Справа № 361/469/14-а
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 361/469/14-а
інстанції: Сердинський В.С.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів Хрімлі О.Г.,
Ганечко О.М., Літвіної Н.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
заступника прокурора Київської
області на постанову Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 12 березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Броварського
міжрайонного прокурора Київської
області до Броварської районної ради
Київської області про визнання
протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Броварський міжрайонний прокурор
Київської області звернувся до
Броварського міськрайонного суду
Київської області з адміністративним
позовом до Броварської районної ради
Київської області про визнання
протиправними та скасування рішень №
214-18-IV від 24 лютого 2005 року «Про
впровадження в районі талонної системи
для перевезення пільгових категорій
громадян Броварського району, в межах
району та до м. Києва» та № 438-24-VІ від 28
лютого 2013 року «Про забезпечення дії в
районі талонної системи для
перевезення пільгових категорій
громадян Броварського району, в межах
району та до м. Києва».

Постановою Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 12 березня 2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, та просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити нову,
якою задовольнити адміністративний
позов у повному обсязі.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Зважаючи на те, що у справі відсутні
клопотання від усіх осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю, та з урахуванням можливості
вирішення справи на основі наявних у
ній доказів, колегія суддів вирішила
справу розглянути у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та не підлягає
задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, згідно з рішенням
Броварської районної ради Київської
області № 214-18-ІV від 24 лютого 2005 року,
запроваджено талонну систему для
перевезення пільгових категорій
громадян Броварського району, в межах
району та до м. Києва.

Рішенням Броварської районної ради
Київської області № 438-24-VІ від 28 лютого
2013 року забезпечено дію в районі
талонної системи для перевезення
пільгових категорій громадян
Броварського району, в межах району та
до м. Києва.

22 жовтня 2013 року Броварською
міжрайонною прокуратурою Київської
області винесено подання про усунення
порушень вимог Закону України «Про
автомобільний транспорт», скасування
рішення Броварської районної ради
Київської області № 214-18- ІV від 24 лютого
2005 року та № 438-24-VІ від 28 лютого 2013 року,
забезпечивши при цьому пільговий
проїзд без обмежень громадян, які мають
на це право, всіма видами транспорту на
всіх міських та приміських автобусних
маршрутах загального користування.

Згідно з рішенням Броварської районної
ради Київської області № 551-31-VI від 17
грудня 2013 року, відхилено подання
Броварського міжрайонного прокурора
від 22 жовтня 2013 року про усунення
порушень вимог Закону України «Про
автомобільний транспорт» та
скасування рішень Броварської
районної ради Київської області № 214-18-
ІV від 24 лютого 2005 року та № 438-24-VІ від 28
лютого 2013 року.

Не погоджуючись з рішеннями
відповідача та вважаючи їх
протиправними, позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Згідно зі ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт
владних повноважень зобов'язаний діяти
лише на виконання закону, за умов і
обставин, визначених ним, вчиняти дії,
не виходячи за межі прав та обов`язків,
дотримуватися встановленої законом
процедури, обирати лише встановлені
законодавством України способи
правомірної поведінки під час
реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно з ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», система місцевого
самоврядування включає: територіальну
громаду; сільську, селищну, міську раду;
сільського, селищного, міського голову;
виконавчі органи сільської, селищної,
міської ради; районні та обласні ради,
що представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст;
органи самоорганізації населення.

За змістом ч. 3 ст. 24 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
органи місцевого самоврядування та їх
посадові особи діють лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією і законами
України, та керуються у своїй
діяльності Конституцією і законами
України, актами Президента України,
Кабінету Міністрів України, а в
Автономній Республіці Крим - також
нормативно-правовими актами Верховної
Ради і Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, прийнятими у межах
їхньої компетенції.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
органи та посадові особи місцевого
самоврядування несуть
відповідальність за свою діяльність
перед територіальною громадою,
державою, юридичними і фізичними
особами.

Відповідно до ст. 37 Законом України
«Про автомобільний транспорт» (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), пільгові
перевезення пасажирів, які відповідно
до законодавства користуються такими
правами, забезпечують автомобільні
перевізники, які здійснюють
перевезення пасажирів на автобусних
маршрутах загального користування.

Автомобільному перевізнику, який
здійснює перевезення пасажирів на
автобусних маршрутах загального
користування, забороняється
відмовлятися від пільгового
перевезення, крім випадків,
передбачених законом.

