Справа № К/9991/57619/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/57619/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом
Підприємства з іноземними
інвестиціями у формі Товариства з
обмеженою відповідальністю "Вікторія"
до Донецького обласного відділення
фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності про
скасування рішення, за касаційною
скаргою Підприємства з іноземними
інвестиціями у формі Товариства з
обмеженою відповідальністю "Вікторія"
на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 07 липня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 16 серпня 2011
року, -

у с т а н о в и л а :

У травні 2011 року Підприємство з
іноземними інвестиціями у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вікторія" (далі ТОВ)
звернулося з позовом до Донецького
обласного відділення фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності (далі Фонд), у
якому просило скасувати рішення про
повернення коштів Фонду та
застосування фінансових санкцій за
порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ
зазначало, що рішенням Фонду
№ 22 від 29 квітня 2011 року не прийнято до
зарахування витрати на
санаторно-курортне лікування
працівників та стягнуто штрафні
санкції всього в сумі 10297,35 грн. Таке
рішення відповідача позивач вважає
неправомірним, оскільки ним дотримано
усі вимоги законодавства при видачі
путівок, тому просив про задоволення
позову.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 07 липня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 16 серпня 2011
року в задоволенні позову відмовлено.

У поданій до Вищого адміністративного
суду України касаційній скарзі
позивач, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить їх
рішення скасувати та задовольнити
позов в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарги з таких підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи, за
результатами планової перевірки
позивача з питань повноти нарахування
страхових внесків і правильності
витрачення страхових коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності 15 квітня 2011 року
відповідачем складено акт про
порушення пункту 1 ст. 47 Закону України
від 18 січня 2001 року № 2240-ІІІ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, обумовленими народженням та
похованням» (далі Закон № 2240-ІІІ) та
пункту 4.2 Порядку отримання
застрахованими особами і членами їх
сімей санаторно-курортного лікування,
що сплачується за рахунок коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, затвердженого
постановою правління Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності від 25 лютого
2009року № 12, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 14 квітня
2009 р. за № 339/16355 (далі Порядок) щодо
виданих путівок в санаторій
«Гурзуфський» терміном з 10 листопада
2010 року по 01 грудня 2010 року та в
санаторій «Святі гори» терміном з 08
грудня 2010 року по 28 грудня 2010 року.

На підставі даного акту Фондом
прийняте спірне рішення № 22 від 29
квітня 2011 року, яким Фонд не прийняв до
зарахування витрати за
санаторно-курортне лікування
працівників ТОВ в сумі 6864,90 грн. та
застосував штрафні санкції за
порушення порядку витрачання
страхових коштів в розмірі 50 % від
зазначеної суми, тобто 3432,45 грн., всього
в сумі 10297,35 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди на підставі наявних у
справі даних встановили і правильно
виходили з того, що вказані путівки
видані з порушенням вимог пункту 4.2
Порядку не у період відпустки
застрахованих осіб, а тому при
винесенні спірного рішення, відповідач
діяв на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законами України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 47 Закону № 2240-ІІІ
для забезпечення відновлення здоров'я
застрахована особа та члени її сім'ї (а
також особа, яка навчається у вищому
навчальному закладі) мають право на
отримання санаторно-курортного
лікування, оздоровлення в
спеціалізованих оздоровчих закладах (у
тому числі дитячих) у межах асигнувань,
установлених бюджетом Фонду на
зазначені цілі, та в порядку і на
умовах, визначених правлінням Фонду.

Згідно пункту 1.1 Порядку, такий
визначає умови отримання
застрахованими особами і членами їх
сімей (а також особами, які навчаються у
вищому навчальному закладі)
санаторно-курортного лікування,
сплаченого за рахунок коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності (далі - Фонд),
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням".

Пунктом 4.2 Порядку встановлено, що
відповідно до рішення комісії
(уповноваженого) із соціального
страхування підприємство, установа,
організація, яке є основним місцем
роботи застрахованої особи, видає
путівку до санаторію в період
відпустки, а до
санаторію-профілакторію - в період
відпустки, без відриву від виробництва,
за умови часткового фінансування
санаторію-профілакторію за рахунок
коштів Фонду.

Судами встановлено, що путівки
видавались застрахованим особам під
час їх перебування на робочому місці,
що підтверджується матеріалами справи,
а відтак відповідач, приймаючи рішення
про застосування до позивача заходів
відповідальності, передбачених
статтею 30 Закону № 2240-ІІІ та пунктом 6.2
Порядку діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законами України.

Враховуючи зазначене, рішення судів
відповідають дійсним обставинам
справи та нормам матеріального і
процесуального права, доводи
касаційної скарги його висновків не
спростовують, а тому підстав для
скасування судового рішення колегія
суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Підприємства з
іноземними інвестиціями у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вікторія" відхилити,
а постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 07 липня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 16 серпня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії сторонам і
оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало