Справа № 825/1547/14
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2014 року
Чернігів Справа №
825/1547/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючої судді
Соломко І.І.,

за участю секретаря
Розмовенко А.О.,

представника позивача
Ющенка В.М., Шевченка О.Л.,

третьої особи
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернігівській області до ОСОБА_4, третя
особа на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - ОСОБА_3, про зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

12.05.2014 Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернігівській області (далі-позивач,
ІДАБК у Чернігівській області)
звернулася до суду з адміністративним
позовом до ОСОБА_4 (далі-відповідач),
третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - ОСОБА_3 (далі - третя
особа), в якому просить суд зобов'язати
відповідача знести за власний рахунок
самочинно збудовану прибудову до
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1

Позовні вимоги Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернігівській області обґрунтовані
тим, що будівництво прибудови до
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1,
яке проводиться відповідачем,
здійснюється з порушенням, а саме
статті 9 Закону України «Про
архітектурну діяльність», статті 34
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» та згідно з
статті 376 ЦК України має ознаки
самочинного будівництва. В
установлений строк відповідач
добровільно не виконала вимоги,
встановлені приписом № 921 від 06.11.2013,
тому такий об'єкт підлягає знесенню в
результаті прийнятого рішення суду,
регламентуючи своє право на звернення
до суду відповідно до частини першої
статті 38 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності». В доповнення позивач
зазначив, що проведення позапланових
перевірок щодо дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил на
об'єкті будівництва за вказаної
адресою здійснено на підставі
звернення Корюківської міської ради,
яка в свою чергу звернулась за
результатами розгляду заяви гр. ОСОБА_3

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали з
підстав, наведених у позовній заяві.
Просять суд задовольнити позов в
повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, належним чином повідомлений
про дату, час та місце його проведення.

ОСОБА_3.(третя особа) в судовому
засіданні висловився про задоволення
позову та ухвалення рішення про
знесення самочинного будівництва,
мотивуючи тим, що відповідач не мала
дозволу на проведення будівельних
робіт, відтак незаконно здійснено
будівництво прибудови до житлового
будинку підлягає знесенню. При цьому
зазначила, що представник позивача в
ході перевірки не перевірив законність
будівництва всіх господарських
будівель, що знаходяться за адресою
АДРЕСА_1, а також перевірку проводив без
її присутності.

Заслухавши пояснення представників
позивача та третьої особи, розглянувши
подані документи і матеріали,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, судом встановлено наступне.

На звернення Корюківського міського
голови Матюхи І.В. від 16.10.2013 № 735/03-16,
який в свою чергу звернувся за
результатами розгляду звернення гр.
ОСОБА_3, Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернігівській області згідно наказу №
636-ОД від 05.11.2013(а.с.46) проведено
позапланову перевірку з питань
будівництва прибудови до житлового
будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 яка
здійснювалась гр. ОСОБА_4, про що
складено акт від 06.11.2013 № 1624 (а.с.9-10).

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_4
проводила виконання будівельних робіт
при будівництві прибудови до житлового
будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 без
повідомлення про початок їх виконання,
що є порушенням статей 34 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» та невідповідність
будівельних норм, стандартів та правил,
що є порушенням пункту 3.19* ДБН 360-92**. За
наслідками перевірки складено
протокол про адміністративне
правопорушення від 06.11.2013 (а.с.11-12) та
видано припис № 921 від 06.11.2013 (а.с.13-14).

Приписом від 06.11.2013 № 921 запропоновано
відповідачу усунути порушення в строк
до 06.02.2014, а саме демонтувати
прибудову(а.с13-14).

Згідно акту від 05.03.2014 р. № 247 позивачем
проведена позапланова перевірка
виконання вимог припису від 06.11.2013 року
№ 921, яким задокументовано факт
невиконання вимог вказаного припису,
що є порушенням. У зв'язку із
зазначеним, позивач звернувся із даним
позовом до суду.

Оцінюючи встановлені обставини та
доводи сторін, суд зазначає, що
відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до пункту 11 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 20.05.2013 року № 8 «Про окремі
питання юрисдикції адміністративних
судів» постанови Верховного Суду
України від 11.02.2009 року даний спір є
публічно правовим.

Спірні правовідносини даного
адміністративного позову регулюються
Законом України «Про архітектурну
діяльність» від 17.02.2011 № 3038, Порядком
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 23.05.2011 № 553 та
Положенням про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, затвердженим указом
Президента України № 439/2011 від 08.04.2011.

