Справа № 640/7172/14-а
Суддя: Ніколаєнко І. В.
Дата ухвалення: 2014-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2014 року Київський районний суд м.
Харкова у складі:

головуючого -
судді Ніколаєнко І.В.

при секретарі -
Газіній О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Харкові справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Харківського міського центру
зайнятості, головного спеціаліста
Харківського міського центру
зайнятості Федяй Володимира
Олексійовича, про визнання дій
незаконними, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з адміністративним позовом, в якому
просить визнати дії Харківського
міського центру зайнятості, головного
спеціаліста Харківського міського
центру зайнятості Федяя В.О. в
направленні його на роботу за
професією соціальний робітник, без
попередньої перекваліфікації
соціолога, викладача соціологічних
дисциплін; його бакалавр права не по
такій професії і не відповідає вимогам
його освіти та здобутій ним
кваліфікації незаконними; визнати дії
Харківського міського центру
зайнятості, головного спеціаліста
Харківського міського центру
зайнятості Федяя В.О. в направленні
його на роботу за професією агент з
нерухомості, без попередньої
перекваліфікації його по такій
професії і яка не відповідає його
освіті та здобутій ним кваліфікації
соціолога, викладача соціологічних
дисциплін; бакалавра права
незаконними; визнати дії головного
спеціаліста Харківського міського
центру зайнятості Федяя В.О. в
призначенні наступного прийому на 15.40
30.04.2014 року без погодження з ним
незаконними; визнати дії головного
спеціаліста Харківського міського
центру зайнятості Федяя В.О. в
призначенні наступного прийому на 13.50
07.05.2014 року без погодження з ним
незаконними.

В своїй заяві позивач посилається
на те, що з 17 червня 2008 року він
перебуває на обліку у Харківському
міському центрі зайнятості та має
статус безробітного. 30 квітня 2014 року
відповідачі без його згоди видали йому
два направлення на невідповідну
роботу, а саме по працевлаштуванню його
на посаду соціальний робітник та агент
з нерухомості. Проте, на його думку,
оскільки він має спеціальність
соціолога, є викладачем соціологічних
дисциплін та має кваліфікацію
бакалавра права, то вважає, що
запропонована йому посади є
непідходящими для нього, оскільки
завданням та обов'язки соціального
робітника та агента з нерухомості не
співпадають з завданнями та
обов'язками соціолога, юриста, а також
не була йому запропонована
профперекваліфікація за
запропонованими посадами.

Крім того, позивач зазначає, що
відповідач Федяй В.О. без погодження з
ним призначив йому наступний прийом на
15 годину 40 хвилин 30 квітня 2014 року та 13
годину 50 хвилин 07 травня 2014 року, що на
його думку навмисним порушенням п. 29
«Порядку реєстрації, перереєстрації
безробітних та ведення обліку осіб, які
шукають роботу». В зв'язку з викладеним,
просив суд позовні вимоги
задовольнити.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
просив позов задовольнити та
підтвердив обставини, викладені у
заяві.

Представник відповідача у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала, надавши письмові заперечення,
просила в задоволенні позовних вимог
відмовити та пояснила, що як
Харківський міський центр зайнятості,
так і головний спеціаліст Харківського
міського центру зайнятості Федяй В.О.
діяли у повній відповідності до
чинного законодавства України та
порушень з їх сторони не було та
зазначила, що останній раз позивач
зареєстрований Дзержинським районним
центром зайнятості м. Харкова як такий,
що шукає роботу 17.06.2008 року
(правонаступником якого є Харківський
міський центр зайнятості). Статус
безробітного ОСОБА_1 надано 24.06.2008 року
з призначенням допомоги по безробіттю
застрахованим особам без урахування
страхового стажу строком 360
календарних дня відповідно до п.п.2,4 ст.
22 та п.2 ст. 23 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» з 24.06.2006 року по 18.06.2009 року.