Безпідставна відмова від пільгового
перевезення тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Види та обсяги пільгових перевезень
установлюються замовленням, у якому
визначається порядок компенсації
автомобільним перевізникам, які
здійснюють перевезення пасажирів на
маршрутах загального користування,
збитків від цих перевезень.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 39 вказаного Закону,
автомобільні перевізники, водії,
пасажири повинні мати і пред'являти
особам, які уповноважені здійснювати
контроль на автомобільному транспорті
та у сфері безпеки дорожнього руху,
документи, на підставі яких
виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських
перевезень: для автомобільного
перевізника - ліцензія, договір із
органами виконавчої влади та органами
місцевого самоврядування чи їх дозвіл,
паспорт маршруту, документ, що
засвідчує використання автобуса на
законних підставах, інші документи,
передбачені законодавством України;
для водія автобуса - посвідчення водія
відповідної категорії, реєстраційні
документи на транспортний засіб,
ліцензійна картка, квитково-касовий
лист, схема маршруту, розклад руху,
таблиця вартості проїзду (крім міських
перевезень), інші документи,
передбачені законодавством України;
для пасажира - квиток на проїзд в
автобусі та на перевезення багажу (для
пільгового проїзду - посвідчення особи
встановленого зразка).

За змістом п. 130 Правил надання послуг
пасажирського автомобільного
транспорту, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України № 176 від 18
лютого 1997 року, особи, що користуються
пільгами з оплати проїзду автобусами
міжміського та/або приміського
сполучення, звертаються у квиткову
касу автостанції для внесення
відповідної позначки до касової
відомості та отримання квитка на
пільговий проїзд.

Згідно з п. 158 наведених Правил, пасажир
автобуса зобов'язаний: 1) мати при собі
квиток на проїзд, квитанцію на
перевезення багажу, а за наявності
права на пільги щодо оплати проїзду -
посвідчення встановленого зразка або
безоплатний квиток (для міжміських
перевезень); 2) займати зазначене у
квитку місце, зберігати квиток до кінця
поїздки і пред'являти в розгорнутому
вигляді на вимогу осіб, що мають право
здійснювати контроль: 3) здійснювати
посадку (висадку) лише після повної
зупинки автобуса; 4) оплатити
перевезення багажу та ручної поклажі
згідно з вимогами цих Правил; 5) мати
візові та еміграційні документи (під
час міжнародних перевезень); 6) під час
міжнародного автомобільного
перевезення мати належним чином
оформлені документи, необхідні для
в'їзду до держави прямування, держав за
маршрутом слідування, та пред'явити їх
автомобільному перевізнику на його
вимогу; 7) завчасно подати сигнал
водієві відповідним дзвінком або усно
в разі виходу на зупинці «На вимогу»; 8)
у разі настання дорожньо-транспортної
пригоди надати можливу допомогу
потерпілим і повідомити про це органам
міліції; 9) повідомити водієві про
виявлені забуті речі, документи та
цінності.

За змістом ч. 3 ст. 20 Закону України «Про
прокуратуру», при виявленні порушень
закону прокурор у межах своєї
компетенції має право: 1) вносити
подання; 2) у встановленому законом
порядку ініціювати притягнення особи
до дисциплінарної, адміністративної
відповідальності, складати протокол
про адміністративне правопорушення та
починати досудове розслідування; 3)
звертатися до суду в передбачених
законом випадках.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про
прокуратуру», подання - це акт
реагування прокурора на виявлені
порушення закону з вимогою (вимогами)
щодо: 1) усунення порушень закону,
причин та умов, що їм сприяли; 2)
притягнення осіб до передбаченої
законом відповідальності; 3)
відшкодування шкоди; 4) скасування
нормативно-правового акта, окремих
його частин або приведення його у
відповідність із законом; 5) припинення
незаконних дій чи бездіяльності
посадових і службових осіб.

Подання може бути внесено
Прем'єр-міністру України, Кабінету
Міністрів України, Верховній Раді
Автономної Республіки Крим, Раді
міністрів Автономної Республіки Крим,
міністерствам та іншим центральним і
місцевим органам виконавчої влади,
органам місцевого самоврядування,
військовим частинам, громадським
об'єднанням, органам державного
нагляду (контролю), посадовим і
службовим особам цих органів,
підприємствам, установам та
організаціям незалежно від форм
власності, підпорядкованості чи
приналежності, фізичним особам -
підприємцям.

