Справа № 2а-13507/12/2070
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 року м. Київ
К/800/20980/13

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя-доповідач Кочан В.М.,
судді Винокуров К.С. , Пасічник С.С. ,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 07.02.2013р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.03.2013р. у
справі за позовом ОСОБА_2 до
Міністерства соціальної політики
України , Міністра соціальної політики
України про визнання бездіяльності
протиправною,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Міністерства
соціальної політики України , Міністра
соціальної політики України з вимогами
про визнання протиправною
бездіяльності Міністерства соціальної
політики України, Міністра соціальної
політики України з розгляду заяви від
10.03.2012р. та скарги від 26.10.2012р., щодо
виконання вимог статей 5, 7, 10, 14 та
розділу 7 Закону України "Про соціальні
послуги" від 2003 року, які стосуються
внесення змін і доповнень в
нормативно-правові акти, що
знаходяться у віданні Міністерства
соціальної політики України та
дозволяють надавати платні соціальні
послуги інвалідам, що проживають в
інтернатах; зобов'язання Міністерства
соціальної політики України внести
зміни і доповнення до Типового
положення про інтернати, що введене в
дію Наказом Міністерства № 549 від
29.12.2001р.; зобов'язання Міністерства
соціальної політики підготувати
пропозиції та проект Постанови
Кабінету Міністрів України щодо
внесення доповнення до Постанови № 12
від 14.01.2004р. з метою внесення до
Переліку платних соціальних послуг
нового пункту про організацію
індивідуального догляду
(індивідуального медичного поста) за
інвалідами 1 групи за місцем їх
проживання (перебування)"; зобов'язання
Міністра соціальної політики України
проконтролювати виконання рішення
суду.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 07.02.2013р.
позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправними дії
Міністерства соціальної політики
України щодо нерозгляду по суті заяви
від 10.03.2012р. та скарги від 26.10.2012р. щодо
виконання вимог статей 5, 7, 10, 14 та
розділу 7 Закону України "Про соціальні
послуги", які стосуються внесення змін
та доповнень до нормативно-правових
актів, що знаходяться у віданні
Міністерства соціальної політики
України та дозволяють надавати платні
соціальні послуги інвалідам, які
проживають в інтернатах; зобов'язано
Міністерство соціальної політики
України надати відповідь по суті на
заяву від 10.03.2012р. та скаргу від 26.10.2012р.
В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.03.2013р.
апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без
задоволення, постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
07.02.2013р. по справі № 2а-13507/12/2070 залишено
без змін.

У касаційній скарзі позивач, з
посиланням на порушення норм
матеріального і процесуального права,
допущених судами, просить судові
рішення скасувати і ухвалити нове про
задоволення позову в повному обсязі.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення касаційної
скарги з урахуванням наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 10.03.2012р. позивач
звернувся до Міністерства соціальної
політики України з заявою, в якій
просив прийняти рішення по його заяві
та пропозиції і повідомити його про
результати розгляду.

26.03.2012р. на адресу позивача надійшов
лист № 950/014/18412, яким позивача
проінформовано, що робота по внесенню
змін до нормативних актів, які
стосуються його інтересів буде
виконана у 3 кварталі 2012 року, після
чого буде відпрацьовано відповідний
документ.

05.10.2012р. позивачем у відповідності до
приписів Закону України «Про доступ до
публічної інформації» на адресу
відповідача направлено запит з
проханням проінформувати про
результати відпрацювання.

На зазначений вище запит позивач
відповідь не отримав.

26.10.2012р. позивачем на адресу
відповідача направлено скаргу.

На зазначену скаргу позивачем
відповіді отримано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про
звернення громадян" громадянин, який
звернувся із заявою чи скаргою до
органів державної влади, місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, засобів
масової інформації, посадових осіб має
право: особисто викласти аргументи
особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та
брати участь у перевірці поданої
скарги чи заяви; знайомитися з
матеріалами перевірки; подавати
додаткові матеріали; бути присутнім
при розгляді заяви чи скарги;
користуватися послугами адвоката або
представника трудового колективу,
організації, яка здійснює правозахисну
функцію, оформивши це уповноваження у
встановленому законом порядку,
одержати письмову відповідь про
результати розгляду заяви чи скарги;
висловлювати усно або письмово вимогу
щодо дотримання таємниці розгляду
заяви чи скарги, вимагати
відшкодування збитків, якщо вони стали
результатом порушень встановленого
порядку розгляду звернень.

