Справа № 2а-391/12
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-391/12
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

10 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при
секретаріБорисюк Л.П., Кобаля М.І.,
Петрика І.Й. Чайка О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Міністерства
оборони України на постанову
Солом'янського районного суду м. Києва
від 29 березня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_5 до Міністерства оборони
України про визнання дій протиправними
та зобов'язання провести донарахування
та виплату одноразової грошової
допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2012 року ОСОБА_5 звернувся до
Солом'янського районного суду м. Києва
із позовом до Міністерства оборони
України в якому просив визнати
бездіяльність та відмову відповідача
щодо виплати йому одноразової грошової
допомоги, відповідно до ст. 9 Закону
України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей» неправомірними та
зобов'язати перерахувати та виплатити
одноразову грошову допомогу у зв'язку з
настанням інвалідності, що пов'язана з
виконанням обов'язків військової
служби в розмірі 48-місячного грошового
забезпечення, виходячи з грошового
забезпечення, передбаченого ч. 2 ст. 9
Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» з урахуванням
проведених виплат.

Постановою Солом'янського районного
суду м. Києва від 29 березня 2012 року
позов задоволено.

Визнано протиправними дії
Міністерства оборони України щодо
виплати ОСОБА_5 одноразової грошової
допомоги з порушенням вимог Закону
України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей».

Зобов'язано Міністерство оборони
України донарахувати та виплати ОСОБА_5
одноразову грошову допомогу у зв'язку з
настанням інвалідності внаслідок
виконання обов'язків військової служби
в розмірі 48-місячного грошового
забезпечення, виходячи з грошового
забезпечення, передбаченого ч. 2 ст. 9
Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» з урахуванням
проведених виплат.

Відповідач, не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач ОСОБА_5 проходив службу в
Збройних Силах України, 25.10.2010 наказом
Міністра оборони України № 1140 його
було звільнено з військової служби в
запас за станом здоров'я.

05.11.2010 наказом начальника Генерального
штабу - Головнокомандувача Збройних
Сил України № 202 його було виключено зі
списків особового складу та всіх видів
забезпечення.

З 17.03.2011 за висновками
медико-соціальної експертної комісії
позивачу була встановлена третя група
інвалідності (довідка МСЕК серії 10 ААА
№ 133859), яка пов'язана з виконанням
обов'язків військової служби.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог, позивач надав витяг з протоколу
засідання Комісії з розгляду питань,
пов'язаних із призначенням і виплатою
одноразової грошової допомоги в разі
загибелі, каліцтва або інвалідності
військовослужбовців, звільнених з
військової служби № 3 від 11.07.2011.

Проте, як зазначив позивач, одноразова
грошова допомога йому була встановлена
в розмірі 48-місячного грошового
забезпечення та виплачена в сумі 103 032,00
грн., виходячи з посадового окладу,
окладу за військовим званням та
надбавки за вислугою років, що
підтверджується протоколом комісії
Міністерства оборони України.

Позивач вважає визначений розмір
грошового забезпечення невірним,
оскільки при його обрахуванні
відповідач неправильно визначив
розмір грошового забезпечення у
зв'язку з чим звернувся до суду з
вищевказаним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, колегія суддів
виходить з наступного.

Основні засади державної політики у
сфері соціального захисту
військовослужбовців та членів їх
сімей, єдину систему їх соціального та
правового захисту, гарантії
військовослужбовцям та членам їх сімей
в економічній, соціальній, політичній
сферах, сприятливі умови для
реалізації їх конституційного
обов'язку щодо захисту Вітчизни та
відносини у цій галузі врегульовано
Законом України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII
(далі - Закон № 2011).

Соціальний захист військовослужбовців
- це діяльність (функція) держави,
спрямована на встановлення системи
правових і соціальних гарантій, що
забезпечують реалізацію
конституційних прав і свобод,
задоволення матеріальних і духовних
потреб військовослужбовців відповідно
до особливого виду їх службової
діяльності, статусу в суспільстві,
підтримання соціальної стабільності у
військовому середовищі. Це право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, у старості, а також в інших
випадках, передбачених законом (стаття
1 Закону).

Відповідно до частини 2 статті 16 Закону
№ 2011-ХІІ, у разі поранення (контузії,
травми або каліцтва), заподіяного
військовослужбовцю під час виконання
ним обов'язків військової служби, а
також інвалідності, що настала в період
проходження військової служби або не
пізніше ніж через три місяці після
звільнення зі служби чи після
закінчення цього строку, але внаслідок
захворювання або нещасного випадку, що
мали місце в період проходження
військової служби, залежно від ступеня
втрати працездатності, йому
виплачується одноразова грошова
допомога в розмірі до п'ятирічного
грошового забезпечення за останньою
посадою в порядку та на умовах,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Частиною 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ
визначено, що до складу грошового
забезпечення входять: посадовий оклад,
оклад за військовим званням; щомісячні
додаткові види грошового забезпечення
(підвищення посадового окладу,
надбавки, доплати, винагороди, які
мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового
забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 № 499 затверджений Порядок та
умови призначення і виплати
одноразової грошової допомоги у разі
загибелі (смерті), поранення (контузії,
травми або каліцтва) чи інвалідності
військовослужбовців,
військовозобов'язаних і резервістів,
призваних на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, та
інвалідності звільнених з військової
служби (зборів) осіб (далі - Порядок №
499).

Пунктом 2 Порядку № 499 встановлено, що
призначення і виплата одноразової
грошової допомоги у разі загибелі
(смерті), поранення (контузії, травми
або каліцтва) чи інвалідності
військовослужбовців,
військовозобов'язаних і резервістів,
призваних на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, та
інвалідності звільнених з військової
служби (зборів) осіб, що сталися після 1
січня 2007 року, здійснюється згідно з
цим Порядком.

Згідно із пунктом 2 Порядку № 499 (в
редакції, чинній на час настання
інвалідності позивача)
військовослужбовцям (крім
військовослужбовців строкової служби),
у разі настання інвалідності в період
проходження військової служби та
особам, звільненим з військової служби,
у разі настання інвалідності не
пізніше ніж через три місяці після
звільнення з такої служби чи після
закінчення зазначеного строку, але у
разі настання інвалідності внаслідок
виконання обов'язків військової служби
виплачується одноразова грошова
допомога інвалідам 3 групи у розмірі
48-місячного грошового забезпечення.

Абзацом 5 підпункту 4 пункту 2 Порядку №
499 (в редакції, чинній на час настання
інвалідності позивача) встановлено,
зокрема, що грошове забезпечення
визначається для військовослужбовців,
звільнених із служби на день
звільнення виходячи з посадового
окладу, окладу за військовим званням,
відсоткової надбавки за вислугу років.

Тобто, Порядком № 499 деталізовані
загальні підходи щодо компенсаційних
виплат встановлених Законом України
«Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей».

За таких підстав, відповідач,
визначаючи розмір належної позивачу
одноразової грошової допомоги,
протиправно застосував Порядок № 499,
оскільки його положення суперечать
частині 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, що
має вищу юридичну силу, а отже, розмір
сплаченої відповідачем суми
одноразової грошової допомоги не
відповідає розміру встановленому
статтями 9, 16 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей».

Виходячи з викладеного, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги
ОСОБА_5 є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства
оборони України на постанову
Солом'янського районного суду м. Києва
від 29 березня 2012 року - залишити без
задоволення.

Постанову Солом'янського районного
суду м. Києва від 29 березня 2012 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
М.І. Кобаль І.Й. Петрик

Повний текст ухвали складено та
підписано - 13.06.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Кобаль М.І.

Петрик І.Й.