Відповідний прокурор має бути
повідомлений про результати розгляду
подання та вжиті заходи у визначений
ним строк, що обчислюється з дня
отримання подання та не може бути
меншим 10 днів.

Колегіальний орган, якому внесено
подання, повідомляє про день його
розгляду прокурору, який вправі
особисто взяти участь у засіданні
цього органу.

У разі відхилення подання в цілому чи
частково або неповідомлення прокурора
про результати розгляду подання, а
також якщо подання не вносилося,
прокурор може звернутися до суду щодо:
1) визнання незаконним
нормативно-правового акта
відповідного органу повністю чи в
окремій його частині; 2) визнання
протиправним рішення чи окремих його
положень і щодо скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень; 3) визнання
протиправними дій чи бездіяльності,
зобов'язання вчинити певні дії або
утриматися від вчинення певних дій.

Для звернення прокурора з позовом до
суду встановлюється 15-денний строк, що
обчислюється з дня одержання
повідомлення про відхилення подання
або в разі неповідомлення прокурора
про результати розгляду подання з дня
закінчення визначеного прокурором
строку для його розгляду.

Колегія суддів зазначає, що позивачем
наголошено в позовній заяві та
апеляційній скарзі на тому, що
оскаржувані рішення відповідача
суперечать вимогам ст. 39 Закону України
«Про автомобільний транспорт» та
Правил надання послуг пасажирського
автомобільного транспорту,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України № 176 від 18 лютого 1997
року, оскільки ними обмежується право
громадян на безоплатний проїзд за
пред'явленням відповідного
посвідчення та вимагаються від
пасажирів додаткові документи для
безоплатного проїзду - талони.

Проте, за змістом спірних рішень
встановлено, що вони не містять норми,
які врегульовують саме порядок
безоплатного проїзду пасажирів, та
визначають, що право на безоплатний
проїзд надається певній категорії
громадян лише за пред'явленням талона.

Так, рішенням Броварської районної
ради Київської області № 214-18-IV від 24
лютого 2005 року «Про впровадження в
районі талонної системи для
перевезення пільгових категорій
громадян Броварського району, в межах
району та до м. Києва» вирішено
впровадити в районі талонну систему
для перевезення пільгових категорій
громадян Броварського району, в межах
району та до м. Києва.

Пунктом першим рішення Броварської
районної ради Київської області №
438-24-VІ від 28 лютого 2013 року «Про
забезпечення дії в районі талонної
системи для перевезення пільгових
категорій громадян Броварського
району в межах району та до м. Києва»,
вирішено забезпечити дію в районі
талонної системи для перевезення
пільгових категорій громадян
Броварського району, в межах району та
до м. Києва, відповідно до рішення №
214-18-IV від 24 лютого 2005 року «Про
впровадження в районі талонної системи
для перевезення пільгових категорій
громадян Броварського району, в межах
району та до м. Києва». Другий пункт
рішення стосується контролю за його
виконанням. Інших норм оскаржувані
рішення не містять.

За змістом ст. 70 КАС України, належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону,
судом при вирішенні справи не беруться
до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що позивачем не
обґрунтовано належними та допустимими
доказами у справі наявності в
оскаржених рішеннях норм, якими
визначається право та порядок
безоплатного проїзду громадян, та норм,
згідно з якими відсутність талона є
підставою для водія відмовити у
перевезенні громадян, які пред'явили
посвідчення, що підтверджує право на
пільгу.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що відповідач, приймаючи
рішення № 214-18-IV від 24 лютого 2005 року
«Про впровадження в районі талонної
системи для перевезення пільгових
категорій громадян Броварського
району, в межах району та до м. Києва» та
№ 438-24-VІ від 28 лютого 2013 року «Про
забезпечення дії в районі талонної
системи для перевезення пільгових
категорій громадян Броварського
району в межах району та до м. Києва»,
діяв на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачений
Конституцією України, Законом України
«Про автомобільний транспорт»,
оскільки вони прийняті з метою
недопущення фактів завищення
підприємствами транспорту показників
витрат від перевезень пільгових
категорій громадян та цільового
використання коштів з державного
бюджету.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що позовні вимоги
Броварського міжрайонного прокурора
Київської області до Броварської
районної ради Київської області про
визнання протиправними та скасування
рішень є необґрунтованими та не
засновані на нормах права.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
надано достатньо доказів
правомірності дій щодо прийняття
оскаржуваних рішень, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами та наведеними
законодавчими нормами.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Київської області залишити
без задоволення, постанову
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 12 березня 2014 року
- без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.