Справа № 814/1771/13-а
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/1771/13-а

Категорія: 8.2.2 Головуючий в 1 інстанції:
Єнтіна А. П. Колегія суддів Одеського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Федусика А.Г.,

Градовського
Ю.М.,

при секретарі судового засідання -
Худик С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Жовтневої
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2013 року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Миколаївське
зерносховище» до Жовтневої об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

12.04.2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Миколаївське
зерносховище» (далі - ТОВ «Миколаївське
зерносховище») звернулось з
адміністративним позовом до Жовтневої
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області
(далі - ДПІ) про визнання протиправними
та скасування податкових повідомлень -
рішень від 01.11.2012р. № про
зменшення від'ємного значення з
податку на прибуток на 3 806 643 грн. та №
про збільшення грошового
зобов'язання з ПДВ на 315 606,25 грн. від
08.04.2013р. № про збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
прибуток на 137 838 грн. та № 000041502 про
зменшення суми бюджетного
відшкодування з ПДВ на 2 931 014,5 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
висновки податкового органу про
формування податкового кредиту за
рахунок сум ПДВ по господарським
операціям з ТОВ «Рофф», ПП «Тісона», ТОВ
«Воскресенськ Агро», ТОВ
«Євромонтаж-ник», які в подальшому
включені до складу бюджетного
відшкодування сум ПДВ, ґрунтуються на
припущеннях. Амортизація тимчасових
податкових різниць за 1 кв. 2011р.
проведена відповідно до п.6 підрозділу 2
розділу ХХ «Перехідні положення» ПК
України. В зв'язку із частковим
використанням отриманих
будівельно-монтажних робіт та
обладнання (40%) в оподаткованому
періоді, ДПІ неправомірно послалася на
порушення позивачем ст.198 ПК України.
Крім того, податковим органом у
висновку про порушення позивачем ст.199
ПК України не враховані обмеження дії
цієї статті, що передбачені п.15.
підрозділу 2 розділу ХХ ПК України.

Відповідач заперечував проти позову,
посилаючись на законність та
правомірній дій органу ДПІ при
складанні акту перевірки та прийнятті
оскаржуваних повідомлень-рішень. На
підставі викладеного, просив у позові
відмовити.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2013 року позов задоволений повністю.
Визнані протиправними та скасовані
податкові повідомлення-рішення ДПІ
від 01.11.2012р. № та № , від
08.04.2013р. № та № 000041502.

В апеляційній скарзі ДПІ ставить
питання про скасування судового
рішення в зв'язку з тим, що воно
постановлено з порушенням норм
матеріального права та неповним
з'ясуванням судом першої інстанції
обставин, що мають значення для
вирішення справи. На підставі
викладеного відповідач просив
скасувати постанову суду першої
інстанції з прийняттям нової постанови
про відмову у позові в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлені та
вбачаються з матеріалів справи
наступні обставини.

ТОВ «Миколаївське зерносховище» () 16.03.2009р. зареєстровано
Жовтневою районною державною
адміністрацією Миколаївської області,
з того ж часу взято на податковий облік,
станом на час перевірки перебуває на
обліку відповідача (стор. 2-3 акту
перевірки).

Основним видом діяльності позивача є
складське господарство (КВЕД 52.10), що
підтверджується даними перевірки
(стор.8).

В період з 21 серпня по 02 жовтня 2012р.
відповідачем проведена документальна
планова виїзна перевірка ТОВ
«Миколаївське зерносховище з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011р. по 30.06.2012р., за
наслідками якої 09.10.2012 року складений
акт № 729/22-36328597.

В ході перевірки встановлено порушення
позивачем:

- абз.2 п.6.1 ст.6 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
ст.134, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2, п. 138.8 ст.138,
пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток за І-IV квартали 2011р. на суму 137
838 грн.,

- п.198.4 ст.198, п.199.4 ст.199, п.200.1 п.200.2 ст.200 ПК
України, в результаті чого завищено
суму податкового кредиту за лютий 2011 -
січень 2012р. на суму 2 722 822 грн., занижено
ПДВ за грудень 2011р- січень 2012р. на суму
252 485 грн., завищено суму бюджетного
відшкодування по ПДВ за квітень
2011р.-січень 2012р. на 2 434 488 грн.