У 2008 році, на час реєстрації, позивач
надав документи, які засвідчують
отриману ним в ХНУ ім. В.М. Каразіна
освіту за спеціальністю «соціологія» і
наявність кваліфікації соціолога,
викладача соціологічних дисциплін.
Останнє місце роботи ОСОБА_1 - «Центр
соціальних служб для сім'ї та молоді
Дзержинського району м. Харкова»,
спеціаліст 1 категорії. Звільнений з
останнього місця роботи 03.06.2008 року за
власним бажанням без поважних причин
за ст. 38 КЗпП України.

Також зазначалось, що в період
перебування на обліку у центрі
зайнятості ОСОБА_1 отримує соціальні
послуги, профорієнтаційні та
профконсультативні послуги.
Вказувалось, що 25.08.2009 року позивачу
було запропоновано взяти участь у
оплачуваних громадських роботах, проте
він відмовився, бо вважав цю
пропозицією незаконною, медичних
протипоказань до ОРГ не має.

Крім того, 23.02.2010 року позивачу було
запропоновано підвищення кваліфікації
за програмою «Основи комп'ютерної
грамотності», від чого останній
відмовився. Зазначалось, що позивач
неодноразово направлявся на
переговори щодо можливого
працевлаштування за спеціальністю
«соціолог», проте з різних, незалежних
від Центру зайнятості причин, ОСОБА_1
працевлаштований не був.

Також представник відповідача
вказував, що у червні 2012 року після
повідомлення ОСОБА_1 про отримання ним
«бакалавра права», при цьому
відмовляючи у наданні центру диплому,
йому було надано направлення на посаду
«юрист», проте позитивного результату
не було у зв'язку з зайнятістю цієї
вакансії.

Позивачу пропонувалось внести до
планів самостійного пошуку роботи
підібрані автоматичного пошуку систем
ЄІАС та ЄІАС (.NET) посади фахівців на
підприємствах: ТОВ «Дебант Україна»,
НВП «Хатрон Експерес», ПАТ «ХМСК», ПАТ
БАНК «Ренессанс», надалі конкретна
робота щодо опрацювання вакансій
заявником не проводилась.

Щодо вимоги позивача про визнання
незаконними дії головного спеціаліста
ХМЦЗ Федяя В.О. про призначення
наступного прийому на 30.04.2014 року та
07.05.2014 року без погодження зі ОСОБА_1,
зазначає наступне, що відповідно до
наказу Міністерства соціальної
політики України від 16.05.2013 року № 270
вбачається, що корінець направлення на
працевлаштування з прийнятим рішенням
необхідно повернути територіальному
органу в особі Харківського міського
центру зайнятості через направлену
особу протягом семи календарних днів з
дати направлення особи на
працевлаштування, що і було
запропоновано позивачу.

Суд, вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
в задоволенні позовних вимог слід
відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечувалось сторонами, позивач по
справі перебуває на обліку в
Харківському міському центрі
зайнятості з 17.06.2008 року, про що
свідчить заведена відносно позивача
персональна картка із застосуванням
автоматизованої системи, в якій
зазначаються особисті дані особи
(прізвище, ім'я та по батькові,
інформація про реєстрацію місця
проживання, число, місяць та рік
народження, реєстраційний номер
облікової картки платника податків або
серія та номер паспорта (для осіб, які
через свої релігійні переконання
відмовляються від прийняття
реєстраційного номера облікової
картки платника податків і мають
відповідну відмітку в паспорті),
відомості про останнє місце роботи або
вид діяльності, що визначений пунктом 3
статті 1 Закону України "Про зайнятість
населення", підстава припинення
трудових відносин відповідно до запису
в трудовій книжці або іншого виду
діяльності, що підтверджено
документально.

24.06.2008р. позивачу наданий статус
безробітного, його було ознайомлено з
правами та обов'язками безробітних, він
був повідомлений про необхідність
виконання рекомендацій центру
зайнятості, про санкції за їх
недотримання.

