Справа № 2а-3751/11/2670
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/30370/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Весельської Т.Ф., Малиніна В.В.
(доповідач), Ситникова О.Ф.,

провівши попередній розгляд
касаційної скарги Державної судової
адміністрації України на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 06 червня 2011 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 квітня 2012
року по справі за позовом Державної
судової адміністрації України до
Відділу примусового виконання рішень
Департаменту Державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
06.06.2011 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.04.2012 року,
у задоволенні позову Державної судової
адміністрації України до Відділу
примусового виконання рішень
Департаменту Державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
про скасування постанови відмовлено.

Вказуючи, на допущені судами, на
думку позивача, неповне з'ясування
обставин, які мають значення у справі,
та порушення норм чинного
процесуального та матеріального
законодавства, що призвело до
неправильного вирішення даного спору,
просить їх рішення скасувати та
постановити нове, яким задовольнити
позов.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.223 КАС
України, суд касаційної інстанції за
наслідками розгляду касаційної скарги
має право залишити касаційну скаргу
без задоволення, а судові рішення - без
змін.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив із того,
що державний виконавець діяв в межах
наданих йому повноважень та відповідно
до вимог статті 46 Закону України «Про
виконавче провадження» та правомірно
виніс постанову про стягнення
виконавчого збору у розмірі 4 448, 98 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів та зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судами, на підставі
постанови Замостянського районного
суду міста Вінниці від 12.09.2066 року у
справі за позовом ОСОБА_1 та інших до
ДСА України, МЮУ, МФУ, ДКУ про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
компенсації та податку видано
виконавчий лист № 2-а-894 від 25.10.2006 року
та відкрито виконавче провадження №
11669402.

Згідно постанови про відкриття
виконавчого провадження № 11669402 від
07.11.2006 року боржнику - Державній судовій
адміністрації України запропоновано
у добровільний строк, який не перевищує
7 днів виконати вищезазначене рішення
суду.

Рішення суду Державна судова
адміністрація фактично виконала 13.02.2009
року у зв'язку з чим відповідачем
винесено оскаржувану постанову від
11.03.2009 року про стягнення з останньої
виконавчого збору.

Згідно з ч.1 України - постанова або
ухвала суду, яка набрала законної
сили,є обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових осіб чи
службових осіб і підлягає виконанню на
всій території України.

Частина 2 ст.25 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачає, що
державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії по виконанню
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження.

Відповідно до статті 5 Закону
України «Про виконавче провадження» -
державний виконавець здійснює
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб і порядок, визначені
виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи,
фактично виконання рішення суду
тривало близько двох з половиною
років. При цьому, державний виконавець
встановив боржнику строк виконання
рішення суду, який не перевищує 7 днів.
Проте, у зазначений період Державна
судова адміністрація стягувані кошти
не сплатила.

Згідно ч. 1 статті 46 Закону України
«Про виконавче провадження» - у разі не
виконання рішення у строк,
установлений для добровільного його
виконання, з боржника постановою
державного виконавця, яка
затверджується начальником
відповідного органу державної
виконавчої служби, якому він
безпосередньо підпорядкований,
стягується виконавчий збір у розмірі 10
відсотків від фактичної стягненої
суми.

З огляду на викладене, висновки
судів є правильними, обґрунтованими,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права, підстави для
скасування чи зміни оскаржуваних
судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, зазначених висновків судів та
обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої
статті 224 КАС України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної судової
адміністрації України, - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 06
червня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 03 квітня 2012 року, - залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.В.Малинін

Т.Ф.Весельська

О.Ф.Ситников