Справа № 821/1723/14
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/1723/1412
год. 17 хв.

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючої судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Рябчич А.М.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Тітова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у м. Херсоні Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області про визнання протиправним та
скасування наказу,

встановив:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3
(далі - позивач, ФОП ОСОБА_3) звернувся до
Херсонського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області (далі
- відповідач, ДПІ), у якому просить
визнати протиправним та скасувати
наказ про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки
ОСОБА_3 від 20.05.2014 року №615.

Вказані вимоги позивач обґрунтовує
відсутністю у відповідача підстав для
призначення позапланової невиїзної
перевірки відповідно до пп. 78.1.1. ст. 78
Податкового кодексу України та як
наслідок прийняття оскаржуваного
наказу, оскільки позивач на письмовий
запит податкового органу надав
пояснення та підтверджуючи документи.
Щодо наявності у відомостях бази даних
ДРФО за 2013 рік відомостей за ознакою "126
- додаткове благо" дохід у сумі 559195,51
грн., то позивач зазначає, що вказана
сума стосується договірних відносин
між ОСОБА_3, як фізична особа, та ПАТ "
Укрсоцбанк" щодо отримання кредитних
коштів на поточні потреби і тому не має
ніякого відношення до підприємницької
діяльності.

В судовому засіданні протокольно
ухвалено щодо заміни позивача фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 на належного
позивача ОСОБА_3 відповідно до ст. 52 КАС
України.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив суд їх задовольнити.

Відповідач надав письмові заперечення,
згідно яких зазначив, що підставою для
прийняття наказу від 20.05.2014 р. № 615 "Про
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки
платника податків ОСОБА_3 РКНОКПП
НОМЕР_1" стало не надання позивачем на
запит ДПІ у м. Херсоні уточнюючого
податкового розрахунку сум доходів,
нарахованих (сплачених) на користь
платника податків у зв'язку із не
відображенням ОСОБА_3 у податковій
декларації відомостей про отримання
додаткового блага у вигляді анулювання
(списання) кредитором суми боргу, що
передбачені підпунктом д) підпункту
164.2.17 пункту 164.2. статті 164 Податкового
кодексу України. За результатами
проведення даної перевірки, ДПІ у м.
Херсоні складено акт за № 829/21-03-17-02/
НОМЕР_1 від 03.06.2014 року "Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки платника податків ОСОБА_3
(РКНОКПП НОМЕР_1) з питання отримання
додаткового блага у вигляді суми боргу
анульованого кредитором за період з
01.01.2013 по 31.12.2013", який отримав позивач
особисто. В судовому засіданні
представник відповідача пояснив, що на
даний момент податкове
повідомлення-рішення не прийнято,
оскільки ДПІ розглядаються
заперечення позивача на вказаний акт
перевірки. З посиланням на вказані
обставини відповідач просить суд
відмовити у задоволені позовних вимог.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав письмові
заперечення та просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши думку представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства України, оцінивши їх у
сукупності, суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог,
виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 20.05.2014 року ДПІ у
м. Херсоні був прийнятий наказ №615 "Про
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки
платника податків ОСОБА_3 РКНОКПП
НОМЕР_1", який є предметом оскарження у
даній справі.

Як вбачається зі змісту вказаного
наказу, правовою підставою для його
видання зазначено пп. 20.1.4 п. 20.1. ст. 20, пп.
78.1.1., пп. 78.1.2. п. 78.1 ст.78 та ст. 79
Податкового кодексу України.

Надаючи правову оцінку вказаним діям
суб'єкта владних повноважень на
предмет їх дотримання вимог
податкового законодавства, суд
встановив наступне.

Особливості проведення документальної
невиїзної перевірки передбачені
статтею 79 Податкового кодексу України,
у відповідності до якої:

- документальна невиїзна перевірка
здійснюється у разі прийняття
керівником органу державної
податкової служби рішення про її
проведення та за наявності обставин
для проведення документальної
перевірки, визначених статтями 77 та 78
цього Кодексу. Документальна невиїзна
перевірка здійснюється на підставі
зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1
статті 75 цього Кодексу документів та
даних, наданих платником податків у
визначених цим Кодексом випадках, або
отриманих в інший спосіб, передбачений
законом (п.79.1 ст.79);

- документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами органу державної податкової
служби виключно на підставі рішення
керівника органу державної податкової
служби, оформленого наказом, та за
умови надіслання платнику податків
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення або
вручення йому чи його уповноваженому
представнику під розписку копії наказу
про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки та
письмового повідомлення про дату
початку та місце проведення такої
перевірки (п.79.2 ст.79);

- присутність платників податків під
час проведення документальних
невиїзних перевірок не обов'язкова
(п.79.3 ст.79).

Так, підпунктами 78.1.1. та 78.1.2. п. 78.1. ст. 78
цього Кодексу передбачено, що
документальна позапланова виїзна
перевірка, зокрема, здійснюється, якщо
за наслідками перевірок інших
платників податків або отримання
податкової інформації виявлено факти,
що свідчать про можливі порушення
платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, якщо платник
податків не надасть пояснення та їх
документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту;
платником податків не подано в
установлений законом строк податкову
декларацію або розрахунки, якщо їх
подання передбачено законом.

Вирішуючи питання наявності підстав
для призначення документальної
позапланової невиїзної перевірки та
прийняття наказу про її призначення на
підставі вищеописаних підпунктів
статті 78 Податкового кодексу України,
суд звертає увагу на наступне.

