Справа № 2а-1409/11/2170
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/64668/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І. (доповідач), Лиски Т.О.,
Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
касаційного провадження
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Білозерському районі Херсонської
області до ОСОБА_4 про стягнення
недоїмки зі сплати страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування,

в с т а н о в и в :

У березні 2011 року позивач звернуся до
суду із вказаним позовом.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 19 грудня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 5 вересня 2012
року, у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій з підстав порушення цими
судами норм матеріального та
процесуального права і прийняти нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до статті 17 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР державний нагляд у сфері
загальнообов'язкового державного
соціального страхування здійснює
уповноважений Президентом України
центральний орган виконавчої влади.

Згідно з Положенням про Пенсійний фонд
України, затвердженим Указом
Президента України від 1 березня 2001
року № 121/2001 (чинним на час виникнення
спірних відносин), ПФУ є центральним
органом виконавчої влади.

Частинами другою та третьою статті 106
Закону № 1058-IV (чинними на час
виникнення спірних відносин)
передбачено, що суми страхових внесків
своєчасно не нараховані та/або не
сплачені страхувальниками у строки,
визначені статтею 20 цього Закону, в
тому числі обчислені територіальними
органами ПФУ у випадках, передбачених
частиною третьою статті 20 цього Закону,
вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Територіальні органи ПФУ за формою і у
строки, визначені правлінням ПФУ,
надсилають страхувальникам, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Протягом десяти робочих днів із дня
одержання вимоги про сплату недоїмки
страхувальник зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та суми фінансових
санкцій.

Страхувальник у разі незгоди з
розрахунком суми недоїмки, зазначеної
у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує
її з органами ПФУ в порядку,
встановленому правлінням ПФУ, а в разі
неузгодження вимоги із органами ПФУ
має право на оскарження вимоги в
судовому порядку.

Про оскарження вимоги територіального
органу ПФУ про сплату недоїмки до
виконавчої дирекції ПФУ або в судовому
порядку страхувальник зобов'язаний
письмово повідомити відповідний
територіальний орган ПФУ протягом
трьох робочих днів із дня звернення до
виконавчої дирекції ПФУ чи суду.

Узгодження вимоги територіального
органу ПФУ про сплату недоїмки
здійснюється на підставі заяви
страхувальника, яка розглядається
територіальним органом ПФУ протягом
трьох робочих днів після її отримання,
та поданих страхувальником документів,
що свідчать про неправильність
обчислення сум недоїмки, зазначених у
вимозі.

У разі узгодження страхувальником
вимоги про сплату недоїмки з
територіальним органом ПФУ цей орган
зобов'язаний у строк, визначений для
розгляду заяви страхувальника про
узгодження вимоги, надіслати йому
узгоджену вимогу про сплату недоїмки, а
страхувальник зобов'язаний сплатити
узгоджену суму недоїмки протягом
десяти робочих днів після отримання
узгодженої вимоги.

У разі якщо страхувальник, який одержав
вимогу територіального органу ПФУ про
сплату недоїмки і протягом десяти
робочих днів після її отримання не
сплатив зазначену у вимозі суму
недоїмки разом із застосованою до
нього фінансовою санкцією, включеної
до вимоги, або не узгодив вимогу з
відповідним органом ПФУ, або не
оскаржив вимогу в судовому порядку, а
також у разі якщо страхувальник
узгодив вимогу, але не сплатив
узгоджену суму недоїмки протягом
десяти робочих днів після отримання
узгодженої вимоги, відповідний орган
ПФУ звертається в установленому
законом порядку і подає вимогу про
сплату недоїмки до відповідного
підрозділу ДВС. У зазначених випадках
орган ПФУ також має право звернутися до
суду чи господарського суду з позовом
про стягнення недоїмки. У разі
звернення органу ПФУ з позовом про
стягнення недоїмки до господарського
суду передбачені законодавством
заходи досудового врегулювання спорів
не застосовуються.

Аналіз наведеної норми права дає
підстави дійти висновку, що вимога про
сплату недоїмки зі страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування є виконавчим
документом, який підлягає виконанню
ДВС.

Таке рішення може бути оскаржено в
суді, якщо особа, яка звертається до
суду, вважає, що її права, свободи або
інтереси порушено.

Суб'єкт владних повноважень
позбавлений можливості звертатися до
адміністративного суду із заявами, в
яких ставиться вимога про
підтвердження власного рішення, яке
ухвалено в межах наданих йому законом
повноважень.

Мовне тлумачення частини третьої
статті 106 Закону № 1058-IV дає підстави
вважати, що орган ПФУ має право
звернутися до суду із позовом про
стягнення недоїмки у випадках, коли він
не має достатніх даних для ухвалення
власного рішення з цього питання.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що вимога про
сплату недоїмки зі страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування є виконавчим
документом, який підлягає виконанню
ДВС, і при її наявності повторне
звернення до суду про її стягнення не
допускається, оскільки вже є рішення з
цього ж питання суб'єкта владних
повноважень, ухвалене в межах
повноважень, наданих йому законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач направив вимогу від 24 січня 2011
року № Ф-59 про сплату недоїмки в
розмірі 1 591,20 грн. на примусове
виконання до органу ДВС. Постановою
державного виконавця відділу ДВС
Білозерського районного управління
юстиції від 3 березня 2011 року відкрито
виконавче провадження щодо
примусового стягнення цієї суми, а
тому, управління ПФУ використало одну
із двох наданих йому можливостей.

Доводи касаційної скарги висновків
судів не спростовують і не дають
підстав вважати, що цими судами при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для скасування чи
зміни оскаржених судових рішення не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Білозерському районі Херсонської
області залишити без задоволення, а
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 19 грудня 2011
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 05 вересня
2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

І.Я. Олендер