За висновками акту перевірки та за
результатами розгляду первинних скарг
позивача ДПІ винесла податкові
повідомлення-рішення:

- 01.11.2012р. № про зменшення
від'ємного значення з податку на
прибуток за 2-4 квартал 2011р., 2 квартал
2012р. на 3 806 643 грн.,

- 01.11.2012р. № по збільшення
грошового зобов'язання з ПДВ на 315 606,25
грн., в т.ч. за основним платежем на 252 485
грн., штрафними санкціями - 63 121,25 грн.,

- 08.04.2013р. № про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на прибуток на 137
838 грн.,

- 08.04.2013р. № 000041502 про
зменшення суми бюджетного

відшкодування з ПДВ за
період квітень-вересень, грудень 2011р.,
лютий, квітень,
червень 2012р. в розмірі 2 931 014,50 грн., в т.ч.
за основним
платежем на 2 137 918 грн., штрафними
санкціями -

793 096,50 грн.

Зменшуючи від'ємне значення та
збільшуючи грошове зобов'язання по
податкам, ДПІ вважала, що господарські
операції по придбанню позивачем
сільськогосподарської продукції у ТОВ
«Рофф», ПП «Тісона», ТОВ
«Євромонтаж-ник», ТОВ «Воскресенськ
Агро» є нереальними, а податковий
кредит та валові витрати по цим
операціям сформовані позивачем
неправомірно.

Крім того, ДПІ в ході перевірки
встановила неправомірне віднесення до
складу витрат суми амортизації
тимчасової податкової різниці.

Задовольняючи позовні вимоги в
повному обсязі, суд першої інстанції
виходив з того, що податковим органом
тимчасова податкова різниця
встановлена без урахування даних
попередньої перевірки щодо збільшення
вартості основних фондів, які були
враховані позивачем, в зв'язку з чим
зроблені невірні висновки щодо
відсутності у позивача права на
нарахування тимчасової податкової
різниці. При зменшенні позивачу сум
бюджетного відшкодування за рахунок
податкового кредиту, який виник
внаслідок придбання обладнання та
монтажно-будівельних робіт, податковим
органом невірно трактовані положення
п.15 підрозділу 2 Перехідних положень ПК
України, відповідно до п.4 якого норми
ст.199 ПК України (щодо пропорційного
віднесення сум ПДВ до податкового
кредиту) не застосовуються при
формування податкового кредиту по
придбаних (виготовлених) необоротних
активах. Також суд першої інстанції
вважав доведеними обставини
реальності господарських операцій
позивача з ТОВ «Рофф», ПП «Тісона», ТОВ
«Євромонтаж-ник», ТОВ «Воскресенськ
Агро». Судова колегія частково не
погоджується з висновками суду першої
інстанції, враховуючи наступне.

Згідно даних акту перевірки
завищення від'ємного значення з
податку на прибуток за 2-4 квартал 2011р., 2
квартал 2012р. на суму 3 806 643 грн. виникло в
зв'язку завищенням задекларованих
показників «Інші витрати звичайної
діяльності та інші операційні витрати»
за рахунок сум амортизації тимчасової
податкової різниці в розмірі 2 399 170 грн.
та вартості операцій з ТОВ «Рофф», ПП
«Тісона», ТОВ «Євромонтаж-ник», ТОВ
«Воскресенськ Агро» в розмірі 1 340 389
грн. (стор.38-40 акту перевірки).

Згідно п.6 підрозділу 4 розділу ХХ
Перехідних положень ПК України, для
визначення переліку об'єктів основних
засобів, інших необоротних та
нематеріальних активів за групами
відповідно до пункту 145.1 статті 145 цього
Кодексу з метою нарахування
амортизації з дати набрання чинності
розділом III цього Кодексу
застосовуються дані інвентаризації,
проведеної за станом на 1 квітня 2011
року.

Вартість, яка амортизується, по кожному
об'єкту основних засобів, інших
необоротних та нематеріальних активів
визначається як первісна (переоцінена)
з урахуванням капіталізованих витрат
на модернізацію, модифікацію, добудову,
дообладнання, реконструкції тощо, а
також суми накопиченої амортизації за
даними бухгалтерського обліку на дату
набрання чинності розділом III цього
Кодексу.

До переоціненої вартості основних
засобів не включається сума дооцінки
основних засобів, що проведена після 1
січня 2010 року.