Частиною першою статті 9 Закону України
«Про архітектурну діяльність» від
20.05.1999 № 687-ІV передбачено, що
будівництво (нове будівництво,
реконструкція, реставрація,
капітальний ремонт) об'єкта
архітектури здійснюється відповідно
до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил.

Процедуру здійснення заходів,
спрямованих на дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил під час
виконання підготовчих і будівельних
робіт та ліцензійних умов провадження
господарської діяльності, пов'язаної
із створенням об'єктів будівництва
визначає Порядок здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю (далі - Порядок), затверджений
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 553 від 23.05.2011.

Відповідно до підпунктів 1, 3 пункту 2
Порядку державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється за дотриманням, зокрема,
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, проектної
документації, будівельних норм,
державних стандартів і правил,
технічних умов, інших нормативних
документів під час виконання
підготовчих і будівельних робіт,
архітектурних, інженерно-технічних і
конструктивних рішень, застосування
будівельної продукції, вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, інших вимог, установлених
законодавством, будівельними нормами,
правилами та проектною документацією,
щодо створення об'єкта будівництва.

У відповідності до статті 34 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» замовник
має право виконувати будівельні роботи
після: 1) направлення замовником
повідомлення про початок виконання
будівельних робіт Державній
архітектурно-будівельній інспекції
або її територіальному органу за
місцезнаходженням об'єкта будівництва
- щодо об'єктів, будівництво яких
здійснюється на підставі будівельного
паспорта, які не потребують реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт або отримання
дозволу на виконання будівельних робіт
згідно з переліком об'єктів
будівництва, затвердженим Кабінетом
Міністрів України. Форма повідомлення
про початок виконання будівельних
робіт та порядок його подання
визначаються Кабінетом Міністрів
України; 2) реєстрації відповідною
інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю
декларації про початок виконання
будівельних робіт - щодо об'єктів
будівництва, що належать до І - III
категорій складності; 3) видачі
замовнику відповідною інспекцією
державного архітектурно - будівельного
контролю дозволу на виконання
будівельних робіт - щодо об'єктів
будівництва, що належать до IV і V
категорій складності.

Відповідно до абзацу 1 пункту 5 Порядку,
державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється за
територіальним принципом (у межах
областей) у порядку проведення
планових та позапланових перевірок.

Згідно пункту 7 Порядку позаплановою
перевіркою вважається перевірка, яка
не передбачена планом роботи інспекції
та визначено, що підставами для
проведення позапланової перевірки є,
зокрема, звернення фізичних чи
юридичних осіб про порушення суб'єктом
містобудування вимог містобудівного
законодавства. Строк проведення
позапланової перевірки не може
перевищувати п'яти робочих днів, а у
разі потреби може бути одноразово
продовжений за письмовим рішенням
керівника відповідної інспекції чи
його заступника не більше ніж на два
робочих дні.

Пунктом 12 Порядку встановлено, що
посадові особи інспекції під час
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю
зобов'язані у повному обсязі,
об'єктивно та неупереджено здійснювати
державний архітектурно-будівельний
контроль у межах повноважень,
передбачених законодавством.

Під час проведення позапланової
перевірки посадова особа інспекції
зобов'язана пред'явити службове
посвідчення та направлення для
проведення позапланової перевірки.

Зазначений обов'язок контролюючого
суб'єкта кореспондується із правами
суб'єкта містобудування, щодо якого
здійснюється державний
архітектурно-будівельний контроль:
перевіряти наявність у посадових осіб
інспекції службових посвідчень, бути
присутнім під час здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, за результатами перевірки
отримувати та ознайомлюватись з актом
перевірки, складеним інспекцією,
подавати в письмовій формі свої
пояснення, зауваження або заперечення
до акта перевірки, складеного
інспекцією за результатами перевірки
(п. 13 вказаного Порядку).

Як встановлено судом, Корюківська
міська рада просила Інспекцію провести
перевірку щодо законності будівництва
всіх господарських будівель, що
знаходяться в АДРЕСА_1 (а.с.15), однак такі
докази відсутні.

Суд звертає увагу на те, що відповідач в
акті перевірки від 06.11.2013 № 1624 вказав,
що «дану прибудову зробила на місці
старої», проте представником позивача
даний факт не перевірено.

Також представником позивача не надано
суду докази, які б свідчили про
повідомлення гр.ОСОБА_3 (третя особа)
про дату проведення перевірки.

За приписами Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 1, 2 ст. 71
Кодексу).