Обов'язки органів державної влади,
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, об'єднань громадян,
засобів масової інформації, їх
керівників та інших посадових осіб
щодо розгляду заяв чи скарг викладені у
ст. 19 зазначеного Закону.

Відповідно до ст. 15 Закону України „Про
звернення громадян" органи державної
влади, місцевого самоврядування та їх
посадові особи, керівники та посадові
особи підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, до
повноважень яких належить розгляд заяв
(клопотань), зобов'язані об'єктивно і
вчасно розглядати їх, перевіряти
викладені в них факти, приймати рішення
відповідно до чинного законодавства і
забезпечувати їх виконання,
повідомляти громадян про наслідки
розгляду заяв (клопотань).

Частиною 3 статті 15 Закону України „Про
звернення громадян" встановлено, що
відповідь за результатами розгляду
заяв (клопотань) в обов'язковому
порядку дається тим органом, який
отримав ці заяви і до компетенції якого
входить вирішення порушених у заявах
(клопотаннях) питань, за підписом
керівника або особи, яка виконує його
обов'язки.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України
„Про звернення громадян" рішення про
відмову в задоволенні вимог,
викладених у заяві (клопотанні),
доводиться до відома громадянина в
письмовій формі з посиланням на Закон і
викладенням мотивів відмови, а також із
роз'ясненням порядку оскарження
прийнятого рішення.

Частиною 1 статті 20 Закону України „Про
звернення громадян" звернення
розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
їх отримання. Якщо в місячний термін
вирішити порушені у зверненні питання
неможливо, керівник відповідного
органу, підприємства, установи,
організації або його заступник
встановлюють необхідний термін для
його розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення. При цьому
загальний термін вирішення питань,
порушених у зверненні, не може
перевищувати сорока п'яти днів.

Оскільки Міністерством праці та
соціальної політики не надано суду
доказів направлення позивачу належної
відповіді на заяву від 10.03.2012р., та
згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України "Про
звернення громадян" не повідомлено
позивача про результати розгляду його
заяви по суті, суди обґрунтовано
задовольнили позовні вимоги в частині
визнання дій противоправними щодо
ненадання відповіді на заяву позивача.

Разом з тим, Міністерство соціальної
політики України в своїй діяльності
керується Положенням про Міністерство
соціальної політики України,
затверджене Указом Президента України
від 06.04.2011р. № 389/201, яке передбачає
перелік його завдань та обов'язків.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
в частині відмови у задоволенні
позовних вимог щодо зобов'язання
відповідачів внести зміни і доповнення
до Типового положення про
будинок-інтернат для громадян похилого
віку та інвалідів, геріатричний
пансіонат, пансіонат для ветеранів
війни і праці, введеного в дію Наказом
Міністерства № 549 від 29.12.2001р.,
зобов'язання підготувати пропозиції та
проекту постанови щодо внесення
доповнення до Постанови Кабінету
Міністрів України № 12 від 14.01.2004р. та
зобов'язання Міністра соціальної
політики України проконтролювати
виконання рішення суду, оскільки
внесення відповідних пропозицій та
проектів рішень Кабінету Міністрів
України є внутрішньою діяльністю
Міністерства соціальної політики
України та виключною компетенцією
відповідно до Положення про
Міністерство соціальної політики
України.

Зважаючи на викладене, суди правильно
встановили обставини справи і
правильно застосували до спірних
правовідносин норми матеріального та
процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 07.02.2013р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.03.2013р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає, крім випадків, встановлених
статтями 235-237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
Кочан В.М.

судді

Винокуров К.С.

Пасічник С.С.