Якщо загальна вартість усіх груп
основних засобів за даними
бухгалтерського обліку менша, ніж
загальна вартість усіх груп основних
фондів за даними податкового обліку на
дату набрання чинності розділом III
цього Кодексу, то тимчасова податкова
різниця, яка виникає в результаті
такого порівняння, амортизується як
окремий об'єкт із застосуванням
прямолінійного методу протягом трьох
років.

В ході перевірки податковим
органом встановлено, що за даними
бухгалтерського обліку на підставі
інвентаризації в наявності у ТОВ
«Миколаївське зерносховище» основних
засобів на суму 4 165 968,32 грн., згідно
декларації з податку на прибуток за 1
квартал 2011р. та додатку № К1/1, які
надійшли до ДПІ 04.05.2011р., балансова
вартість основних засобів - 1 921 469 грн.
(стор.39 акту перевірки).

Судова колегія погоджується з
доводами податкового органу про те, що
оскільки загальна вартість основних
засобів позивача за бухгалтерським
обліком перевищує вартість основних
засобів за податковим обліком,
відсутні підстави для проведення
амортизації вартості цієї різниці та
включення амортизаційних відрахувань
у складі витрат декларації з податку на
прибуток.

Позивач зазначає, що додаток К1/1
до декларації з податку на прибуток за 1
квартал 2011р. помилково не містить
висновків акту перевірки від 12.03.2011р. №
121/23-36328597, в яких ДПІ зазначила на
помилковість віднесення суми
відсотків по кредиту до валових витрат
та необхідність віднесення їх до
вартості основних засобів з подальшою
амортизацією, оскільки податкова
звітність складена раніше, ніж
складений акт перевірки, та у позивача
не було можливості уточнити показники
декларації. Саме тому правильною у
відображенні вартості основних фондів
є відомість нарахування амортизації за
1 квартал 2011р., яка складена на підставі
бухгалтерського обліку.

Проте, судова колегія вважає зазначені
доводи такими, що не спростовують
висновків судової колегії.

Так, акт перевірки складений 12.03.2011р. та
вручений посадовим особам ТОВ
«Миколаївське зерносховище», а
декларацію з податку на прибуток за 1
квартал 2011р. разом із додатком № К1/1
подано до ДПІ 04.05.2011р. Тобто, у платника
податків було достатньо часу для
формування податкової звітності з
податку на прибуток за рахунок даних
попереднього акту перевірки.

Крім того, відомість нарахування
амортизації є складовою
бухгалтерського обліку, в зв'язку з чим
не змінює показників вартості основних
фондів за податковим обліком.

Посилаючись на неправомірне
віднесення до витрат підприємства
вартості господарських операцій
позивача з ТОВ «Рофф», ПП «Тісона», ТОВ
«Євромонтаж-ник», ТОВ «Воскресенськ
Агро» по поставці
сільськогосподарської продукції в
розмірі 1 340 389 грн., податковий орган
зазначав, що вказані господарські
операції не мають реального товарного
характеру, оскільки у підприємств
відсутні необхідні умови для
здійснення господарської діяльності в
силу відсутності управлінського та
технічного персоналу, оборотних
коштів, виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів при
значних обсягах реалізації товарів.

Позивач на підтвердження
реальності господарських операцій із
зазначеними контрагентами надав
первинні документи, у тому числі
договори, накладні, податкові накладні,
рахунки, товарно-транспортні накладні
тощо.

Колегія суддів враховує, що будь-які
первинні мають силу первинних
документів лише в разі фактичного
здійснення господарської операції.

З урахуванням закріпленої в ст.204 ЦК
України презумпції правомірності
правочину, а також враховуючи вимоги
ст.71 КАС України, за якою обов'язок
доказування правомірності рішення, дії
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень покладається на такого
суб'єкта, ДПІ повинна була надати суду
належні та достовірні докази своїх
тверджень про те, що задекларовані
позивачем операції з отримання товару
від ТОВ «Рофф», ПП «Тісона», ТОВ
«Євромонтаж-ник», ТОВ «Воскресенськ
Агро» в реальності не виконувались, а
мало місце лише документування цих
операцій з метою завищення валових
витрат без фактичного отримання
товару. Але такі дії тягнуть за собою
кримінальну відповідальність за
відповідними статтями Кримінального
кодексу України для тих, хто їх вчиняє.