З огляду на те, що позивач, як суб'єкт
владних повноважень, не виконав
покладеного на нього процесуальним
законодавством обов'язку доведення
правомірності проведення перевірки
суб'єкта містобудування в частині
з'ясування всіх обставин справи та
забезпечення участі у такій перевірці
ОСОБА_3, зазначені дії не узгоджуються
із вимогами пункту 12 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження Порядку здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю» № 553 від 23.05.2011 щодо повноти,
об'єктивності та неупередженості
здійснення архітектурно-будівельного
контролю. Відтак, дії відповідача не
відповідають, зокрема, критерію
прийняття рішення обґрунтовано, тобто
з урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення,
врахування права особи на участь у
процесі прийняття рішення, на
відповідність якому адміністративні
суди перевіряють дії та рішення
суб'єктів владних повноважень (п. 3 та 9
ч. 3 ст. 2 КАС України).

У контексті зазначеного вище, суд
зауважує, що відповідно до пункту 7
частини четвертої статті 41 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» та
підпункту 8 пункту 11 Порядку здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю посадові особи органів
державного архітектурно-будівельного
контролю під час перевірки мають право
одержувати в установленому
законодавством порядку від органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій, фізичних осіб
інформацію та документи, необхідні для
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач не скористався вказаним правом
під час перевірки відповідача та не
витребував у відповідача
документального спростування тієї
обставини, що прибудова до житлового
будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 є
самочинним будівництвом у розумінні
статті 376 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.
Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно. Якщо
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок. На
вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб. Особа, яка
здійснила самочинне будівництво, має
право на відшкодування витрат на
будівництво, якщо право власності на
нерухоме майно визнано за власником
(користувачем) земельної ділянки, на
якій воно розміщене. У разі істотного
відхилення від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотного порушення
будівельних норм і правил суд за
позовом відповідного органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Відповідно до пунктів 22 та 24 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» знесення самочинного
будівництва є крайньою мірою і можливе
лише тоді, коли використано усі
передбачені законодавством України
заходи щодо реагування та притягнення
винної особи до відповідальності. Під
істотним порушенням будівельних норм і
правил слід розуміти, зокрема,
недодержання архітектурних,
санітарних, екологічних, протипожежних
та інших вимог і правил, а також зміну
окремих конструктивних елементів
житлового будинку, будівлі, споруди, що
впливає на їх міцність і безпечність.
Знесення нерухомості, збудованої з
істотним відхиленням від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотним
порушенням будівельних норм і правил (у
тому числі за відсутності проекту),
можливе лише за умови, що неможлива
перебудова нерухомості відповідно до
проекту або відповідно до норм і
правил, визначених державними
правилами та санітарними нормами, або
якщо особа, яка здійснила (здійснює)
будівництво, відмовляється від такої
перебудови.

Відтак, знесення самочинного
будівництва є крайньою мірою і можливе
лише тоді, коли використано усі
передбачені законодавством України
заходи щодо реагування та притягнення
винної особи до відповідальності.

Рішення про знесення об'єкта
будівництва, навіть самочинно
збудованого, може прийматись лише за
умови наявності дійсних істотних
порушень вимог будівельних норм і
правил, які призводять чи можуть
призвести до порушення прав інших осіб
та інтересів суспільства.

Така позиція суду узгоджується із
положеннями частини сьомої статті 376
Цивільного кодексу України, згідно з
якою в разі істотного відхилення від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотного порушення будівельних норм і
правил суд за позовом відповідного
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування може
постановити рішення, яким зобов'язати
особу, яка здійснила (здійснює)
будівництво, провести відповідну
перебудову.

Зважаючи на наведене вище, прийняття
рішення про знесення самочинно
збудованого об'єкта законодавцем,
зокрема й положеннями статті 38 Закону
України «Про регулюванні
містобудівної діяльності», віднесено
до компетенції суду. В той час як
контролюючий орган являється лише
суб'єктом ініціювання відповідного
судового процесу та не може підміняти
власним управлінським приписом судове
рішення, адже лише суд наділений
законом широким колом процесуальних
можливостей для справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду спору.

Як вбачається із матеріалів справи,
спірний об'єкт будівництва збудований
відповідачем до належної йому на праві
приватної власності частини жилого
будинку. Право власності на 3/7 частки
даного будинку підтверджується копією
договору купівлі-продажу від 01.07.2003 за
реєстровим № 2158, посвідченого
державним нотаріусом Корюківської
державної нотаріальної контори (а.с.29).