Статтею 2 Закону України «Про
зайнятість населення» безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

У відповідності до ч. 2 ст. 43 Закону
України «Про зайнятість населення»
статус безробітного надається особам
за їх особистою заявою у разі
відсутності підходящої роботи з
першого дня реєстрації у
територіальних органах центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції,
незалежно від зареєстрованого місця
проживання чи місця перебування.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 вищевказаного
Закону зареєстровані безробітні
зобов'язані: самостійно або за сприяння
територіальних органів центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції,
здійснювати активний пошук роботи,
який полягає у вжитті цілеспрямованих
заходів до працевлаштування, зокрема
взяття участі у конкурсних доборах
роботодавців; відвідувати
територіальний орган центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції, в якому
він зареєстрований як безробітний у
визначений і погоджений з ним час, але
не рідше ніж один раз на тридцять
календарних днів; дотримуватися
письмових індивідуальних рекомендацій
щодо сприяння працевлаштуванню,
зокрема брати участь у заходах,
пов'язаних із сприянням забезпеченню
зайнятості населення.

З наданої до суду особової справи ХМЦЗ
вбачається, що позивач ОСОБА_1 має повну
вищу освіту за спеціальністю
соціологія, закінчив Харківський
національний університет ім. В.Н.
Каразіна у 2005 році. Крім того позивач
має базову вищу освіту за
спеціальністю право, бакалавр,
кваліфікація юрист, закінчив
Харківський національний університет
внутрішніх справ у 2009 році. Звільнений
з останнього міста роботи - «Центру
соціальних служб для сім'ї та молоді
Дзержинського району м. Харкова» 03.06.2008
року за ст. 38 КЗпП за власним бажанням.

Згідно ч. 1 ст. 46 Закону України «Про
зайнятість населення» підходящою для
безробітного вважається робота, що
відповідає освіті, професії
(спеціальності), кваліфікації особи з
урахуванням доступності транспортного
обслуговування, встановленої рішенням
місцевої державної адміністрації,
виконавчого органу відповідної ради.
Заробітна плата повинна бути не нижче
розміру заробітної плати такої особи
за останнім місцем роботи з
урахуванням середнього рівня
заробітної плати, що склався у регіоні
за минулий місяць, де особа
зареєстрована як безробітний.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону у разі
коли неможливо надати безробітному
роботу за професією протягом шести
місяців з дня перебування на обліку в
територіальному органі центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції, йому
пропонується підходяща робота з
урахуванням здібностей, стану здоров'я
і професійного досвіду, доступних для
нього видів навчання та потреби ринку
праці.

Відповідно до п. 19 Порядку реєстрації,
перереєстрації безробітних та ведення
обліку громадян, які шукають роботу,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 березня 2013 року
N 198, у разі коли протягом шести місяців
з дня реєстрації безробітному
неможливо підібрати роботу за
професією, підходящою є робота, що
потребує зміни професії з урахуванням
його здібностей, стану здоров'я,
професійного досвіду, доступних для
нього видів навчання та потреби ринку
праці.

Згідно ч. 8 ст. 46 Закону України «Про
зайнятість населення» підходящою
для безробітного не може вважатися
робота, якщо: місце роботи розташовано
за межами доступності транспортного
обслуговування, встановленої рішенням
місцевої державної адміністрації,
виконавчого органу відповідної ради;
умови праці не відповідають правилам і
нормам, встановленим законодавством
про працю та охорону праці (в тому числі
якщо на запропонованому місці роботи
порушуються встановлені законом
строки виплати заробітної плати); умови
праці на запропонованому місці роботи
не відповідають стану здоров'я
громадянина, підтвердженому медичною
довідкою. Тобто, законодавець чітко дає
перелік робіт, які не може вважатися
для безробітного підходящими, а тому
посилання позивача на те, що йому було
запропоновано непідходящу роботу на
посаду соціального робітника та агента
з нерухомості є безпідставною, бо до
цього переліку вони не входять.