У даній справі ДПІ не посилається на
факти вчинення представниками сторін
по договорам таких дій, і не надає
докази притягнення їх до
відповідальності за такі дії.

Крім посилань на акти ДПІ у
Центральному районі м.Миколаєва від
27.03.2012р. № 602/7/22-713, ДПІ у Заводському
районі м.Миколаєва від 21.02.2012р. №
1339/7/23-411, Жовтневої МДПІ від 02.08.2012р. №
537/22-36587263 про неможливість здійснення
зустрічної звірки в зв'язку із
незнаходженням підприємства за місцем
реєстрації, відповідач не надав
достовірних доказів фіктивності
задекларованих позивачем операцій з
придбання товарів у цих контрагентів. В
той же час зазначені акти ДПІ не можуть
бути належним та достатнім доказом
порушень позивачем вимог податкового
законодавства.

Разом з тим, судова колегія
погоджується з доводами податкового
органу щодо неправомірності
формування валових витрат за рахунок
операції з ТОВ «Рофф» на підставі
наступного.

Договір поставки сільгосппродукції
від 29.11.2011р., додаток № 1 до нього від
29.11.2011р., видаткову накладну від 29.11.2011р.,
податкову накладну № 165 від 29.11.2011р. від
імені ТОВ «Рофф» підписано директором
ОСОБА_2 (т.2 а.с.98-101).

Згідно даних акту ДПІ у Центральному
районі м.Миколаєва від 27.03.2012р. №
388/22-700/36880436 ОСОБА_2 був директором цього
підприємства до 10.11.2011р., а з 11.11.2011р.
директором є Заворотнюк Ю.В. (т.1
а.с.187-188). Матеріали справи містять
заяву Заворотнюк Ю.В., наданого
працівника податкової міліції СДПІ ВПП
у м.Миколаєві від 16.03.2012р. про те, що за
винагороду 1 000 грн. у листопаді-грудні
2011р. на його ім'я зареєстровано ТОВ
«Рофф». Печатка та документації
підприємства йому не передавалась,
будь-яких документів від ТОВ «Рофф» він
не підписував (т.1 а.с.223-225).

Оскільки первинні документи по
операції з позивачем по поставці
сільгосппродукції підписані від ТОВ
«Рофф» директором ОСОБА_2, який на час
підписання не працював на
підприємстві, судова колегія приходить
до висновку, що податкову накладну № 165
від 29.11.2011р. виписану позивачу від ТОВ
«Рофф» не можна вважати належно
оформленою та підписаною повноважною
особою, яка б посвідчувала факт
поставки товару, а тому віднесення
відображених у ній сум до податкової
звітності та формування валових витрат
за рахунок цієї господарської операції
є безпідставним.

Формування валових витрат за рахунок
операції з ТОВ «Рофф», ПП «Тісона», ТОВ
«Євромонтаж-ник», ТОВ «Воскресенськ
Агро» вплинуло не лише на завищення
від'ємного значення з податку на
прибуток, що стало підставою для ДПІ
для прийняття ППР № про
зменшення від'ємного значення з
податку на прибуток на 3 806 643 грн., а
також на завищення валових витрат та у
зв'язку з цим заниження податку на
прибуток, на підставі чого ДПІ прийняла
ППР про донарахування податку на
прибуток на 137 838 грн.

Судовою колегією встановлене
необґрунтоване завищення від'ємного
значення з податку на прибуток за
рахунок віднесення до витрат
підприємства сум амортизації
тимчасової податкової різниці, а також
витрат по операції по поставці товару з
ТОВ «Рофф». Останнє порушення також
вплинуло на заниження податку на
прибуток.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 29 квітня
2014р. від ДПІ витребуваний розрахунок
грошового зобов'язання з податку на
прибуток та зменшення від'ємного
значення з податку на прибуток,
визначеного ТОВ «Миколаївське
зерносховище», на підставі податкових
повідомлень-рішень від 01.11.2012р. №
та від 08.04.2013р. № в розрізі
виявлених порушень. Проте, відповідач
необхідні суду данні не надав та не
з'явився у наступне судове засідання,
яке відбулось 03.06.2014р.

Разом з тим, враховуючи що матеріали
справи не містять деталізації
донарахування податку на прибуток, а
також зменшення суми від'ємного
значення з податку на прибуток в
розрізі виявлених порушень, судова
колегія позбавлена можливості
прийняти рішення про часткове
задоволення позовних вимог відносно
ППР № та № .

Беручі до уваги, що ППР № та №
є частково підтвердженими,
судова колегія вважає за можливе
задовольнити позов в частині
скасування зазначених ППР з підстав
часткового підтвердження та
відсутності розрахунку грошового
зобов'язання по ним в розрізі порушень.

Тому, в цій частині постанова суду
першої інстанції підлягає зміні щодо
підстав скасування ППР № та №
.

В ході перевірки податковим органом
встановлено завищення позивачем суми
бюджетного відшкодування з ПДВ за
квітень-грудень 2011р., лютий, квітень,
червень 2012р. на суму 2 931 014,50 грн.
Причиною виникнення від'ємного
значення за даними перевірки є
придбання товарно-матеріальних
цінностей на митній території України,
а саме придбання послуг по
реконструкції заводу, в обсязі, що
значно перевищує обсяги поставки
соняшника та кукурудзи.

Тобто мають місце факти, коли обсяги
оподаткованих операції за вказані
періоди є меншими, ніж заявлена сума
бюджетного відшкодування.

Судом першої інстанції встановлене та
підтверджено даними перевірки, що
протягом перевіряємого періоду ТОВ
«Миколаївське зерносховище» займалось
капітальним ремонтом власного заводу
по зберіганню сільськогосподарської
продукції та податковий кредит
підприємства сформований за рахунок
отриманих будівельно-монтажних робіт
та придбання обладнання (стор.46 акту).

Порядок визначення суми податку, що
підлягає відшкодуванню з Держбюджету
встановлений ст.200 ПК України

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу України сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Пунктом 200.3 статті 200 цього Кодексу
визначено, що при від'ємному значенні
суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1
цієї статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Згідно із п. п. 200.4, 200.5 ст. 200 Податкового
кодексу України, якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має
від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

При цьому, відповідно до п. 200.5 ст. 200
Податкового кодексу України не мають
права на отримання бюджетного
відшкодування особи, які

- були зареєстровані як платники цього
податку менш ніж за 12 календарних
місяців до місяця, за наслідками якого
подається заява на бюджетне
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів);

- мали обсяги оподатковуваних операцій
за останні 12 календарних місяців менші,
ніж заявлена сума бюджетного
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів).

Дані положення регулюють
відшкодування податкового кредиту,
який виникає внаслідок придбання або
спорудження основних фондів. При цьому
умова щодо того, що на момент заявлення
бюджетного відшкодування ці основні
фонди повинні визнаватись активом
(відображатись на рахунку 10) в
зазначеному пункті Податкового
кодексу України відсутня.

Згідно із пп.14.1.138 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України основними засобами
вважаються матеріальні активи, що
призначаються платником податку для
використання у власній господарській
діяльності, вартість яких перевищує 2
500,00 грн. і поступово зменшується у
зв'язку з фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік).

В абз. 2 п. 200.5 ст. 200 Податкового кодексу
України акцентується увага на терміні
«будівництво», зазначаючи таким чином,
що платник податку має право на
отримання бюджетного відшкодування у
випадку нарахування податкового
кредиту внаслідок будівництва
основних засобів. Вказана правова
норма не передбачає обов'язку платника
податку ввести об'єкт у експлуатацію до
дати заявлення ПДВ до бюджетного
відшкодування.

Оскільки, позивач, який є платником
податку на додану вартість в періоді,
що перевірявся, здійснював
реконструкцію заводу, колегія суддів
вважає правомірним формування
податкового кредиту з ПДВ у зв'язку з
проведенням такої реконструкції.

Доводи податкового органу, що право на
бюджетне відшкодування у позивача в
даній ситуації виникає лише після
відображення збудованого об'єкта на
балансі на рахунку 10, оскільки це
виключає можливість застосування п. 200.5
ст. 200 Податкового кодексу України в тій
частині, яка дозволяє відшкодування з
бюджету податкового кредиту,
нарахованого в результаті будівництва
основних засобів, не ґрунтується на
законі, тому не враховуються судом
апеляційної інстанції.

Оскільки ДПІ не оспорює, що понесені
позивачем у вказаних періодах витрати
по реконструкції заводу, зокрема по
придбанню будівельних матеріалів,
робіт, послуг, обладнання, по яких
податок на додану вартість включений в
податковий кредит, підтверджені
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку,
колегія суддів вважає, що підстави для
прийняття ППР № 000041502 щодо зменшення
суми бюджетного відшкодування з ПДВ на
2 931 014,50 грн. відсутні. Судом першої
інстанції прийнято правильне рішення
про скасування зазначеного
податкового повідомлення-рішення.

Підставою для прийняття податкового
повідомлення-рішення № про
збільшення грошового зобов'язання з
ПДВ на 315 606,25 грн. стали висновки про
завищення податкового кредиту,
сформованого за рахунок придбання
обладнання та монтажно-будівельних
робіт, внаслідок незастосування
положень п.199.4 ст.199 ПК України щодо
пропорційного віднесення сум ПДВ до
податкового кредиту, враховуючи що
фактичні обсяги неоподаткованих
операцій складають 60% від загального
обсягу реалізації.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК
України право на віднесення сум ПДВ,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду до
податкового кредиту виникає у платника
податків в зв'язку із:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п.198.4. ст.198 ПК України, якщо
платник податку придбає (виготовляє)
товари/послуги та необоротні активи,
які призначаються для їх використання
в операціях, що не є об'єктом
оподаткування або звільняються від
оподаткування, то суми податку,
сплачені (нараховані) у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
відносяться до податкового кредиту
зазначеного платника.

Дійсно пунктом 199.4. ст.199 ПК України
визначено, що платник податку за
підсумками календарного року здійснює
перерахунок частки використання
товарів/послуг та необоротних активів
в оподатковуваних операціях виходячи з
фактичних обсягів проведених протягом
року оподатковуваних та
неоподатковуваних операцій. У разі
зняття з обліку платника податку, у
тому числі за рішенням суду,
перерахунок частки здійснюється
виходячи з фактичних обсягів
оподатковуваних та неоподатковуваних
операцій, проведених з початку
поточного року до дати зняття з обліку.

Перерахунок частки використання
необоротних активів в оподатковуваних
операціях здійснюється за підсумками
одного, двох і трьох календарних років,
що настають за роком, в якому вони
почали використовуватися (введені в
експлуатацію).

Проте, податковим органом
не враховані положення абз.3 п.15
Підрозділу 2 Перехідних положень
Податкового кодексу України, який
встановлює, що при формуванні
податкового кредиту по придбаних
та/або виготовлених необоротних
активах, які одночасно
використовуються в оподатковуваних і
не оподатковуваних податком на додану
вартість операціях, зазначених у
абзацах першому та другому цього
пункту, а саме по постачанню на митній
території України зернових культур
товарних позицій 1001-1008 згідно з УКТ ЗЕД
та технічних культур товарних позицій
1205 і 1206 згідно з УКТ ЗЕД, крім першого
постачання таких зернових та технічних
культур сільськогосподарськими
підприємствами - виробниками та
підприємствами, які безпосередньо
придбали такі зернові та технічні
культури у сільськогосподарських
підприємств - виробників, норми ст.199
цього Кодексу не застосовуються,
сплачені (нараховані) суми податку на
додану вартість по таких необоротних
активах включаються до податкового
кредиту.

Як встановлено в ході судового
розгляду, позивачем
будівельно-монтажні роботи та
придбання обладнання здійснювались
для капітального ремонту споруд
(складів), які використовувались також
і для діяльності не звільненої від
оподаткування податком на додану
вартість, зокрема для платного
зберігання, сушки, переробки зерна.

Тому, вірним є висновок суду
першої інстанції, що внаслідок
невірного тлумачення змісту п.15
підрозділу 2 Перехідних положень
Податкового Кодексу України, ДПІ
прийшла до висновку про завищення
позивачем податкового кредиту, та як
наслідок, про заниження ПДВ.

Враховуючи викладене, постанова суду
першої інстанції в частині скасування
ППР №000041502 та № колегія суддів не
вбачає, а доводи апеляції вважає
такими, що висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 195,196,198,201,205,207,254 КАС
України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Жовтневої об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області - задовольнити
частково.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2013 року - змінити щодо підстав
скасування податкових
повідомлень-рішень Жовтневої МДПІ
Миколаївської області Державної
податкової служби від 01.11.2012р. №
та від 08.04.2013р. № .

В іншій частині постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2013 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Н.В.Вербицька

Суддя:
Ю.М.Градовський

Суддя:
А.Г.Федусик