Як встановлено судом, 24.02.2014 р. ДПІ було
направлено ФОП ОСОБА_3 запит за
№1863/10/21-03-17.1-22 про надання
документальних підтверджень та
пояснень щодо розбіжностей виявлених у
ході доперевірочного аналізу наданої
податкової декларації про майновий
стан і доходи за 2013 рік та баз даних з
1ДФ., оскільки згідно вказаної
декларації обсяги отриманого доходу
складають 218 967,00 грн., проте згідно з
відомостями бази даних ДРФ0 за 2013 рік
доходи за ознакою " 126- додаткове благо"
складають у сумі 559 195,51 грн.

Позивач листом - відповіддю від 17.03.2014 р.
повідомив податковий орган, що подана
ним декларація про майновий стан і
доходи за 2013 рік оформлена вірно і
відсутні підстави включати до неї
грошові кошти у сумі 559195,51 грн.,
оскільки договір кредиту №051/058 від
07.11.2007 р., укладено між ОСОБА_3, і ПАТ
"Укрсоцбанк" за яким стороною є
громадян ОСОБА_3, а не фізична
особа-підприємець, оскільки кредитні
кошти надавались на поточні потреби, а
не для здійснення підприємницької
діяльності.

Отже, судом встановлено, що підставою
для направлення позивачу вказаного
податкового запиту є відомості бази
даних ДРФО за 2013 р. щодо доходів за
ознакою " 126 - додаткове благо" дохід у
сумі 559195,51 грн., проте позивач заперечив
щодо його відображення у декларації
про майновий стан і доходи за 2013 р.,
оскільки вважає, що вказана декларація
відображає виключно доходи його
підприємницької діяльності, а не
доходи, як фізичної особи.

З огляду на вищевказані обставини, суд
вважає, що відповідно до пп. 78.1.2 ст. 78 ПК
України податковий орган мав право
призначити позапланову невиїзну
перевірку та відповідно прийняти наказ
про її призначення.

При цьому, суд відмічає, що частиною 2
статті 124 Конституції України
юрисдикція суддів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Отже з наведеної норми Конституції
України судова юрисдикціям
поширюється не загалом на всі
суспільні правовідносини, а лише на
такі, що врегульовані нормами права,
тобто на правовідносини.

В свою чергу неодмінними елементом
правовідносин є їх зміст, тобто
суб'єктивне право особи та її обов'язок.
Відтак, судовому захисту підлягає
суб'єктивне право особи, яке
порушується у конкретних
правовідносинах.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України від 25 листопада 1997 року
№6-зп "Щодо офіційного тлумачення
частини другої статті 55 Конституції
України та статті 248-2 Цивільного
процесуального кодексу України"
частину другу статті 55 Конституції
України необхідно розуміти так, що
кожен, тобто громадянин України,
іноземець, особа без громадянства має
гарантоване державою право оскаржити в
суді загальної юрисдикції рішення, дії
чи бездіяльність будь-якого органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб, якщо громадянин України,
іноземець, особа без громадянства
вважають, що їх рішення, дія чи
бездіяльність порушують або ущемлюють
права і свободи громадянина України,
іноземця, особи без громадянства чи
перешкоджають їх здійсненню, а тому
потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції
Конституційного Суду України випливає,
що підставою для звернення особи до
суду з позовом щодо оскарження рішення,
дії чи бездіяльності будь-якого органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб є наявність у позивача
переконання в порушенні його прав або
свобод чи в існуванні перешкод у
здійсненні цих прав.

Вказаний принцип також закріплений в
частині 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, який визначає, що кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Виходячи із положень статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
предметом розгляду в порядку
адміністративного судочинства є
рішення, дії або бездіяльність суб'єкта
владних повноважень.

Так, згідно підпункту 17.1.7 пункту 17.1
статті 17 Податкового кодексу України
платник податків має право оскаржувати
в порядку, встановленому цим Кодексом,
рішення, дії (бездіяльність)
контролюючих органів (посадових осіб).

Виходячи з наведеного, платниками
податків до суду можуть бути оскаржені
рішення, дії, бездіяльність суб'єктів
владних повноважень, які порушують
права, свободи та інтереси.

В ході розгляду справи судом
встановлено, що за результатами
реалізації прав, що випливають із
вказаного наказу, податковим органом
складено акт перевірки за №829/21-03-17-02/
НОМЕР_1 від 03.06.2014 року "Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки платника податків ОСОБА_3
(РКНОКПП НОМЕР_1) з питання отримання
додаткового блага у вигляді суми боргу
анульованого кредитором за період 3
01.01.2013 по 31.12.2013", проте не прийнято
податкове повідомлення-рішення,
оскільки не настав строк для його
прийняття внаслідок розгляду ДПІ
заперечень позивача на вказаний акт
перевірки.

Отже, враховуючи, що податковим органом
фактично реалізована його компетенція
на проведення перевірки та оформлення
результатів такої перевірки,
оспорюваний наказ не є таким, що
порушують права позивача та інтереси
шляхом обмежень у реалізації його прав
чи безпідставного покладення на нього
необґрунтованих обов'язків, а відтак,
задоволення позовних вимог про
визнання незаконним та скасування
наказу не призведе до поновлення
порушеного права позивача, оскільки
такий наказ не є юридично значимими для
позивача у зв'язку з не прийняттям
податкового повідомлення-рішення.

Суд відмічає, оскільки наслідком
розв'язання публічно-правового спору
по суті має бути захист порушеного
права позивача, тому належним способом
захисту таких прав є пред'явлення
позову про скасування рішення
контролюючого органу, яким визначено
суму податкових зобов'язань чи
штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
оцінивши зібрані по справі докази, суд
приходить до висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.10, 11, 69, 71, 128, 158 - 163, 167 КАС України,
суд -

постановив:

У задоволені адміністративного позову
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 16 червня 2014 р.

Суддя
Дубровна
В.А.

кат. 8