Як вбачається із завіреної копії
особової справи ОСОБА_1, яка була
долучена до матеріалів судової справи,
в період перебування на обліку позивач
отримував профорієнтаційні та
профконсультативні послуги, отримував
направлення на працевлаштування за
спеціальністю «фахівець з соціальної
роботи», на посаду «юрист», «менеджер з
постачання», проте за результатами
співбесіди позитивного результату не
було чи з підстав не відповідності
кандидати вимогам чи у зв'язку з
зайнятістю посади чи з інших,
незалежних від центра зайнятості
підстав.

В зв'язку з викладеним, суд приходить до
висновку про безпідставність вимог
позивача щодо визнання дій
Харківського міського центру
зайнятості, головного спеціаліста
Харківського міського центру
зайнятості Федяя Володимира
Олексійовича у направленні його на
непідходящу роботу за професіями
соціального робітника та агента з
нерухомості незаконними, оскільки
ОСОБА_1 є безробітним за професією
більш ніж шість місяців з дня
перебування на обліку в
територіальному органі центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції, а тому
йому були запропоновані посади, що
потребують зміни його професії з
урахуванням здібностей, стану здоров'я
і професійного досвіду, доступних для
нього видів навчання та потреби ринку
праці.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст.70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування.

Суд вважає, що належних та допустимих
доказів порушення своїх прав та
інтересів працівниками Харківського
міського центру зайнятості ОСОБА_1 суду
надано не було.

Судом було встановлено, що відповідачі
діяли в межах та на підставі чинного
законодавства, не порушуючи при цьому
законних прав та інтересів ОСОБА_1, що в
свою чергу свідчить про те, що вимоги
ОСОБА_1 в цій частині задоволенню не
підлягають.

Стосовно вимог позивача відносно
визнання дій головного спеціаліста
Харківського міського центру
зайнятості Федяя Володимира
Олексійовича в призначенні наступної
дати прийому на 15.40 год. 30.04.2014 року та
13.50 год. 07.05.2014 року без погодження з ним
незаконними, суд приходить до
наступного.

Відповідно до розробленого
направлення на працевлаштування (Наказ
Міністерства соціальної політики
України від 16.05.2013 року №270) вбачається,
що корінець направлення на
працевлаштування з прийняття рішення
необхідно повернути територіальному
органу в особі Харківського міського
центра зайнятості через направлену
особу протягом семи календарних днів з
дати направлення особи на
працевлаштування.

Таким чином, дана вимога до визначення
часу наступного прийому після
отримання безробітним відповідних
направлень на працевлаштування є
імперативною, а тому підлягає
застосуванню як робітнику центру
зайнятості, так і особі, яка перебуває
на її обліку, у зв'язку з чим, суд
вважає, що дії головного спеціаліста
Харківського міського центру
зайнятості Федяя Володимира
Олексійовича в призначенні наступної
дати прийому на 15.40 год. 30.04.2014 року та
13.50 год. 07.05.2014 року без погодження зі
ОСОБА_1 не суперечать закону.

Щодо посилань позивача про порушення
головним спеціалістом Федяєм В.О. п. 29
Порядку реєстрації, перереєстрації
безробітних та ведення обліку
громадян, які шукають роботу,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 березня 2013 року
N 198, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 29 вищевказаного
Порядку - дата наступного відвідування
безробітним територіального органу, в
якому він зареєстрований,
встановлюється територіальним органом
не рідше ніж один раз на 30 календарних
днів за погодженням з безробітним, що
зазначається в додатку до персональної
картки, тобто даний Порядок передбачає
порядок встановлення відвідування
безробітними територіального органу
центру зайнятості, в якому вони
зареєстровані, проте він не виключає
призначення іншої дати відвідування,
якщо про це передбачено
нормативно-правовими актами, як в
даному випадку Наказом Міністерства
соціальної політики України від 16.05.2013
року №270.

07.04.2014 року заступником начальника
відділу організації працевлаштування,
головним спеціалістом відділу
організації працевлаштування
населення, головним спеціалістом
юридичного відділу, старшим
інспектором відділу організаційної
роботи, складено акт про те, що ОСОБА_1
відвідав прийом 07.04.14 року, але
результати направлень на
працевлаштування від 31.03.2014 року
надавати відмовився. Спеціалістом
центру зайнятості відображено
вищезазначену інформацію у Додатку № 1.
Шукати роботу відповідно до потреб
ринку праці ОСОБА_1 відмовився, після
чого йому було призначено наступне
відвідування 24.04.14р. на семінар
«Техніка пошуку роботи» четвертий
семестр, 30.04.2014 року на наступний прийом
до спеціаліста з працевлаштування.
ОСОБА_1 відмовився ставити свій підпис
у записі про надану послугу 07.04.2014р. та
ознайомився з датою наступних
відвідувань. Надані йому талони про
заплановані наступні відвідування
ОСОБА_1 взяв з собою.

30.04.2014 року заступником начальника
відділу організації працевлаштування,
головним спеціалістом відділу
організації працевлаштування,
головним спеціалістом юридичного
відділу, старшим інспектором відділу
організаційної роботи, складено акт
про те, що ОСОБА_1 відвідав Харківський
міський центр зайнятості 30.04.2014 року та
під час прийому головний спеціаліст
ХМЦЗ Федяй В.О. видав два направлення на
працевлаштування: «Територіальний
центр соціального обслуговування
(надання соціальних послуг)
Ленінського району м. Харкова та ТОВ
«Агентство нерухомості «Сафарі» та
зробив відповідний запис у додатку № 1
до персональної картки № 61700001, на
що ОСОБА_1 відмовився узгодити дату
наступного відвідування та ставити
свій підпис у додатку № 1. Позивачу було
видано талон наступного відвідування
на 07.05.2014 року та направлення на
працевлаштування, згідно чинного
законодавства України, на руки.

Відповідно до складеного акту
07.05.2014 року, підписаного заступником
начальника відділу організації
працевлаштування, головним
спеціалістом відділу організації
працевлаштування, головним
спеціалістом юридичного відділу,
старшим інспектором відділу
організаційної роботи, ОСОБА_1 07.05.2014
року під час прийому запропоновано
повернути корінці направлень на
працевлаштування видані йому 31.03.2014
року під час прийому з відміткою
роботодавця: ТОВ «Фоззі Фуд» і
Харківська дирекція УДППЗ «Укрпошта»,
проте повернено їх не було, у зв'язку з
чим було прийнято рішення про
припинення реєстрації у зв'язку з
відмовою від двох пропозицій
підходящої роботи.

Відповідно до вищезазначених актів,
ОСОБА_1 мав змогу обрати для себе іншу
дату, проте в межах, визначених Наказом
Міністерства соціальної політики
України від 16.05.2013 року № 270, тобто
протягом 7 днів з дня отримання
направлення на роботу, на що останній
не погодився взагалі.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не довів
неправомірності дій головного
спеціаліста Харківського міського
центру зайнятості Федяя Володимира
Олексійовича в призначенні наступних
дат прийому без погодження з ним, в
зв'язку з чим його вимоги в цій частині
не підлягають задоволенню.

В зв'язку з вищевикладеним, суд прийшов
до висновку, що позивач скористався
своїм правом на отримання соціальних
послуг центру зайнятості і такі
послуги були йому надані, то одночасно
він взяв на себе зобов'язання, які
покладаються на застраховану особу, у
зв'язку з чим, усі зібрані у справі
докази та їх належна оцінка вказують на
правомірність дій відповідачів та
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись Законами України: «Про
зайнятість населення», «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», Порядком реєстрації,
перереєстрації безробітних та ведення
обліку громадян, які шукають роботу,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 березня 2013 року
N 198, ст.ст. 2, 8, 9, 10, 69-71, 79, 86, 87, 94, 102, 104, 105,
158-163, 185, 186, 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Харківського міського
центру зайнятості, головного
спеціаліста Харківського міського
центру зайнятості Федяй Володимира
Олексійовича, про визнання дій
незаконними - відмовити в повному
обсязі.

Постанова набуває законної чинності
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, яка подається
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови. У разі
застосування судом частини третьої ст.
160 цього Кодексу, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя -
І.В. Ніколаєнко