З позову та матеріалів перевірки
випливає, що єдиною підставою для
визнання об'єкта перевірки самочинним
будівництвом була та обставина, що
будівництво прибудови до житлового
будинку в АДРЕСА_1 проведено без
повідомлення про початок виконання
зазначених робіт.

Беручи до уваги викладене вище, суд не
погоджується із твердженнями позивача
в тому, що зобов'язавши приписом
відповідача добровільно знести
прибудову до жилого будинку споруджену
без повідомлення про початок виконання
зазначених робіт, діяв в межах
повноважень, у спосіб та на підставі
чинного законодавства.

Також, суд звертає увагу на те, що
звертаючись до суду із вимогою про
знесення прибудови до житлового
будинку, позивачем не доведено
обставин, які свідчать про істотність
порушення будівельних норм і правил
при її спорудженні (тобто про
недодержання архітектурних,
санітарних, екологічних, протипожежних
та інших вимог і правил), про істотне
відхилення від проекту, суперечність
таких дій суспільним інтересам або
порушення права інших осіб, істотне
порушення будівельних норм і правил
при будівництві, що веде до
неможливості їх усунення або ж про
відмову відповідача усунути такі
порушення.

Зокрема, такі обставини не відображені
в жодному зі складених позивачем актів,
протоколах чи приписах, а також не
доводиться іншими доказами, які
досліджені у даній справі. Відповідно,
суд приходить до висновку, що позивачем
не встановлено та не доведено
існування обставин, визначених статті
376 Цивільного кодексу України, виключно
з якими пов'язані підстави для знесення
самочинного будівництва.

Окрім вказаного, представник позивача
не зміг пояснити чому прибудова до
житлового будинку є неможливою та не
довів наявності підстав для
застосування до ОСОБА_4 такого
виняткового заходу для усунення
виявлених порушень, як знесення
самочинного будівництва.

Посилання позивача на лист
Корюківської районної державної
адміністрації Чернігівської області
від 03.06.2014 № 02-11/1409 (а.с.42) як на підставу
обґрунтованості позовних вимог, судом
до уваги не приймається, оскільки
інформація на момент перевірки була
відсутня та стосується періоду до 1991
року, тобто до набуття відповідачем
право власності на частину жилого
будинку, а також вказана в листі
інформація не ставилась у вину
відповідачу.

Приймаючи до уваги те, що Інспекцією не
надано суду жодного доказу в
підтвердження істотного порушення
будівельних норм і правил з боку
відповідача, суд приходить до висновку
про відсутність законних підстав для
знесення самочинно збудованої
прибудови до частини жилого будинку, що
належить відповідачу.

Згідно статті 38 Закону України «Про
регулюванні містобудівної
діяльності», в редакції, чинній на час
проведення спірної перевірки, у разі
виявлення факту самочинного
будівництва об'єкта, перебудова якого з
метою усунення істотного відхилення
від проекту або усунення порушень
законних прав та інтересів інших осіб,
істотного порушення будівельних норм є
неможливою, посадова особа органу
державного архітектурно-будівельного
контролю видає особі, яка здійснила
(здійснює) таке будівництво, припис про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил з визначенням строку для
добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк
добровільно не виконала вимоги,
встановлені у приписі, орган
державного архітектурно-будівельного
контролю подає позов до суду про
знесення самочинно збудованого об'єкта
та компенсацію витрат, пов'язаних з
таким знесенням.

За рішенням суду самочинно збудований
об'єкт підлягає знесенню в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, з компенсацією витрат,
пов'язаних із знесенням об'єкта, за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
таке самочинне будівництво.

Замовником робіт із знесення
зазначеного об'єкта є орган державного
архітектурно-будівельного контролю, за
позовом якого прийнято відповідне
рішення суду.

Виконання рішення суду, що набрало
законної сили, щодо знесення самочинно
збудованого об'єкта здійснюється
відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження».

Аналіз положень зазначеної правової
норми дає підстави до висновків, що
законодавець розмежовує повноваження
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю (його територіальних органів)
з винесення припису про усунення
порушень вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності та з приводу
звернення до суду про знесення
самочинно збудованого об'єкта.

Положенням про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, затвердженим указом
Президента України № 439/2011 від 08.04.2011,
Держархбудінспекція України та її
територіальні органи наділені
повноваженнями видавати обов'язкові до
виконання приписи щодо усунення
порушень вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів і правил,
зупинення підготовчих та будівельних
робіт, які виконуються без реєстрації
декларації про початок їх виконання
або дозволу на виконання будівельних
робіт, усунення порушень вимог
законодавства у сфері
житлово-комунального господарства, а
також здійснювати претензійно-позовну
роботу, звертатися до суду з позовами
щодо захисту своїх прав та законних
інтересів, а також інтересів держави з
питань державного
архітектурно-будівельного контролю та
контролю у сфері житлово-комунального
господарства (пп. пп. 6, 18 п. 5 Положення).

Враховуючи можливих правопорушень у
сфері містобудування, територіальний
орган державної
архітектурно-будівельної інспекції
наділений повноваженнями на власний
розсуд визначати спосіб усунення
виявлених за результатами здійснення
заходів державного
архітектурно-будівельного контролю
порушень. Разом з тим, дискреційні
повноваження суб'єкта владних
повноважень обмежені імперативним
характером його діяльності, вираженим
у частині другій статті 19 Конституції
України. Таким чином, територіальний
орган державної
архітектурно-будівельної інспекції,
встановивши порушення, має право
вимагати від суб'єкта містобудування
його усунення, тобто приведення
відносин у містобудівній сфері до
таких, що не суперечитимуть вимогам
діючого законодавства, не виходячи за
межі законом наданих повноважень.

При цьому, суд вважає за необхідне
відзначити, що сам факт невиконання
припису, яким Інспекція ДАБК
обґрунтовує вимогу здійснити знесення
прибудови, не слід вважати законною
підставою для знесення об'єкта
самочинного будівництва (в розумінні
статті 376 Цивільного кодексу України).

У контексті наведеного, суд також
зауважує, що право власності перебуває
під особливою охороною держави. Так,
статтею 41 Конституції України
закріплено, що ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності.

Україна 17 липня 1997 року прийняла Закон
України «Про ратифікацію Конвенції про
захист прав і основоположних свобод
людини 1950р., Перший протокол та
протоколи № 2,4,7 та 11 до Конвенції» за №
475/97-ВР. Пунктом 1 цього Закону
визначено, що Україна повністю
визначає на своїй території дію статті
46 Конвенції про захист прав і
основоположних свобод людини 1950 р. щодо
визнання обов'язковою і без укладення
спеціальної угоди юрисдикцію
Європейського суду з прав людини в усіх
питаннях, що стосуються тлумачення і
застосування Конвенції.

23 лютого 2006 року Верховна Рада України
прийняла Закон України «Про виконання
та застосування практики
Європейського суду з прав людини».
Згідно з цим законом, при розгляді
справ судами України, Конвенція про
захист прав людини та основоположних
свобод (далі - Конвенція) та практика
Європейського суду з прав людини
повинні використовуватися як джерела
права. Дане положення спрямоване на
реалізацію вищевказаної
конституційної норми і норм Закону
України «Про міжнародні договори та
угоди».

Відтак, Конвенція є частиною
національного законодавства України і
підлягає застосуванню поряд з
національним законодавством України.
При цьому на законодавчому рівні діє
принцип примату норм міжнародного
права у випадку, якщо вони суперечать
нормам національного законодавства
України. Таким чином, норми Конвенції
повинні застосовуватися національними
судами, так само, як внутрішнє
законодавство, і як норми прямої дії.

Так, згідно частини першої статті 1
Протоколу № 1 ратифікованої Україною
11.09.1997 Конвенції про захист прав людини
і основоположних свобод (далі
Конвенція), стаття 17-1 Конвенції, згідно
з якими кожен має право мирно володіти
своїм майном, ніхто не може бути
позбавлений свого майна інакше, як в
інтересах суспільства і на умовах,
передбачених законом або загальними
принципами міжнародного права,
державам-учасницям Конвенції
заборонено скасовувати встановлені
нею права.

Оскільки прибудова до жилого будинку в
АДРЕСА_1 яка здійснена ОСОБА_4, в
розумінні частини 1 Протоколу № 1
Конвенції є майном, а позивач з метою
усунення виявлених під час перевірки
порушень вимагав демонтувати його без
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для прийняття такого рішення,
то задля захисту конвенційного і
законного права відповідача на мирне
володіння своїм майном, суд приходить
до висновку відмовити у задоволенні
позову.

При цьому суд звертає увагу на той факт,
що це не позбавляє позивача права
провести перевірку із урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття обґрунтованого рішення.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також за відсутності витрат позивача
- суб'єкта владних повноважень,
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, судові
витрати стягненню з відповідача не
підлягають.

Керуючись статтею 124 Конституції
України, статтями 94, 122, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернігівській області, - відмовити
повністю.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167,186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
І.І. Соломко