Справа № 285/1345/14-а
Суддя: Романюк Ю. Г.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Справа № 285/1345/14-а

провадження у справі № 2-а/0285/70/14

24 квітня 2014 року 15 год. 30 хв
м. Новоград-Волинський

Новоград - Волинський міськрайонний
суд Житомирської області у складі
судді Романюк Ю.Г., за участі секретаря
судового засідання Медяної І.В. та осіб,
які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: представники Кіреєв
Г.В., Лєдєньова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Новоград-Волинський та
Новоград-Волинському районі про
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії,

ВСТАНОВИВ:

03.04.2014 року позивач - ОСОБА_1 звернулась
до суду з позовом до відповідача -
Управління Пенсійного Фонду України в
місті Новоград-Волинський та
Новоград-Волинському районі (далі - УПФ)
про зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії, в якому просить визнати
незаконним перерахунок відповідачем
її пенсії в бік зменшення; зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок її
пенсії відповідно до норм чинного
законодавства України 1980-1984 років та
виплатити недоплачені їй кошти;
зобов'язати відповідача сплатити
відшкодування завданої їй моральної
шкоди в сумі 10000 (десять тисяч) гривень.

У судовому засіданні ухвалою суду
від 24 квітня 2014 року позивачу поновлено
строк для звернення до суду з даним
позовом та ухвалено судовий розгляд
адміністративної справи продовжити у
відкритому судовому засіданні.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначила, що вона є пенсіонером за
віком і перебуває на обліку в УПФ,
працювала вчителем математики і
трудовий таж становить 36 років, 10
місяців та 5 днів. Під час виходу на
пенсію в 1990 році до Пенсійного фонду
були подані всі необхідні документи
для визначення розміру та призначення
пенсії. Нею було обрано для визначення
розміру пенсії 5 років в період з 1976-1980
р.р. В подальшому в 1992 році для
здійснення перерахунку пенсії було
надано довідку про розмір заробітної
плати за період 1980-1984 р.р. і їй було
призначено та виплачувалась
максимальна на той час пенсія в розмірі
132 карбованці. В подальшому в 2000 році
Пенсійним фондом самостійно без її
згоди, оскільки заява щодо перерахунку
пенсії нею не надавалась, здійснено
перерахунок пенсії, внаслідок чого
розмір пенсії зменшився. Під час
ознайомлення з матеріалами пенсійної
справи позивач побачила, що в справі
міститься довідка про розмір її
заробітної плати, відомості в якій не
відповідають дійсності, оформлена на
бланку, якого не існувало. Окрім того,
її заява про перерахунок пенсії
написана не її рукою. Отже, в порушення
вимог чинного законодавства,
відповідач самостійно, без її заяви
здійснив в 2000 році перерахунок пенсії,
внаслідок чого пенсія змінилась в бік
зменшення, що по своїй суті є
протиправним і таким, що суперечить
Конституції та законам України про
пенсійне забезпечення, порушує її
права на соціальний захист. Позивач
неодноразово на протязі 2012-2014 р.р.
зверталась до відповідача із заявами з
приводу перерахунку пенсії, однак
щоразу отримувала відмову, що й змусила
її звернутись до суду з даним позовом.

Відповідач подав до суду письмові
заперечення на адміністративний позов,
в яких просив позивачу відмовити в
задоволення її позовних вимог,
оскільки вони є безпідставними та не
відповідають діючому законодавству. На
численні звернення позивача до УПФ їй
надавались вичерпні відповіді з
розрахунком, мотивуванням і
обґрунтуванням відмови у перерахунку
пенсії у тому, вигляді та розмірах як
просила позивач. Останній детально
роз'яснено її права та можливості щодо
обрання найоптимальнішого виду
перерахунку пенсії, однак ОСОБА_1
відмовилась скористатись таким правом,
оскільки бажає отримати максимальну
пенсію та просить провести перерахунок
пенсії за період роботи 1980-1984 р.р., які
вже враховані в розмір пенсії.

В судовому засіданні позивач надала
суду пояснення, які зводяться до того,
що в 1992 році для здійснення перерахунку
пенсії її колегами по роботі до
Пенсійного фонду було передано
довідку про розмір заробітної плати за
період 1980-1984 р.р. з метою перерахунку,
оскільки в даному випадку їй
виплачувалась максимальна на той час
пенсія в розмірі 132 карбованці.
Неодноразово звертала увагу суду, що
документи за 1992 рік, зокрема така
довідка, в матеріалах пенсійної справи
відсутні, що свідчить про те, що
пенсійну справу сфабриковано. Окрім
того, в справі міститься довідка про
розмір її заробітної плати, відомості в
якій не відповідають дійсності,
оформлена на бланку, якого не існувало.
В подальшому в 2000 році, Пенсійним
фондом самостійно, без її згоди - на
підставі заяви про перерахунок пенсії
написаної не її рукою, відповідачем
здійснено перерахунок пенсії,
внаслідок чого розмір пенсії
зменшився. Зазначила, що неодноразово
зверталась із заявами про перерахунок
пенсії та визнала, що їй дійсно було
запропоновано скористатись своїм
правом на зміну періодів для найбільш
вигідного перерахунку пенсії, однак
вона з таким розрахунком не
погоджується, вважає його незаконним
протиправним і бажає отримувати
максимальну пенсію, оскільки вважає, що
таке її право закріплено чинним
законодавством України. Щодо вимоги
про відшкодування завданої їй
моральної шкоди, пояснила, що оцінює її
у сумі 10000 (десять тисяч) гривень,
оскільки вважає такий розмір достатнім
для відшкодування тих моральних та
фізичних затрат, які вона понесла,
намагаючись захистити свої законні
права та інтереси. Позовні вимоги
підтримала з в повному обсязі та
просила задовольнити.

Представники відповідача в
судовому засіданні адміністративний
позов не визнали повністю, заперечили
проти його задоволення. Лєдєньова І.М.
надала суду пояснення, які зводиться до
того, що жодні дій відповідача прав та
інтересів позивача не порушують, всі
подані позивачкою документи
знаходяться в матеріалах пенсійної
справи. Твердження позивача про
невідповідність документів вимогам
закону, або ж сфабрикування матеріалів
пенсійної справи, жодними доказами не
підтверджуються, є безпідставними та
спростовуються матеріалами пенсійної
справи. У 1992 році жодних документів
ОСОБА_1 до пенсійного фонду не подавала,
звернулась позивач за призначенням
пенсії за віком 03.09.1990 року з усіма
необхідними документами. Перерахунок у
2000 році здійснювався на підставі заяви
ОСОБА_1, написаної нею та долученою до
матеріалів пенсійної справи. Разом з
цим, твердження позивачки про
незаконну зміну розміру її пенсії в бік
зменшення не відповідають дійсності,
оскільки з матеріалів пенсійної справи
слідує, що пенсія гр. ОСОБА_1
змінювалась в силу внесення змін до
пенсійного законодавства України в
сторону збільшення. Враховуючи
вищевказане, просила відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

Суд під час розгляду справи
неодноразово роз'яснював особам, які
беруть участь у справі їх права та
обов'язки та сприяв здійсненню таких
прав, зокрема, роз'яснено зміст ст. 69-72,
81-82, 92 КАС України. Однак, як позивачка
так і представники відповідача таким
право не скористались. Позивач
відмовилась від права заявляти
клопотання про проведення
відповідної експертизи з метою
з'ясування обставин, на які вона
посилається, як на підстави своїх
позовних вимог. За таких обставин,
оскільки жодна із сторін своїм правом
заявити відповідні клопотання та
подати заяви, зокрема про проведення
експертизи, не скористалась - суд
розгляндає дану справу на підставі
наявних у ній матеріалів та поданих
доказів.

Заслухавши у судовому засіданні
пояснення позивача та представників
відповідача, об'єктивно, повно і
всебічно з'ясувавши всі обставини
справи в їх сукупності на підставі
чинного законодавства, перевіривши їх
дослідженими у судовому засіданні
доказами, суд вважає, що позов не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаюча в АДРЕСА_1,
перебуває на обліку в Управлінні
пенсійного фонду України в м.
Новоград-Волинський та
Новоград-Волинському районі
Житомирської області, є пенсіонером за
віком і з 19.09.1990 року отримує пенсію за
віком (а.с.12-13, 39-46).

Як вбачається з матеріалів пенсійної
справи, 03.09.1990 року ОСОБА_1 звернулась до
Комісій з призначення пенсії при
виконкомі Новоград-Волинської міської
ради за призначенням пенсії за віком з
усіма необхідними документами (а.с. 12-13,
39-56).

Розмір пенсії було обчислено згідно
документів про стаж роботи та довідок
про заробітну плату, виданих тими
підприємствами, установами та
організаціями, де позивач працювала до
виходу на пенсію.

Згідно наявних у пенсійній справі
документів, загальний трудовий стаж
позивача становить 36 років 10 місяців, 05
днів, понаднормовий стаж роботи
становить 16 років (а.с. 46). Усі періоди
роботи трудової діяльності позивача
підтверджено документально та
зараховано до стажу.

В пенсійній справі знаходяться
наступні довідки про заробітну плату: -
довідка від 25.09.1990 року ЗА № 188 за 24
місяці з 01 вересня 1988 року по 31 серпня
1990 року (а.с.47); - довідка від 13.03.2000 року
за № 265 за п'ять років підряд з 01.01.1980
року по 31.12.1984 року (а.с.49); - довідка від
04.01.2011 року за № 4 за п'ять років підряд з
01.01.1980 року по 31.12.1984 року (а.с.50).

З урахуванням наявних у пенсійній
справі матеріалів та зазначених
довідок відповідачем здійснено
розрахунок пенсії з найвигіднішої
заробітної плата позивача за період з
01.01.1980 року по 31.12.1984 року з урахуванням,
що коефіцієнт страхового стажу
становить 0,36833; коефіцієнт страхового
стажу з урахуванням кратності 1,35 з
01.10.2008 року становить 0,49725;
індивідуальний коефіцієнт заробітної
плати за вказаний період становить
1,60218, середньомісячний заробіток для
обчислення пенсії з 01.05.2012 року
становить 1919,27 грн., а також: основного
розміру пенсії позивача - 954,36 грн.,
доплати за понаднормовий стаж 16 років -
151,84 грн., надбавки дітям війни - 66,43 грн.
та автоматизованого перерахунку
підвищення пенсії в сумі 29,49 грн.

За результатами вказаного розрахунку
загальний розмір пенсій ОСОБА_1 станом
на 01.05.2013 року склав - 1210,45 грн. ( а.с. 35).

На рекомендації Головного управління
Пенсійного фонду України в
Житомирській області щодо можливості
вирішення питання по розрахунку пенсії
ОСОБА_1 в сторону збільшення, 11.10.2012 року
управлінням Пенсійного фонду України в
м. Новограді-Волинському та
Новоград-Волинському районі зроблено
запит до відділу освіти щодо надання
довідок про заробітну плату за весь
період роботи позивача для обрання
найвигіднішого варіанту для
обчислення пенсії.

25.10.2012 року Відділ освіти надав
відповідачу довідки про заробітну
плату позивача № 524 та № 525 від 18.10.2012
року за періоди роботи з 01.01.1970 року по
31.12.1979 рік (а.с.53) та з 01.01.1985 року по 30.09.1990
рік, відповідно (а.с.54).

На виконання вимог чинного
законодавства України про пенсійне
забезпечення, довідки про заробітну
плату позивача працівниками
відповідача було введено в програму
АСОПД -W «вибір оптимального
заробітку», де способом електронного
перерахунку обрано (вирахувано)
найвигідніші періоди заробітної плати
для перерахунку пенсії, а саме: період з
01.11.1974 року по 31.10.1979 рік, коефіцієнт
заробітної плати за який становить
1,75962, що є більшим ніж той, з якого
розрахована пенсія позивача, яку
остання отримує на момент розгляду
справи у суді (1,60218).

На численні звернення ОСОБА_1 до УПФ,
відповідачем детально роз'яснено
позивачці її права та можливості щодо
обрання найбільш оптимального виду
перерахунку пенсії та запропоновано
провести перерахунок з урахуванням
найвигіднішого періоду, однак остання
відмовилась скористатись таким правом
(а.с. 56) та наполягала на поверненні
максимальної пенсії і просила провести
перерахунок її пенсії за період роботи
1980-1984 р.р. (а.с. 37, 52).

Дані обставини підтверджуються
наданими сторонами та дослідженими у
судовому засіданні доказами: копією
довідки про заробітну плату для
обчислення пенсії № 458 від 30.09.2010 року
(а.с.9), копією заяви ОСОБА_1 від 13.03.2000
року (а.с.9), копією довідки про
заробіток для обчислення пенсії № 65
від 13.03.2000 року (а.с.9 на звороті), копією
довідки від 25.09.1990 року (а.с.11), копією
посвідчення НОМЕР_1 (а.с.12), копією
посвідчення НОМЕР_2 (а.с.13), копією
довідки (а.с.14), копією листа від 01.02.2013
року (а.с.15), копією відповіді
Новоград-Волинської міжрайонної
прокуратури (а.с.17), копією відповіді
Мінсоцполітики (а.с.18), копією
відповіді Департаменту пенсійного
забезпечення (а.с.19,20), відповіддю УПФУ в
м. Новоград-Волинський та
Новоград-Волинському районі № 47/Г-09
від 21.03.2014 року (а.с. 21-22), копією заяви
ОСОБА_1 зареєстрованої 17.03.2014 року вх. №
47-г-09 (а.с.37), копією паспорта та
ідентифікаційного номеру позивача
(а.с.39,40), копією розрахунку пенсії
(а.с.41), копією протоколу-представлення
(а.с.42), копією представлення (а.с. 43-45),
копією заява про призначення
перерахунку пенсії (а.с.46), копією заяви
від 13.03.2000 року (а.с.48), копією довідки № 4
від 04.01.2011 року (а.с.50), копією акту від
29.11.2010 року (а.с.51), копією акту від 01.03.2013
року (а.с.52), копією довідки № 524 від
18.10.2012 року (а.с.53), копією довідки № 525
від 18.10.2012 року (а.с.54), копією довідки №
130 від 25.10.2012 року (а.с.55), копією заяви
ОСОБА_1 від 15.01.2013 року (а.с.56).

Відносини між сторонами в сфері
пенсійного забезпечення регулюються:
Конституцією України, Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» № 1058-IV від 9
липня 2003 року (в редакції з останніми
змінами та доповненнями, що діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин); спір вирішується в
порядку, передбаченому Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до статті 19 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», який діяв
до 01.01.2004 року, пенсії за віком
призначалися в розмірі 55 процентів
заробітку, але не нижче мінімального
розміру пенсії. За кожний повний рік
роботи понад 25 років чоловікам і 20
років жінкам пенсія збільшувалася на 1
процент заробітку, але не менш як на 1
процент мінімального розміру пенсії.
Максимальний розмір пенсії не міг
перевищувати трьох мінімальних пенсій
за віком.

01 січня 2004 року набрав чинності Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» № 1058-IV
від 9 липня 2003 року, яким змінено
порядок обчислення пенсії.

