Справа № 823/1275/14
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року
справа № 823/1275/14

м. Черкаси

10 год. 00 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Гараня С.М.,

при секретарі - Рахліній В.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 -
за довіреністю,

представника відповідача
реєстраційної служби Черкаського
міського управління юстиції
Черкаської області Шуляк-Гончаренко
С.В. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до реєстраційної служби
Черкаського міського управління
юстиції Черкаської області, про
визнання незаконним та скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувшись до суду з
адміністративним позовом до
реєстраційної служби Черкаського МУЮ в
якому просив визнати протиправним та
скасувати рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень № 11414589 від 05.03.2014р., винесене
державним реєстратором прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Черкаського міського управління
юстиції Черкаської області, а також
зобов'язати відповідача зареєструвати
право власності на житлову прибудову
(А`-1) до житлового будинку (А-І) по
АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує
на те, що 05.03.2014р. державним
реєстратором прав на нерухоме майно
реєстраційної служби Черкаського МУЮ
Ткаченко В.Г. прийнято рішення № 11414589
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень (щодо проведення
державної реєстрації права приватної
власності на житловий будинок, що
розташований в АДРЕСА_1 за ОСОБА_1).
Причиною відмови в державній
реєстрації прав стало те, що документи,
які необхідні для реєстрації права
власності подані не в повному обсязі, а
саме: відсутня письмова згода всіх
співвласників об'єкту нерухомого майна
на проведення реконструкції
останнього, а також відсутня заява про
розподіл часток у спільній власності
на реконструйований об'єкт. Зазначені
твердження позивач вважає хибним,
оскільки, положеннями ст. 15 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», яка визначає перелік
документів необхідних для здійснення
державної реєстрації прав не визначено
обов'язкового подання такого
документу, як письмової згоди всіх
співвласників об'єкта нерухомого майна
на проведення реконструкції. Крім
цього наголосив, що ним проводилось
будівництво, а не реконструкція об'єкту
нерухомого майна, в зв'язку з чим подача
заяви про розподіл часток у спільній
власності на новозбудований об'єкт є
необов'язковою.

Позивач та його представник в судовому
засіданні адміністративний позов
підтримали в повному обсязі та просили
його задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечувала
повністю, з підстав, викладених в
запереченні, та зазначила, що діями
державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Черкаського МУЮ Ткаченко В.Г.
(прийняття рішення про відмову в
державній реєстрації прав від 05.03.2014р.
№ 11414589) права та інтереси ОСОБА_1 жодним
чином порушені не були, оскільки
останній проводив саме реконструкцію
об'єкту нерухомого мана, а отже у
відповідності до вимог п. 49 «Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» від 17.10.2013р. № 868
був зобов'язаний надати разом з іншими
документами, для державної реєстрації
прав, також письмову згоду всіх
співвласників об'єкту нерухомого майна
на проведення реконструкції
останнього та заяву про розподіл
часток у спільній власності на
реконструйований об'єкт.

З огляду на вказані обставини,
відповідач просила відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в
повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача та
представників сторін, розглянувши
подані документи і матеріали, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що у відповідності
до договору дарування, посвідченого
30.08.1995р. державним нотаріусом першої
Черкаської державної нотаріальної
контори (а.с.10-11), ОСОБА_1 прийняв від
ОСОБА_5 в дар 2/5 частини домоволодіння (з
відповідною частиною надвірних
споруд), яке знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1.

На підставі рішення виконавчого
комітету Соснівської районної ради
народних депутатів від 18.01.1996р. № 22
(а.с.12), ОСОБА_1 отримав дозвіл на
внутрішнє перепланування та добудову
веранди і житлової кімнати свого
домоволодіння, згідно з проектом.

Після завершення будівництва, позивач
звернувся до Інспекції
архітектурно-будівельного контролю у
Черкаській області та, на підставі
свого звернення, отримав декларацію
про готовність об'єкту в експлуатацію
(а.с.13-15).

В подальшому, для оформлення за ОСОБА_1
права приватної власності на
вищевказане домоволодіння (разом із
добудовами), останній 28.02.2014р. звернувся
до реєстраційної служби Черкаського
міського управління юстиції із
відповідною завою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.50).

05.03.2014р. державний реєстратор прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Черкаського міського управління
юстиції Черкаської області Ткаченко
В.Г. прийняла рішення № 11414589, яким
ОСОБА_1 було відмовлено в державній
реєстрації прав та їх обтяжень, в
зв'язку з тим, що документи були подані
не в повному обсязі, а саме: відсутня
письмова згода всіх співвласників
об'єкту нерухомого майна, а також
відсутня письмова заява про розподіл
часток у спільній власності на
реконструйований об'єкт (а.с.16).

Вважаючи дії державного реєстратора по
прийняттю рішення від 05.03.2014р. про
відмову в державній реєстрації прав та
їх обтяжень протиправними, а саме
рішення таким, що прийняте з
порушеннями вимог Закону України «Про
державну реєстрацію речових права на
нерухоме майно та їх обтяжень», а отже
має бути скасованим, позивач звернувся
до суду за захистом порушених прав та
інтересів.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з
наступного.

Закон України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» від 01.07.2004р. № 1952-IV (далі -
Закон № 1952) визначає правові,
економічні, організаційні засади
проведення державної реєстрації
речових та інших прав, які підлягають
реєстрації за цим Законом, та їх
обтяжень і спрямований на забезпечення
визнання та захисту державою цих прав,
створення умов для функціонування
ринку нерухомого майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону № 1952,
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

За приписами ч. 1 ст. 4 Закону № 1952,
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: право власності на нерухоме
майно; право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; інші речові права
відповідно до закону; податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження.

Суд наголошує, що ст. 15 Закону № 1952
визначено порядок проведення
державної реєстрації прав та їх
обтяжень.

Зокрема, ч. 1 зазначеної статті
визначено, що державна реєстрація прав
та їх обтяжень проводиться в такому
порядку:1) прийняття і перевірка
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
реєстрація заяви; 2) встановлення факту
відсутності підстав для відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та/або їх
обтяжень; 3) прийняття рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, відмову в ній або зупинення
державної реєстрації; 4) внесення
записів до Державного реєстру прав; 5)
видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952
зазначено, що у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено у разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Проаналізувавши зазначені норми
Закону № 1952, суд дійшов висновку, що
державний реєстратор прав на нерухоме
майно, перевіривши заяву та подані
документи, встановивши наявність
підстав для відмови в державній
реєстрації прав, що визначені ст. 24
даного Закону, зобов'язаний прийняти
рішення про відмову в такій реєстрації
прав.

Вирішуючи спір по суті суд посилається
на постанову Кабінету Міністрів
України від 17.10.2013 р. № 868 якою
затверджено «Порядок державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» (далі - Порядок), та визначено
процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна.

Пунктом 49 Порядку визначено, що для
проведення державної реєстрації права
власності з видачею свідоцтва на
реконструйований об'єкт нерухомого
майна (в тому числі в результаті
переведення об'єкта нерухомого майна з
житлового у нежитловий або навпаки)
заявник, крім документа, що підтверджує
виникнення, перехід та припинення
речових прав на нерухоме майно, подає: -
документ, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення речових прав на
земельну ділянку (крім випадків
реконструкції об'єктів нерухомого
майна без зміни зовнішніх геометричних
розмірів їх фундаментів у плані); -
документ, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта; - технічний паспорт на об'єкт
нерухомого майна; - письмову згоду
співвласників багатоквартирного
будинку (в разі добудови аттикових і
мансардних поверхів та приєднання
місць загального користування),
справжність підпису яких
засвідчується відповідно до Закону
України «Про нотаріат»; - документ, що
підтверджує присвоєння об'єкту
нерухомого майна адреси (в разі коли в
результаті реконструкції об'єкта
нерухомого майна змінилася його
адреса).

У разі проведення державної реєстрації
права власності з видачею свідоцтва на
об'єкт нерухомого майна, який до
проведення реконструкції перебував у
спільній власності, заявник, крім
документів, що зазначені в цьому
пункті, подає письмову згоду всіх
співвласників об'єкта нерухомого майна
на проведення його реконструкції. Якщо
у зв'язку з проведенням реконструкції
об'єкта нерухомого майна змінився
розмір часток у праві спільної
власності, заявник, крім документів, що
зазначені в цьому пункті, подає
письмову заяву співвласників про
розподіл часток у спільній власності
на реконструйований об'єкт нерухомого
майна.

Положеннями ДБН А.2.2-3-2012 «Склад та зміст
проектної документації на
будівництво» визначено, що
реконструкція - це перебудова введених
в експлуатацію в установленому порядку
об'єктів будівництва, яка передбачає
удосконалення виробництва, підвищення
його техніко-економічного рівня та
якості продукції, що виготовляється,
поліпшення умов експлуатації та
проживання, якості послуг, зміну
основних техніко-економічних
показників (кількість продукції,
потужність, функціональне призначення,
геометричні розміри тощо).

Тобто, з урахуванням вищевказаного, суд
дійшов висновку, що ОСОБА_1 в даному
випадку проводилась саме
реконструкція свого домоволодіння,
розташованого АДРЕСА_1, шляхом
внутрішнього перепланування та
добудови веранди і житлової кімнати, що
є поліпшенням умов експлуатації та
проживання, а також беручи до уваги, що
позивачеві належить лише 2/5 частини
вказаного домоволодіння, то при подачі
останнім документів для реєстрації
права власності обов'язково має
подаватися також документ, яким
засвідчується письмова згода всіх
співвласників об'єкту нерухомого майна
на проведення реконструкції, що прямо
передбачено вимогами п. 49 «Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

При дослідженні матеріалів справи,
зокрема, картки прийому заяви № 11274639
(а.с.53), в якій ОСОБА_1 вказав перелік
документів доданих до заяви про
реєстрацію права власності, суд
встановив, що письмова згода всіх
співвласників об'єкту зазначеного
нерухомого майна на проведення
реконструкції позивачем не подавалась,
так само, як і не була надана заява про
розподіл часток у спільній власності
на реконструйований об'єкт.

Крім цього суд зазначає, що в судовому
засіданні представником позивача було
наголошено на той факт, що ОСОБА_1
отримав усну згоду співвласника на
проведення робіт по реконструкції
вищевказаного домоволодіння.
Натомість, жодного письмового доказу
на підтвердження своїх пояснень
представником позивача надано не було.

Тобто, оскільки позивачем не було
надано повного пакету документів для
державної реєстрації права власності
на реконструйований об'єкт, то у
відповідності до вимог ст. 24 Закону №
1952, державним реєстратором прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Черкаського міського управління
юстиції Черкаської області Ткаченко
В.Г. правомірно прийнято рішення №
11414589, яким відмовлено ОСОБА_1 в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій, чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що відповідач довів, що під
час вчинення дій, з приводу яких подано
позов, а саме прийняття рішення від
05.03.2014 р. № 11414589 про відмову в державній
реєстрації прав та їх обтяжень, він
діяв на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачений
Конституцією та законами України, а
тому вимоги позивача є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частини 2 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 159 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, яка підлягає поданню до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
складення постанови в повному обсязі. У
разі застосування судом частини 3
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови. Якщо суб'єкта владних
повноважень у випадках та порядку,
передбачених частиною 4 статті 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
С.М. Гарань

Повний текст постанови виготовлений 16
червня 2014 року.