Справа № К/9991/31523/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/31523/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Служби Безпеки України, Управління
Служби безпеки України в Харківській
області про визнання неправомірними
дій та зобов'язання вчинити дії, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Апеляційного суду Харківської області
від 04 травня 2011 року,-

у с т а н о в и л а :

У травні 2010 року позивач звернувся із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що одноразова грошова допомога,
передбачена статтею 16 Закону України
від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ) та статтею
29 Закону України від 25 березня 1992 року
№ 2229-ХІІ «Про Службу безпеки України»
(далі Закон № 2229-ХІІ) протиправно
призначена та виплачена позивачу у
розмірі, обчисленому з урахуванням
складових грошового забезпечення,
зазначених у Порядку та умов
призначення і виплати одноразової
грошової допомоги у разі загибелі
(смерті), поранення (контузії, травми
або каліцтва) чи інвалідності
військовослужбовців,
військовозобов'язаних і резервістів,
призваних на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, та
інвалідності звільнених з військової
служби (зборів) осіб, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 травня 2008 року № 499 (далі Порядок).

В обґрунтування позову також зазначив,
що розмір призначеної та виплаченої
йому допомоги повинен визначатись з
урахуванням вимог частини 2 статті 9
Закону № 2011-ХІІ.

Вважаючи це порушенням своїх прав
просив про задоволення позову з
вказаних підстав.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 1 липня 2010 року позов
задоволено, визнано неправомірними дії
та зобов'язано відповідача призначити
і виплатити одноразову грошову
допомогу позивачу, як інваліду ІІІ
групи, з розрахунку складових
грошового забезпечення відповідно до
частини 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ.

Постановою Апеляційного суду
Харківської області від 04 травня 2011
року, рішення суду першої інстанції
скасовано та в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить
оскаржуване судове рішення скасувати
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
задоволення скарги з таких підстав.

Судами встановлено, що наказом голови
Служби Безпеки України від 8 вересня 2007
року № 1439-ос позивач звільнений з
військової служби у відставку за
підпунктом «в» пункту 65 та підпунктом
«б» пункту 67 «Положення про
проходження військової служби за
контрактом та кадрової військової
служби у Службі Безпеки України» за
станом здоров'я, а з 1 жовтня 2007
року виключений зі списків особового
складу.

В подальшому, 8 жовтня 2007 року, йому
встановлена 3-тя група інвалідності в
зв'язку з захворюванням, пов'язаним з
проходженням військової служби.

В жовтні 2008 року позивачу виплачена
одноразова грошова допомога, як
інваліду 3-ї групи, із розрахунку 36
місячного грошового забезпечення,
обчисленого відповідно до Порядку,
затвердженого постановою КМУ від 28
травня 2008 року № 499.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що на час проведення
виплати позивачу, застосуванню
підлягала постанова КМУ від 28 травня 2008
року № 499, а тому дії відповідача
відповідали вимогам діючого на той час
законодавства.

Проте до такого висновку апеляційний
суд дійшов без з'ясування дійсних прав
та обов'язків сторін, в порушення норм
матеріального і процесуального права.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до статті 27 Закону №
2229-ХІІ держава забезпечує соціальний і
правовий захист військовослужбовців і
працівників Служби безпеки України.

Військовослужбовці Служби безпеки
України користуються політичними,
соціально-економічними та особистими
правами і свободами, а також пільгами
відповідно до Закону України "Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей", цього Закону, інших актів
законодавства.

Право на пільги зберігається за
військовослужбовцями Служби безпеки
України, яких звільнено зі служби за
віком, через хворобу або за вислугою
років.

Згідно зі статтею 1 Закону № 2011-XII
соціальний захист військовослужбовців
- це діяльність (функція) держави,
спрямована на встановлення системи
правових і соціальних гарантій, що
забезпечують реалізацію
конституційних прав і свобод,
задоволення матеріальних і духовних
потреб військовослужбовців відповідно
до особливого виду їх службової
діяльності, статусу в суспільстві,
підтримання соціальної стабільності у
військовому середовищі. Це право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, у старості, а також в інших
випадках, передбачених законом.

Частиною 2 статті 29 Закону № 2229-ХІІ (в
редакції, яка діяла на час виплати
позивачу допомоги) встановлено, що у
разі поранення (контузії, травми або
каліцтва), заподіяного
військовослужбовцю Служби безпеки
України під час виконання ним
обов'язків військової служби, а також
інвалідності, що настала в період
проходження служби або не пізніше ніж
через три місяці після звільнення зі
служби чи після закінчення цього
строку, але внаслідок захворювання або
нещасного випадку, що мали місце в
період проходження служби, пов'язаного
з виконанням службових обов'язків,
залежно від ступеня втрати
працездатності йому виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі
до п'ятирічного грошового забезпечення
за останньою посадою в порядку та на
умовах, визначених Кабінетом Міністрів
України. Визначення ступеня втрати
працездатності військовослужбовцем
Служби безпеки України у період
проходження служби у кожному випадку
ушкодження здоров'я здійснюється в
індивідуальному порядку відповідно до
законодавства.

За частиною другою статті 16
зазначеного Закону у разі
інвалідності, що настала в період
проходження військової служби або не
пізніше ніж через три місяці після
звільнення зі служби чи після
закінчення цього строку, але внаслідок
захворювання або нещасного випадку, що
мали місце в період проходження
військової служби, залежно від ступеня
втрати працездатності
військовослужбовцю виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі
до п'ятирічного грошового забезпечення
за останньою посадою в порядку та на
умовах, визначених Кабінетом Міністрів
України.

На виконання цієї статті Закону
Кабінет Міністрів України постановою
№ 499 затвердив Порядок, згідно з
підпунктом 2 пункту 2 якого (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин) одноразова грошова допомога
виплачується військовослужбовцям
(крім військовослужбовців строкової
служби), зокрема інвалідам III групи, у
разі настання інвалідності внаслідок
виконання обов'язків військової служби
у розмірі 36-місячного грошового
забезпечення.

Абзацом п'ятим підпункту 4 пункту 2
Порядку передбачено, що для
військовослужбовців, які перебувають
на кадровій військовій службі або
проходять військову службу за
контрактом, грошове забезпечення
визначається за останньою посадою, яку
вони займали на день втрати
працездатності, а звільнених із служби
- на день звільнення виходячи з таких
складових: посадовий оклад, оклад за
військовим званням, відсоткова
надбавка за вислугу років.

Водночас частина друга статті 9 Закону
№ 2011-XII елементи грошового
забезпечення визначає по-іншому:
посадовий оклад, оклад за військовим
званням; щомісячні додаткові види
грошового забезпечення (підвищення
посадового окладу, надбавки, доплати,
винагороди, які мають постійний
характер, премія); одноразові додаткові
види грошового забезпечення.

На думку колегії суддів, виходячи із
визначених у частині четвертій статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами для визначення
складових грошового забезпечення щодо
виплати одноразової грошової допомоги
слід застосовувати не Порядок, а Закон
№ 2011-XII, який має вищу юридичну силу.

З огляду на викладене, апеляційний суд
помилково скасував рішення суду першої
інстанції та відмовив у задоволенні
позову.

За приписами статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись статтями 223, 226, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Апеляційного суду
Харківської області від 04 травня 2011
року, скасувати та залишити в силі
рішення Київського районного суду м.
Харкова від 1 липня 2010 року.

Ухвала набирає законної сили набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії сторонам і
оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало