Справа № 2а-3343/12/0970
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 р.
м.Львів
Справа № 876/24/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Коваля Р.Й.,

суддів
Макарика В.Я.,

Судової-Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання
Малетич М.М.,

представника позивача
Плекана Ю.В.,

представника відповідача
Джоголика Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Коломийської об'єднаної державної
податкової інспекції
Івано-Франківської області Державної
податкової служби на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 27.11.2012 року
у справі № 2а-3343/12/0970 за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Або-Мікс» до
Коломийської об'єднаної державної
податкової інспекції
Івано-Франківської області Державної
податкової служби про скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В
И В :

У жовтні 2012 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Або-Мікс» (далі -
ТзОВ «Або-Мікс») звернулося із вказаним
позовом до Івано-Франківського
окружного адміністративного суду та
просило скасувати податкові
повідомлення-рішення Коломийської
об'єднаної державної податкової
інспекції Івано-Франківської області
Державної податкової служби (далі -
Коломийська ОДПІ) від 17.10.2012 року:

- за № , яким товариству визначено
грошове зобов'язання зі сплати податку
на прибуток в сумі 519 570 грн, в т.ч.:
основний платіж - 416 218 грн. та 175 352 грн. -
штрафні санкції;

- за № , яким товаристу визначено
грошове зобов'язання зі сплати податку
на додану вартість в розмірі 475 895,50 грн,
в т.ч.: 333 338 грн. - за основним платежем та
142 557,50 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

В обгрунтування позовних вимог позивач
зазначив про помилковість висновків
податкового органу про заниження
податку на прибуток на загальну суму 416
218 грн. та завищення податкового
кредиту на загальну суму 333 338 грн. в
результаті господарських операцій з ПП
«Лакі Трак», ТзОВ «Копманія «Біотон»,
ПП «ММВ Інвест», оскільки реальність
господарських операцій, на підставі
яких сформовано податковий кредит,
підтверджується первинними
документами.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
27.11.2012 року позов задоволено.

Постанову суду оскаржила Коломийська
ОДПІ, яка вважає, що оскаржувана
постанова прийнята з помилковим
застосуванням норм матеріального та
процесуального права та підлягає
скасуванню з підстав, викладених у
апеляційній скарзі. Просить скасувати
оскаржену постанову та прийняти нову,
якою відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до переконання, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що працівниками
Коломийської ОДПІ проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТзОВ «Або-Мікс» з питань
документального підтвердження
господарських відносин із платниками
податків ПП «Лакі Трак», ТОВ «Компанія
Біотон» та ІП «ММВ Інвест», їх
реальності й повноти відображення в
обліку за період з 01.04.2010 року по 30.08.2011
року, за результатами якої складено акт
за № 1513/220/32465333 від 03.10.2012 року.

На підставі акта перевірки 17.10.2012 року
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення:

- за № , яким товариству визначено
грошове зобов'язання зі сплати податку
на прибуток в сумі 519 570 грн, в т.ч.:
основний платіж - 416 218 грн. та 175 352 грн. -
штрафні санкції;

- за № , яким товаристу визначено
грошове зобов'язання зі сплати податку
на додану вартість в розмірі 475 895,50 грн,
в т.ч.: 333 338 грн. - за основним платежем та
142 557,50 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Підставою для прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень стали
висновки податкового органу про
безтоварність господарських операцій
ТзОВ «Або-Мікс» зі своїми
контрагентами. Таким чином, на думку
податкового органу, у зв'язку з
непідтвердженням у ПП «Лакі Трак», ТОВ
«Компанія Біотон», ІП «ММВ Інвест»
об'єктів оподаткування по операціях з
придбання товарів (робіт, послуг) від
постачальників, то у вказаних суб'єктів
господарської діяльності відсутні
об'єкти оподаткування по операціях з
продажу товарів (робіт, послуг)
підприємству-покупцю ТзОВ «Або-Мікс» у
розумінні ст.ст.22, 188 Податкового
кодексу України (далі - ПК України).

До спірних правовідносин з приводу
визначення валових витрат позивача та
обрахунку податку на прибуток підлягає
застосуванню Закон України «Про
оподаткування прибутку підприємств», а
з приводу правильності формування
податкового кредиту за господарськими
операціями в цей період - Закон України
«Про податок на додану вартість» (що
були чинними на момент виникнення
спірних правовідносин).

Пункт 5.1 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
визначає валові витрати виробництва та
обігу (далі - валові витрати) як суму
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 вказаного Закону до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8
цієї статті.

Частинами 4, 5 та 6 підпункту 5.3.9 пункту 5.3
статті 5 зазначеного Закону
встановлено, що не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Як встановлено підпунктом 11.2.1 пункту
11.2 статті 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
датою збільшення валових витрат
виробництва (обігу) вважається дата, що
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: або дата
списання коштів із банківських
рахунків платника податку на оплату
товарів (робіт, послуг), а в разі їх
придбання за готівку - день їх видачі з
каси платника податку; або дата
оприбуткування платником податку
товарів, а для робіт (послуг) - дата
фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

Судом встановлено, що 04.10.2010 року ТзОВ
«Або-Мікс» (Покупець) уклало договір
купівлі-продажу № К-53/10 із ПП «Лакі
Трак», згідно якого Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупцю пшеницю фуражну врожаю 2009
року, а Покупець - прийняти і оплатити
товар на умовах даного договору (т.1
а.с.56 - 57).

На підтвердження вказаної операції
позивачем надано копії накладних та
контрольних ярликів зважування
сировини за квітень - липень 2010 року (т.1
а.с.63 - 99, 102 - 103, 105 - 110).

Вказаний товар (пшениця) був
доставлений позивачу в кілька етапів,
що підтверджується копіями
товарно-транспортних накладних від
15.04.2010 року, 17.04.2010 року, 27 - 28.04.2010 року,
30.04.2010 року, 05.05.2010 року, 12.05.2010 року, 18 -
21.05.2010 року, 25.05.2010 року, 04.06.2010 року, 07 -
08.06.2010, 10.06.2010 року, 23.06.2010 року, 05.07.2010
року, 07.07.2010 року, 10.07.2010 року (т.1 а.с.100 -
101, 104, 111 - 113, 164 - 191).

Також, в матеріалах справи є копії
видаткових накладних за квітень -
липень 2010 року, згідно яких
постачальником виступає ПП «Лакі
Трак», а одержувачем - ТзОВ «Або-Мікс»
(т.1 а.с.122 - 132).

Факт здійснення операцій за вказаний
період також підтверджується
сформованими ПП «Лакі Трак»
податковими накладними на загальні
суми вартості товару, включаючи
податок на додану вартість (т.1 а.с.137, 139 -
140, 142 - 159).

ТзОВ «Або-Мікс» протягом усього
періоду поставки здійснювався
розрахунок за наданий ПП «Лакі Трак»
товар (пшеницю) в безготівковій формі,
що підтверджується копіями платіжних
доручень (т.1 а.с.197 - 219, т.2 а.с.35 - 57).

21.01.2011 року між ТОВ «Компанія Біотон»
(Продавець) та ТзОВ «Або-Мікс»
(Покупець) укладено договір поставки №
08.21.01.11.Л, за яким продавець
зобов'язується поставити та передати у
власність жмих соняшника, а покупець -
прийняти й оплатити таку продукцію.
Додатком № 1 від 21.01.2011 року до цього
договору передбачено, що продавець
зобов'язується поставити покупцю товар
в кількості 40 т (+/-10%) загальною вартістю
86 000 грн. Додатком № 2 від 02.02.2011 року
передбачена поставка товару в
кількості 25,22 т (+/-10%) загальною вартістю
54 979,60 грн. (т.1 а.с.58 - 62).

На підтвердження вказаної операції
сформовано накладні та контрольні
ярлики зважування сировини та розхідні
накладні за січень - лютий 2011 року (т.1
а.с.114 - 121).

ТОВ «Компанія Біотон» сформовано
податкові накладні на загальну суму
вартості товару, включаючи податок на
додану вартість (т.1 а.с.133 - 136).

Наявними в матеріалах справи копіями
товарно-транспортних накладних
підтверджується поставка товару (жмих
соняшника) від ТОВ «Компанія Біотон»
позивачу, яка відповідала періоду
укладення договору самої поставки, а
саме січень-лютий 2011 року (т.1 а.с.160 - 163).

Позивачем здійснено розрахунок згідно
договору поставки товару в
безготівковій формі, що
підтверджується копіями платіжних
доручень (т.1 а.с.220 - 224, т.2 а.с.58 - 62).

01.08.2011 року було укладено договір на
транспортно-експедиційне
обслуговування за № 000018 між ТзОВ
«Або-Мікс» (Замовник) та ІП «ММВ Інвест»
(Виконавець), яким передбачено надання
Виконавцем послуг Замовнику з
організації і виконання перевезень
автомобільним транспортом (т.1 а.с.192 -
194).

На виконання вказаного договору їх
сторонами складено акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
від 16.08.2011 року за № ОУ-0000211 та від 26.08.2011
року за № ОУ-0000222 (т.1 а.с.195 - 196). Крім
того, ІП «ММВ Інвест» сформовано
податкові накладні на загальну суму
вартості послуг, включаючи податок на
додану вартість, від 16.08.2011 року № 25 та
від 26.08.2011 року № 36 (т.1 а.с.138, 141).

У серпні та листопаді 2011 року позивачем
здійснено розрахунок за надане
транспортно-експедиційне
обслуговування з ІП «ММВ Інвест» у
безготівковій формі, що
підтверджується копіями платіжних
доручень (т.1 а.с.225 - 227, т.2 а.с.63 - 65).

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» № 996-XIV
від 16.07.1999 року (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Згідно з пунктом 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Поняття господарської операції
визначено у статті 1 цього Закону,
згідно якої це - дія або подія, яка
викликає зміни у структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства, а первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до ч.1 та ч.2 статті 9 цього ж
Закону підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо-безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа;
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Позивачем надано всі відповідні
розрахункові, платіжні та інші
документи, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку та які
вказують на товарність господарських
операцій, їх відповідність основній
меті господарської діяльності
контрагентів.

Позивачем до податкового кредиту з
цього податку включено накладні за
вищевказаними господарськими
операціями, сформованими
контрагентами позивача.

Відповідно до пункту 14.1.181 пункту 14.1.
статті 14 ПК України податковий кредит -
це сума, на яку платник податку на
додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

У відповідності до пункту 198.3 статті 198
ПК України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно із пунктом 198.6 статті 198
вказаного Кодексу не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Господарські операції ТзОВ «Або-Мікс»
з його контрагентами мали реальний
характер, понесені витрати за
придбаний товар та виготовлену
продукцію в наступному призвели до
отримання підприємством прибутку, як
наслідок валові витрати та податковий
кредит пов'язані із господарською
діяльністю позивача, а накладні, які
перевірялися працівниками відповідача
під час перевірки, є первинними
документами у розумінні ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні».

Судом встановлено, що отримана
позивачем у контрагентів ПП «Лакі
Трак» та ТОВ «Компанія Біотон»
продукція надалі використана ним у
своїй господарській діяльності, одним
із видів яких є виробництво готових
кормів для тварин, що утримується на
фермах.

Податковий орган вказував, що
документальне оформлення
господарських операцій позивача із
його контрагентами не є достатнім
доказом реальності цих операцій, з
огляду на неспроможність контрагентів
виконувати господарські операції, що
доводиться фактом відсутності в
останніх відповідних виробничих
потужностей та необхідної кількості
працівників.

Проте, чинне законодавство України не
ставить у залежність виникнення у
платника ПДВ права на податковий
кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання, зокрема тим,
який не був постачальником товарів
(послуг), на вартість яких нарахований
ПДВ, що включений платником податку до
податкового кредиту.

Так, у постановах Верховного Суду
України від 9 вересня 2008 року в справі №
21-500во08, від 1 червня 2010 року в справі №
21-573во10 Судова палата в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це спричиняє
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи. Зазначені
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування ПДВ у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання
такого відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

У пункті 38 рішення Європейського суду з
прав людини у справі «Інтерсплав проти
України» від 09.01.2007 р. Суд вказав на те,
що якщо державні органи мають
інформацію про зловживання в системі
оподаткування конкретною компанією,
вони повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживання
з їх боку. Отже платника податку не може
бути позбавлено відшкодування ПДВ за
відсутності доказів того, що його було
залучено до протиправної діяльності,
пов'язаної з незаконним отриманням
бюджетного відшкодування.

У матеріалах справи відсутні докази на
предмет визнання недійсними в
установленому порядку договору
позивача.

Щодо висновків відповідача про
нікчемність угод, укладених позивачем
з контрагентами ПП «Лакі Трак», ТОВ
«Компанія Біотон», ІП «ММВ Інвест» суд
зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини 1 статті 202
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 статті 204 ЦК України
встановлено, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

ЦК України (стаття 215) визначає підстави
для визнання правочину недійсним.
Серед іншого, вказаною нормою
передбачено, що якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Як видно із матеріалів справи, підстав,
з якими закон пов'язує визнання
договору недійсним, контролюючим
органом зазначено не було, а отже
твердження податкового органу про
нікчемність правочину є
безпідставними. Крім того,
відповідачем не надано доказів, що
правочин визнаний недійсним в судовому
порядку.

Згідно зі статтею 228 ЦК України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок якщо він спрямований
на порушення конституційних прав
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Відповідно до роз'яснення Вищого
адміністративного суду України,
викладеного в листі від 02.06.2011 року №
742/11/13-11 «Щодо однакового застосування
адміністративними судами окремих
приписів Податкового кодексу України
та Кодексу адміністративного
судочинства України», обов'язковою
умовою для визнання недійсним
правочину відповідно ст.228 ЦК України є
встановлення наявності умислу в діях
осіб, що уклали такий правочин, який
виражається у намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін, шляхом ухилення
від сплати податку, зменшення бази
оподаткування чи отримання
безпідставної майнової вигоди тощо.
При цьому, носіями протиправного
умислу юридичних осіб-сторін такого
правочину є посадові особи цих
юридичних осіб.

Таким чином, при кваліфікації
правочину за статтею 228 ЦК України факт
наявності умислу в однієї чи обох
сторін на вчинення протиправного
господарського зобов'язання, яке
суперечить інтересам держави та
суспільства, повинен підтверджуватися
належними доказами, зокрема, матеріали
кримінальної справи або вирок суду,
постановлений у кримінальній справі.
Проте таких доказів суду не надано.

Згідно зі статтею 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

А відповідно до ч.4 ст.70 КАС України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності, відповідно до ч.2 ст.71
КАС України, покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Відповідач
не довів суду належними і допустимими
доказами законність прийнятих
податкових повідомлень-рішень.

Зважаючи на ці обставини, суд приходить
до переконання, що висновки
відповідача про нікчемність укладених
ТзОВ «Або-Мікс» з ПП «Лакі Трак», ТзОВ
«Копманія «Біотон», ПП «ММВ Інвест»
договорів не є обґрунтованими, не
знайшли свого підтвердження зібраними
у справі доказами, а тому прийняті
податковим органом податкові
повідомлення-рішення є протиправними.

З урахуванням викладеного судова
колегія приходить до переконання, що
доводи апеляційної скарги є
безпідставними та необґрунтованими і
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Статтею 200 КАС України передбачено, що
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200,
205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу Коломийської
об'єднаної державної податкової
інспекції Івано-Франківської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 27.11.2012 року
у справі № 2а-3343/12/0970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий судді
Р.Й.Коваль

Судді
В.Я.Макарик

Н.М.Судова-Хомюк

Ухвала в повному обсязі складена 10
червня 2014 року.