'язань із сплати податків,
інших обов'язкових платежів,
передбачених законом, або зобов'язань
перед іншими кредиторами зобов'язання
із сплати єдиного внеску виконуються в
першу чергу і мають пріоритет перед
усіма іншими зобов'язаннями, крім
зобов'язань з виплати заробітної плати
(доходу).

Частиною 11 статті 9 Закону № 2464-VІ
визначено, що у разі несвоєчасної або
не в повному обсязі сплати єдиного
внеску до платника застосовуються
фінансові санкції, передбачені цим
Законом, а посадові особи, винні в
порушенні законодавства про збір та
ведення обліку єдиного внеску, несуть
дисциплінарну, адміністративну,
цивільно-правову або кримінальну
відповідальність згідно із законом.

На підставі пункту 7 частини 1 статті 13
Закону № 2464-VІ органи доходів і зборів
мають право стягувати з платників
несплаченої суми єдиного внеску.

Частиною 4 статті 25 Закону № 2464-VІ
передбачено, що орган доходів і зборів
у порядку, за формою і в строки,
встановлені Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та
перехідних положень Закону № 2464 з дня
набрання чинності цим Законом платники
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності, вважаються платниками
єдиного внеску.

Згідно даних картки особового рахунку
за ОСОБА_1 обліковується
заборгованість по недоїмки зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
розмірі 4180,30 грн.

Відповідно до ст.1 Закону України № 2464
мінімальний страховий внесок - це сума
єдиного внеску, що визначається
розрахунковою як добуток мінімального
розміру заробітної плати на розмір
внеску, встановлений законом на
місяць,за який нараховується заробітна
плата (дохід), та підлягає сплаті.

Частиною 11 статті 8 Закону України №
2464-VІ встановлено, що єдиний внесок для
платників, зазначених у пунктах 4 та 5
частини першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктами 2 та 3 частини
першої статті 7 цього Закону бази
нарахування єдиного внеску.

Згідно з абз. 3 п.8 ст.9 Закону № 2464
фізичні особи - підприємці, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей таких осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, сплачують
єдиний внесок, нарахований за
календарний квартал, до 20 числа місяця,
що настає за кварталом, за який
сплачується єдиний внесок.

У відповідності до ч.12 ст. 9 Закону №
2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті
незалежно від фінансового стану
платника.

Згідно з ч. 5 ст. 25 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», вимога органу
доходів і зборів про сплату недоїмки
або рішення суду щодо стягнення суми
недоїмки виконується державною
виконавчою службою в порядку,
встановленому законом.

Що стосується доводів позивача
стосовно того, що Державна податкова
інспекція у м. Сєвєродонецьку
Головного управління Міндоходів у
Луганській області не є органом
державної влади та у неї немає
повноважень щодо складення
оскаржуваного рішення, суд зазначає
наступне.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців» державна
реєстрація юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців - засвідчення факту
створення або припинення юридичної
особи, засвідчення факту набуття або
позбавлення статусу підприємця
фізичною особою, а також вчинення інших
реєстраційних дій, які передбачені цим
Законом, шляхом внесення відповідних
записів до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до виписки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серії АВ №
202602 Державну податкову інспекцію у м.
Сєвєродонецьку Головного управління
Міндоходів у Луганській області
зареєстровано в якості юридичної
особи.

Згідно з пунктом 1 Положення про
Державну податкову інспекцію у м.
Сєвєродонецьку Головного управління
Міндоходів у Луганській області,
затвердженого наказом Міністерства
доходів і зборів України від 17 квітня
2013 року № 54, Державна податкова
інспекція у м. Сєвєродонецьку
Головного управління Міндоходів у
Луганській області є територіальним
органом Міндоходів, який
підпорядковується Міністерству
доходів і зборів України та Головному
управлінню Міндоходів у Луганській
області та забезпечує реалізацію
повноважень Міндоходів на території
відповідних
адміністративно-територіальних
одиниць.

Таким чином, ДПІ у м. Сєвєродонецьку
Головного управління Міндоходів у
Луганській області має правовий статус
юридичної особи, наданий вказаному
органу відповідно до законодавства
України.

Тобто, перший відповідач, на виконання
положень Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» має вчиняти дії
передбачені цим законом. Відтак,
матеріалами справи підтверджено та
судом перевірено, що перший відповідач,
складаючи вимогу про сплату боргу, діяв
на підставі, у спосіб та в межах
повноважень передбачених Конституцією
України та законами України.

Розглядаючи вимоги позивача до другого
відповідача про скасування державної
реєстрації першого відповідача, суд
виходить з наступного.

Положеннями ст. 17 КАС України
встановлено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
зі здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій.

За приписами ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

В силу норм статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Виходячи з системного аналізу
вищенаведених норм Кодексу
адміністративного судочинства
України, фізична особа має право, в тому
числі, в судовому порядку, вимагати
скасування чи прийняття рішень,
вчинення чи утримання від вчинення дій,
усунення бездіяльності виключно при
здійсненні суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій саме щодо цієї фізичної особи.

Відносини, які виникають у сфері
державної реєстрації юридичних осіб, а
також фізичних осіб - підприємців
регулює Закон України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» від 15 травня 2003 року
№ 755-IV (надалі - Закон 755) .

В силу норм Закону 755 посадовою особою,
яка від імені держави здійснює
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців є державний
реєстратор.

Відповідно до ст. 4 Закону 755 державна
реєстрація юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців - засвідчення факту
створення або припинення юридичної
особи, засвідчення факту набуття або
позбавлення статусу підприємця
фізичною особою, а також вчинення інших
реєстраційних дій, які передбачені цим
Законом, шляхом внесення відповідних
записів до Єдиного державного реєстру.

Частиною 2 статті 38 Закону № 755
встановлено, що визнання судом
недійсною державної реєстрації
юридичної особи через допущені при її
створенні порушення, які не можна
усунути, а також в інших випадках,
встановлених законом, зокрема, є
підставою для постановлення судового
рішення щодо припинення юридичної
особи, що не пов'язано з банкрутством
юридичної особи.

Обставини, які згідно з вказаною нормою
є підставою для припинення юридичної
особи, підлягають встановленню в
судовому процесі як підстава для
прийняття відповідного судового
рішення та не є предметом самостійних
позовних вимог.

При цьому чинним законодавством
України не передбачено права фізичної
особи, що не є засновником юридичної
особи, вимагати припинення такої
юридичної особи чи скасування її
державної реєстрації.

Владні управлінські функції
відповідача щодо внесення записів до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців у
спорі, що розглядався, безпосередньо не
стосуються позивача у справі, як
фізичної особи, не створюють саме для
нього юридичних наслідків, оскільки
направлені на вчинення реєстраційних
дій щодо юридичної особи (в даному
випадку першого відповідача - ДПІ у м.
Сєвєродонецьку Головного управління
Міндоходів у Луганській області). Саме
для цієї юридичної особи дії
державного реєстратора, як суб'єкта
владних повноважень і мають наслідком
виникнення певних прав та обов'язків.

У спорі, що розглядався, мають місце
правовідносини, що склались виключно
між позивачем та першим відповідачем.
Саме у відносинах з першим
відповідачем, у позивача, як особи, що
зареєстрована платником страхових
внесків, стягувачем яких, в цьому
випадку є ДПІ у м. Сєвєродонецьку
Головного управління Міндоходів у
Луганській області, і можуть виникати
певні права та обов'язки.

Тобто, в даному випадку безпосередньо
між позивачем та другим відповідачем
відсутні будь-які правовідносини,
оскільки дії другого відповідача
направлені до іншої особи.

У зв'язку з викладеним, суд приходить до
висновку про належність реєстрації
Державної податкової інспекції у м.
Сєвєродонецьку Головного управління
Міндоходів у Луганській області та
наявність у першого відповідача
відповідного обсягу повноважень щодо
складання вимоги № Ф - 961/961 від 15.11.2013
про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості
зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 2201,33
грн.

Посилання позивача щодо того, що
складання та направлення вимоги першим
відповідачем стало наслідком, саме
неправомірної державної реєстрації
Державної податкової інспекції у м.
Сєвєродонецьку Головного управління
Міндоходів у Луганській області не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи.

За таких обставин, суд приходить
висновку, що у задоволенні позовних
вимог слід відмовити за
необґрунтованістю.

Відповідно до положень ст. 94 КАС
України у випадку відмови у
задоволенні позову судові витрати не
повертаються.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 94, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у м.
Сєвєродонецьку Головного управління
Міністерства доходів і зборів у
Луганській області, Реєстраційної
служби Сєвєродонецького міського
управління юстиції про визнання дій
щодо складення вимоги № ф - 961/961 від
15.11.2013 незаконними та скасування
державної реєстрації, відмовити за
необґрунтованістю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Постанову в повному обсязі складено 06
червня 2014 року.

Суддя
О.В. Солоніченко