Справа № 256/8251/13-а
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2014-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Токарєва Н.М.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2014 року справа №256/8251/13-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В.,

при секретарі: Томах О.О.,

за участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Калінінського районного
суду м. Донецька від 07 квітня 2014 року в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої
служби Калінінського районного
управління юстиції у м. Донецьку про
визнання дій неправомірними та
скасування розрахунку заборгованості
по аліментам,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним
позовом, в якому просив визнати
неправомірними дії відповідача щодо
здійснення розрахунку його
заборгованості по аліментам № 25836/04 від
18.10.2013 року та скасувати цей розрахунок.

Постановою Калінінського районного
суду м. Донецька від 07 квітня 2014 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, а також неповне з'ясування
обставин справи, просить скасувати
постанову суду та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог. Апелянт, посилаючись на ч. 2 ст. 195
Сімейного кодексу України, наполягає
на невірному нарахуванні суми
заборгованості державним виконавцем,
крім того, зауважує на тому, що суд
першої інстанції формально вказує про
недійсність довідки з місця роботи та
копії наказу про прийняття його на
роботу.

В судовому засіданні позивач доводи
апеляційної скарги підтримав і просив
її задовольнити.

Належним чином повідомлений про дату,
час і місце апеляційного розгляду
представник відповідача до суду не
прибув, що, відповідно до ч.4 ст.196 КАС
України, не є перешкодою для судового
розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення позивача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
Донецького апеляційного
адміністративного суду дійшла до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню наступних
підстав.

Судом установлено і не є спірним, що
07.09.2011 року рішенням Калінінського
районного суд м. Донецька стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на
утримання неповнолітньої дитини у
розмірі 1/4 частини з усіх видів його
доходу (заробітку), але не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісячно, починаючи
з 23.08.2011 року до досягнення дитиною
повноліття, чи до зміни сімейного,
матеріального стану чи стану здоров'я
сторін.

В період часу з 23.08.2011 року до жовтня 2013
року позивач не мав офіційного,
постійного місця роботи, у зв»язку з
чим сплачував аліменти у грошовій сумі
по 300 - 1000 гривень щомісячно.

09.10.2013 року ОСОБА_3 звернулася із заявою
про примусове виконання судового
рішення, надавши виконавчий лист від
07.09.2011 року №2-2072/11, на підставі чого
державним виконавцем відділу ДВС
Калінінського районного управління
юстиції у м. Донецьку винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 09.10.2013 року.

16.10.2013 року позивачем було надано до
відділу ДВС Калінінського районного
управління юстиції у м. Донецьку
квитанції про сплату аліментів за весь
період на загальну суму 10120 грн., а також
наказ про прийняття його на роботу з
14.10.2013 року в Приватне підприємство
«ЕКО-ПРІНТ».

18.10.2013 року державним виконавцем
відділу ДВС Калінінського районного
управління юстиції у м. Донецьку було
складено розрахунок заборгованості по
аліментам №25836/04, яка з урахуванням
сплати позивачем аліментів у період з
23.08.2011 року по 01.10.2013 року склала 13238,07
грн., при цьому, розрахунок
заборгованості здійснювався державним
виконавцем, виходячи з
середньомісячної заробітної плати для
непрацюючих боржників для даної
місцевості.

Такі дії відповідач є предметом даного
позову, оскільки позивач вважає їх
неправомірними.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб»єктів владних
повноважень адміністративні суду
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несправедливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
установлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб»єкта владних
повноважень обов»язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
відповідач діяв правомірно з огляду на
неприйняття довідки, що свідчить про
факт працевлаштування позивача, через
відсутність у ній кутового штампу
підприємства із зазначенням вихідного
номеру та дати видачі.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Так, відповідно до положень ст. 195
Сімейного кодексу України
заборгованість за аліментами,
присудженими у частці від заробітку
(доходу), визначається виходячи з
фактичного заробітку (доходу), який
платник аліментів одержував за час,
протягом якого не провадилося їх
стягнення. Якщо платник аліментів не
працював на час виникнення
заборгованості, але працює на час
визначення її розміру, заборгованість
визначається із заробітку (доходу),
який він одержує. Якщо платник
аліментів не працював на час
виникнення заборгованості і не працює
на час визначення її розміру, вона
обчислюється виходячи із середньої
заробітної плати працівника для даної
місцевості.

Як наголошувалось вище, позивач на
виконання судового рішення про
стягнення аліментів щомісячно
перераховував на утримання дитини
грошові кошти в сумі від 300 до 1000
гривень, що, у всякому разі є не меншим
30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, як передбачено
судовим рішенням.

Разом з тим, не зважаючи на добровільне
виконання позивачем рішення суду, в
порушення статті 195 Сімейного кодексу
України, державним виконавцем
здійснено розрахунок заборгованості з
аліментів, виходячи із середньої
заробітної плати непрацюючих
боржників на відповідній території,
хоча державному виконавцю було
достеменно відомо про
працевлаштування ОСОБА_2 на час
здійснення цього розрахунку.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що відповідач,
як суб»єкт владних повноважень, не
довів суду правомірність своїх дій, а
суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення, порушив норми матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи і, відповідно до п.4 ч.1
ст.202 КАСУ, є підставою для скасування
постанови з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем сплачено судовий збір при
поданні позову та під час апеляційного
оскарження в сумі 163,36 грн., які йому
мають бути повернуті з Державного
бюджету України.

Керуючись ст.ст.195,196,198,202,205,207,211,212,254
Кодексу адміністративного
судочинства, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Постанову Калінінського районного
суду м. Донецька від 07 квітня 2014 року в
адміністративній справі № 256/8251/13-а -
скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_2 до відділу державної
виконавчої служби Калінінського
районного управління юстиції у м.
Донецьку про визнання дій
неправомірними та скасування
розрахунку заборгованості по
аліментам - задовольнити.

Визнати неправомірними дії відділу
державної виконавчої служби
Калінінського районного управління
юстиції у м. Донецьку щодо здійснення
розрахунку заборгованості по
аліментам ОСОБА_2.

Скасувати розрахунок заборгованості
по аліментам № 25836/04 від 18.10.2013 р.
стосовно ОСОБА_2.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 понесені судові
витрати у вигляді судового збору в сумі
163 (сто шістдесят три) гривні 36 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови, постанова в повному обсязі
складена 11 червня 2014 року.

Головуючий:
Л.В. Губська

Судді:
Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко