Справа № 826/747/14
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/747/14
інстанції: Амельохін В.В.
Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Горяйнова А.М.,

суддів - Мамчура
Я.С. та Шостака О.О.,

при секретарі -
Дроздовій М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Служби зовнішньої розвідки України на
постанову окружного адміністративного
суду м. Києва від 24 лютого 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Служби зовнішньої розвідки
України про визнання дії
протиправними, зобов'язати вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
протиправною бездіяльність Служби
зовнішньої розвідки України та
зобов'язати виплатити грошову
компенсацію за невикористані дні
щорічної основної відпустки за 2010-2011
роки.

Постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
лютого 2014 року вказаний
адміністративний позов був
задоволений.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що
судом першої інстанції було порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи. Зокрема апелянт
вказує на те, що компенсація
виплачується лише за відпустки, не
використані протягом календарного
року. Також відповідач свої вимоги
обґрунтовує тим, що позивач пропустив
строк звернення до суду.

Під час судового засідання представник
відповідача підтримав свою апеляційну
скаргу та просив суд її задовольнити з
підстав, викладених в ній.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечував проти
апеляційної скарги та просив суд
відмовити в її задоволенні посилаючись
на те, що судом першої інстанції було
винесене законне і обґрунтоване
рішення, а підстави для його зміни чи
скасування - відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги та заперечення на неї, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу Служби зовнішньої розвідки
України залишити без задоволення, а
постанову окружного адміністративного
суду м. Києва від 24 лютого 2014 року - без
змін виходячи із наступного.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин у
адміністративній справі,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що наказом голови
Служби зовнішньої розвідки України від
22 серпня 2013 року № 596-ОС ОСОБА_2 було
звільнено з військової служби в запас
за станом здоров'я. При звільненні йому
було виплачено грошову компенсацію за
40 календарних днів невикористаної
щорічної основної відпустки у 2013 році.

Грошова компенсація за 9
невикористаних днів щорічної основної
відпустки у 2011 році та за 33
невикористаних дні щорічної основної
відпустки у 2012 році позивачу виплачена
не була. У зв'язку з цим ОСОБА_2
звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 суд першої
інстанції виходив з того, що він має
право на отримання компенсації за
невикористану відпустку та пропустив
строк звернення до суду з поважних
причин.

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком суду першої
інстанції, оскільки він знайшов своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи.

Основні засади державної політики у
сфері соціального захисту
військовослужбовців визначені у
Законі України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей».

Відповідно до ч. 2 ст. 101 вказаного
Закону щорічна основна відпустка
надається протягом календарного року.
В особливих випадках з дозволу прямого
начальника, уповноваженого Міністром
оборони України, керівниками
центральних органів виконавчої влади,
які відповідно до закону здійснюють
керівництво військовими формуваннями,
утвореними відповідно до законів
України, керівниками правоохоронних
органів та керівниками розвідувальних
органів України, щорічна основна
відпустка за минулий рік надається в
першому кварталі наступного року, якщо
раніше її не було надано.

Згідно абз. 3 ч. 14 ст. 101 Законі України
«Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» у рік звільнення зазначених в
абзацах першому та другому цього
пункту військовослужбовців зі служби у
разі невикористання ними щорічної
основної або додаткової відпустки їм
виплачується грошова компенсація за
всі невикористані дні щорічної
основної відпустки, а також дні
додаткової відпустки, у тому числі
військовослужбовцям-жінкам, які мають
дітей.

На думку відповідача вказані норми
права вказують на те, що відпустки, не
використані позивачем протягом 2011-2012
років, не можуть бути ним використані у
2013 році, у зв'язку з чим грошова
компенсація за такі відпустки - не
виплачується.

Вказані доводи представника Служби
зовнішньої розвідки України колегія
суддів вважає необґрунтованими, адже ч.
2 ст. 101 Законі України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» лише встановлює
період, в якому керівництво
військового формування зобов'язане
надати військовослужбовцю відпустку
тривалістю, визначеною зазначеним
Законом.

В свою чергу положення абз. 3 ч. 14 ст. 101
Законі України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» встановлюють
правила визначення тривалості
щорічної основної відпустки в році
звільнення з військової служби.
Необхідність встановлення таких
правил зумовлена тим, що закріплена у ч.
1 ст. 101 вказаного Закону тривалість
щорічної основної відпустки
застосовується за умови, що
військовослужбовець перебуває на
службі протягом повного календарного
року.

Однак, вказані норми та Закон України
«Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» в цілому не містять вказівки на
те, що при звільненні
військовослужбовець не має права на
отримання грошової компенсації за дні
відпусток, що не були використані ним у
інших роках, ніж рік звільнення.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
про те, що позивач має право на
нарахування та виплату грошової
компенсації за дні відпустки, набуті у
зв'язку з проходженням військової
служби у 2011-2012 роках.

Також суд апеляційної інстанції
погоджується з тим, що строк звернення
до суду ОСОБА_2 пропустив з поважних
причин.

У відповідності до ч. 3 ст. 99 КАС України
для звернення до суду у справах щодо
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби встановлюється місячний строк.

Як раніше зазначалося, позивач був
звільнений з військової служби 22
серпня 2013 року, а з даним позовом
звернувся до суду лише 23 січня 2014 року.

Разом з тим, з наказу голови Служби
зовнішньої розвідки України від 22
серпня 2013 року № 596-ОС вбачається, що
ОСОБА_2 було звільнено з військової
служби в запас саме за станом здоров'я.
У період з 23 листопада по 03 грудня 2013
року позивач перебував на лікуванні в
Олександрівській клінічній лікарні м.
Києва.

Наведені обставини у своїй сукупності
дають підстави для висновку, що строк
звернення до суду з даним позовом був
пропущений з поважних причин.

За таких обставин колегія суддів
вважає. що судом першої інстанції було
винесене законне і обґрунтоване
рішення про задоволення позовних вимог
ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги Служби
зовнішньої розвідки України не
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені в постанові від 24
лютого 2014 року, та не можуть бути
підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам та
прийнято рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу Служби зовнішньої
розвідки України залишити без
задоволення, а постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
лютого 2014 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні апеляційної скарги
Служби зовнішньої розвідки України -
відмовити.

Постанову окружного адміністративного
суду м. Києва від 24 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
А.М.
Горяйнов

Судді
Я.С. Мамчур

О.О. Шостак

Ухвала складена в повному обсязі 10
червня 2014 року.

Головуючий суддя
Горяйнов А.М.

Судді:
Мамчур Я.С

Шостак О.О.