Як слідує із ч. 1, ч. 16 розділу XV
Прикінцеві положення Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» № 1058-IV від 9
липня 2003 року, цей Закон набирає
чинності з 1 січня 2004 року. До
приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» застосовуються в
частині визначення права на пенсію за
віком на пільгових умовах і за вислугу
років (ч. 16).

Відповідно до вимог зазначеного
Закону, розмір пенсії залежить від двох
основних показників: тривалості
страхового стажу та величини
заробітку, з якого сплачувалися
страхові внески.

Статтями 26-28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058-IV від 9 липня 2003 року
визначено умови призначення та розмір
пенсії за віком.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 26 цього
Закону, особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058-IV від 9 липня 2003 року
за бажанням застрахованої особи
частина розміру пенсії за віком за
період страхового стажу, набутого до
дня набрання чинності цим Законом, може
бути визначена відповідно до раніше
діючого законодавства, а частина
розміру пенсії за період страхового
стажу, набутого після набрання
чинності цим Законом, - відповідно до
цього Закону. При цьому частина розміру
пенсії за віком, обчислена за раніше
діючим законодавством, не може
перевищувати максимальних розмірів
пенсій, визначених законом для
відповідних категорій пенсіонерів, та
не може бути нижчою, ніж розмір
трудової пенсії за віком з урахуванням
цільової грошової допомоги на
прожиття, що діяли на день набрання
чинності цим Законом. Розмір пенсії за
віком, обчислений за раніше діючим
законодавством, підвищується з дня
набрання чинності цим Законом до дня її
призначення в порядку, передбаченому
частинами першою та другою статті 42
цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» № 1058-IV від 9
липня 2003 року максимальний розмір
пенсії (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткової пенсії, цільової
грошової допомоги, пенсії за особливі
заслуги перед Україною, індексації та
інших доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність.

Згідно з ч. 1 ст. 28 цього Закону
мінімальний розмір пенсії за віком за
наявності у чоловіків 35 років, а у жінок
30 років страхового стажу
встановлюється в розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом. У
разі виплати застрахованій особі
довічної пенсії, передбаченої цим
Законом, мінімальний розмір пенсії за
віком у солідарній системі зменшується
на розмір зазначеної пенсії .

При цьому частина розміру пенсії за
віком, обчислена за раніше діючим
законодавством, не може перевищувати
максимальних розмірів пенсії,
визначених Законом для відповідних
категорій пенсіонерів та не може бути
нижчою, ніж розмір трудової пенсії за
віком з урахуванням цільової грошової
допомоги на прожиття, що діяли на
момент набрання чинності цим Законом.

Статтями 40-42 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058-IV від 9 липня 2003
року встановлено порядок визначення
заробітної плати (доходу) для
обчислення пенсії, виплати (доходи), що
враховуються в заробітну плату (дохід)
застрахованої особи для обчислення
пенсії, індексації та перерахунку
пенсій у зв'язку із збільшенням
середньої заробітної плати (доходу) в
Україні, з якої сплачено страхові
внески, прожиткового мінімуму та
страхового стажу.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 42 цього Закону,
пенсії, призначені за цим Законом,
індексуються відповідно до
законодавства про індексацію грошових
доходів населення. Крім індексації
пенсії, передбаченої частиною першою
цієї статті, щороку починаючи з 1
березня поточного року у разі, якщо
середня заробітна плата (дохід) в
Україні, з якої сплачено страхові
внески, за минулий рік зросла,
здійснюється перерахунок раніше
призначених пенсій із застосуванням
заробітної плати, з якої призначено
(попередньо перераховано) пенсію,
підвищеної на коефіцієнт, який
відповідає не менш як 20 відсоткам
показника зростання середньої
заробітної плати (доходу) в Україні, з
якої сплачено страхові внески,
порівняно з попереднім роком, але не
менше зростання рівня інфляції
(індексу споживчих цін) за минулий рік.
Розмір та порядок такого підвищення
пенсії визначаються у межах бюджету
Пенсійного фонду за рішенням Кабінету
Міністрів України.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058-IV від 9 липня 2003 року
перерахунок пенсій за віком, по
інвалідності, в разі втрати
годувальника, за вислугу років,
призначених до набрання чинності цим
Законом, здійснюється за нормами цього
Закону на підставі документів про вік,
страховий стаж, заробітну плату (дохід)
та інших документів, що знаходяться на
час перерахунку в пенсійній справі та
відповідають вимогам законодавства, що
діяло раніше, а також додаткових
документів, одержаних органами
Пенсійного фонду. Для перерахунку
пенсій, призначених до набрання
чинності цим Законом, враховується
заробітна плата (дохід), з якої було
раніше обчислено пенсію, за
документами, наявними в пенсійній
справі, або за вибором пенсіонера -
заробітна плата (дохід) за період,
передбачений абзацом першим частини
першої статті 40 цього Закону. При цьому
заробітна плата (дохід) для обчислення
пенсії визначається відповідно до
частини другої статті 40 цього Закону із
застосуванням середньої заробітної
плати працівників, зайнятих у галузях
економіки України, за 2002 рік.

