Справа № 2а-394/11/1414
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/800/27634/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В., Ліпського
Д.В.,розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом прокурора Корабельного району
м. Миколаєва в інтересах Корабельного
районного центру зайнятості до ОСОБА_4
про стягнення допомоги, за касаційною
скаргою Корабельного районного центру
зайнятості на постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 6 березня 2013 року,

встановив:

В листопаді 2010 року прокурор
Корабельного району м. Миколаєва
звернувся до суду в інтересах
Корабельного районного центру
зайнятості та після уточнення позовних
вимог просив стягнути з ОСОБА_4
виплачену допомогу по безробіттю в
розмірі 11 780,50 грн.

Позов обґрунтував тим, що ОСОБА_4
безпідставно отримав матеріальну
допомогу по безробіттю за період з
29.03.2007 р. по 10.02.2008 р., оскільки
перебуваючи на обліку в центрі
зайнятості як безробітній, він
одночасно був зареєстрований суб'єктом
підприємницької діяльності, що
суперечить вимогам Законів України
"Про зайнятість населення" та "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття".

Постановою Корабельного районного
суду м. Миколаєва від 28 лютого 2011 року
позов задоволено з тієї підстави, що на
час виплати допомоги по безробіттю
підприємницька діяльність відповідача
не була припинена у встановленому
законом порядку, отже, він належав до
категорії зайнятого населення.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 6 березня 2013
року скасовано постанову суду першої
інстанції та ухвалено нове рішення про
відмову в задоволенні позову. Рішення
суду мотивоване тим, що на момент
звернення до центру зайнятості
відповідач був позбавлений статусу ФОП
згідно із судовим рішенням, яке набрало
законної сили, але було внесено
державним реєстратором до Єдиного
державного реєстру 02.03.2007 р., що
унеможливлює застосування до
відповідача штрафних санкцій.

У касаційній скарзі Корабельний
районний центр зайнятості просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції. Зазначає, що
апеляційний суд залишив поза увагою
той факт, що внесення до державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців запису про судове
рішення щодо припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця не є завершальним в
процедурі припинення такої діяльності.

В запереченні на касаційну скаргу
ОСОБА_4 вважає її доводи
необґрунтованими та просить залишити
без змін постанову суду апеляційної
інстанції.

Суд розглядає справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами у зв'язку з
неприбуттям жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання, про
дату, час і місце якого вони були
належним чином повідомлені.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що 29.03.2007 р. ОСОБА_4
звернувся до Корабельного районного
центру зайнятості із заявою про
надання йому статусу безробітного з
виплатою допомоги по безробіттю. У
поданій заяві зазначив, що він не
зареєстрований суб'єктом
підприємницької діяльності.

Отримавши статус безробітного,
відповідач перебував на обліку в
центрі зайнятості до 11.02.2008 р. За період
з 06.04.2007 р. по 10.02.2008 р. Корабельний
районний центр зайнятості виплатив
ОСОБА_4 11 780,50 грн допомоги по
безробіттю.

9 і 22 вересня 2010 року Корабельний
районний центр зайнятості отримав
інформацію від державного реєстратора
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради про те, що станом на 07.09.2010
р. і 21.09.2010 р., відповідно, в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців є запис від
02.03.2007 р. про судове рішення щодо
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, що не
пов'язано з його банкрутством.

В добровільному порядку відповідач
отримані кошти не повернув.

Відповідно до статті 2 Закону України
від 01.03.1991 р. № 803-ХІІ "Про зайнятість
населення" безробітними визнаються
працездатні громадяни працездатного
віку, які через відсутність роботи не
мають заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Держава створює умови незайнятим
громадянам у поновленні їх трудової
діяльності та забезпечує, зокрема,
виплату їм допомоги по безробіттю в
порядку, встановленому Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" (стаття 25 Закону України
"Про зайнятість населення").

Підпунктом "б" пункту 3 статті 1 Закону
України "Про зайнятість населення"
визначено, що громадяни, які самостійно
забезпечують себе роботою, включаючи
підприємців, належать до зайнятого
населення.

Виходячи з наведеного, підприємці не
можуть бути визнані безробітними та
отримувати матеріальне забезпечення
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття".

За приписами частини першої статті 46
Закону України від 15.05.2003 р. № 755-IV
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців"
(далі - Закон № 755-IV) постановлення
судового рішення про припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця є підставою для
державної реєстрації припинення цієї
діяльності, що проводиться в порядку,
встановленому статтею 49 цього Закону,
та передбачає надсилання судом
державному реєстратору копії рішення,
яке набрало законної сили, внесення
останнім до Єдиного державного реєстру
запису про судове рішення щодо
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця та
повідомлення відповідних органів і
фізичної особи-підприємця, щодо якої
було постановлено судове рішення, про
внесення такого запису.

При цьому частиною п'ятою статті 49
Закону № 755-IV (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що порядок
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності за судовим
рішенням, що не пов'язано з
банкрутством фізичної особи -
підприємця, здійснюється за
процедурами, встановленими частинами
дев'ятою - вісімнадцятою статті 47 цього
Закону.

За змістом вказаних положень статті 47
Закону № 755-IV для проведення державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізична особа-підприємець
подає державному реєстратору
заповнену реєстраційну картку на
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою-підприємцем, свідоцтво
про державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця та довідки
відповідних органів державної
податкової служби, Пенсійного фонду
України, органів фондів соціального
страхування про відсутність
заборгованості. Строк державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичною особою -
підприємцем не повинен перевищувати
два робочих дні з дати надходження
документів для проведення державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичною особою -
підприємцем.

Відповідно до частини третьої статті 46,
частини п'ятнадцятої статті 47 Закону №
755-IV дата внесення до Єдиного
державного реєстру запису про
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем є датою
державної реєстрації припинення цієї
діяльності, з якої фізична особа
позбавляється статусу підприємця.

З огляду на викладене колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що навіть за наявності
відповідного рішення суду фізична
особа має статус підприємця до
внесення запису про проведення
державної реєстрації припинення її
підприємницької діяльності. Таке
правове регулювання зумовлене
необхідністю вчинення фізичною особою
активних дій з метою припинення її
підприємницької діяльності та
настання певних правових наслідків.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що на
момент звернення до Корабельного
районного центру зайнятості ОСОБА_4
залишався приватним підприємцем і
подав недостовірні відомості щодо
свого статусу як безробітного.

Згідно з частинами другою і третьою
статті 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. Сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

В силу пункту 6.14 Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 20.11.2000 р. № 307, в
разі, якщо під час одержання допомоги
по безробіттю безробітний своєчасно не
подав відомості про обставини, що
впливають на умови її виплати, у тому
числі встановлені під час
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення, з безробітного
стягується сума виплаченої допомоги по
безробіттю з моменту виникнення цих
обставин. Якщо безробітний відмовився
добровільно повернути зазначені кошти,
то питання щодо їх повернення
вирішується у судовому порядку.

За наведених обставин колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про стягнення з ОСОБА_4 суми
виплаченої йому допомоги по безробіттю
згідно з наданим позивачем
розрахунком.

Виходячи з приписів статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства
України, рішення суду апеляційної
інстанції підлягає скасуванню із
залишенням в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване помилково.

Керуючись статтями 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Корабельного
районного центру зайнятості
задовольнити.

Скасувати постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 6 березня 2013 року та залишити в силі
постанову Корабельного районного суду
м. Миколаєва від 28 лютого 2011 року.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К. Головчук С.В. Ліпський
Д.В.