Справа № 2а/0570/6750/11
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/59052/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Лиски Т.О.,
Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Головного управління
внутрішніх військ Міністерства
внутрішніх справ України про
скасування рішення та зобов'язання
вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2011 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, в якому
просив визнати рішення відповідача
протиправним та визнати його
учасником бойових дій з видачею
посвідчення встановленого зразка.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 26 травня 2011
року позов задоволено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 4 вересня
2012 року рішення суду першої інстанції
скасовано і прийнято нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення цього суду і
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що позивач
перебуває на військовій службі у
внутрішніх військах. Згідно архівної
довідки Центрального архіву Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України №28 від 14.01.2011 року
позивач двічі був відряджений до
Вірменської РСР та Азербайджанської
РСР для виконання службово-бойових
завдань, а саме: з 22.03.1998 року по 31.03.1998
року відряджений до м. Єреван
Вірменської РСР та з 2.02.1998 року по
14.03.1998 року відряджений до м.
Степанакерт Азербайджанської РСР.

Позивач звернувся до відповідача із
заявою про визнання його учасником
бойових дій, однак за результатами
розгляду даної заяви йому було
відмовлено у її задоволенні.

Відповідно до пункту 2 статті 6 Закону
України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" учасниками
бойових дій визнаються, зокрема,
учасники бойових дій на території
інших країн - військовослужбовці
Радянської Армії, Військово-Морського
Флоту, Комітету державної безпеки,
особи рядового, начальницького складу
і військовослужбовці Міністерства
внутрішніх справ колишнього Союзу РСР
(включаючи військових та технічних
спеціалістів і радників), працівники
відповідних категорій, які за рішенням
Уряду колишнього Союзу РСР проходили
службу, працювали чи перебували у
відрядженні в державах, де в цей період
велися бойові дії, і брали участь у
бойових діях чи забезпеченні бойової
діяльності військ (флотів). Перелік
держав, зазначених у цьому пункті,
періоди бойових дій у них та категорії
працівників визначаються Кабінетом
Міністрів України.

Зі змісту примітки 6 до вказаного
Переліку стосовно можливості визнання
осіб учасниками бойових дій, якщо такі
мали місце в інших країнах після грудня
1979 року, та не названі у Переліку,
вбачається, що положення цієї примітки
поширюються лише на військових
фахівців, які направлялися Генеральним
штабом Збройних Сил колишнього Союзу
РСР у країни, на території яких велися
бойові дії і пільги яким надавалися на
підставі довідок 10-го Головного
управління Генерального штабу
Збройних Сил СРСР про їх особисту
участь у бойових діях.

Аналогічна правова позиція була також
висловлена в постановах Верховного
Суду України від 18 травня 2010 року (№
21-74во10) та від 3 жовтня 2011 року (№ 21-162а11),
в яких міститься висновок, що у
Переліку колишні республіки Союзу РСР
(в тому числі Азербайджанська та
Вірменська РСР) відсутні, а також
висновок стосовно змісту примітки 6 до
цього Переліку.

За приписами статті 2442 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність рішенням Верховного
Суду України.

У зв'язку з викладеним правових підстав
для визнання позивача учасником
бойових дій у відповідача не було,
оскільки згідно до статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, висновки суду
апеляційної інстанції про відмову у
задоволенні позову ґрунтуються на
правильному застосуванні норм
матеріального права.

Доводи касаційної скарги зроблених цим
судом висновків не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для скасування чи
зміни оскарженого судового рішення не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 4 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

І.Я.Олендер