За змістом ч. 1, ч. 3 ст. 44 цього Закону
заява про призначення (перерахунок)
пенсії та необхідні документи
подаються до територіального органу
Пенсійного фонду або до уповноваженого
ним органу чи уповноваженій особі в
порядку, визначеному правлінням
Пенсійного фонду за погодженням із
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сферах трудових відносин,
соціального захисту населення,
особисто або через представника, який
діє на підставі виданої йому
довіреності, посвідченої нотаріально.
Органи Пенсійного фонду мають право
вимагати відповідні документи від
підприємств, організацій і окремих
осіб, видані ними для оформлення
пенсії, а також в необхідних випадках
перевіряти обґрунтованість їх видачі
та достовірність поданих відомостей
про осіб, які підлягають
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню, умови їх праці
та інших відомостей, передбачених
законодавством для визначення права на
пенсію.

Статтею 105 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058-IV від 9 липня 2003 року
передбачено, що застраховані особи та
члени їхніх сімей мають право на
оскарження дій (бездіяльності)
страхувальників, виконавчих органів
Пенсійного фонду та їх посадових осіб
відповідно до законодавства про
звернення громадян, а також у судовому
порядку. Оскарження дій
страхувальників чи виконавчих органів
Пенсійного фонду здійснюється в разі,
якщо страхувальником або посадовими
особами виконавчих органів
Пенсійного фонду порушено права і
законні інтереси застрахованих осіб,
створено перешкоди для здійснення прав
і законних інтересів таких осіб
внаслідок дій чи бездіяльності
страхувальника, посадових осіб
виконавчих органів Пенсійного фонду чи
прийнятого виконавчими органами
Пенсійного фонду рішення або покладено
на застраховану особу чи пенсіонера
обов'язки, які не передбачені цим
Законом.

Разом з цим, відповідно до ст. 56
Конституції України, кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 10-1
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року,
при розгляді справ за позовами про
відшкодування моральної шкоди на
підставі ст. 56 Конституції судам слід
мати на увазі, що при встановленні
факту заподіяння такої шкоди
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу державної влади,
місцевого самоврядування або їх
посадових чи службових осіб при
здійсненні ними своїх повноважень вона
підлягає відшкодуванню за рахунок
держави чи органів місцевого
самоврядування. При вирішенні спору
про відшкодування моральної шкоди,
заподіяної громадянинові незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органу державної влади, його
посадовими або службовими особами,
судам слід виходити з того, що
зазначений орган має бути відповідачем
у такій справі.

За змістом ст. 6 КАС України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси. Ніхто не
може бути позбавлений права на розгляд
його справи в адміністративному суді,
до підсудності якого вона віднесена
цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

За змістом ст. 69 КАС України, доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Як встановлено ст. 70 КАС України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до ч. 1 с. 81 КАС України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд може
призначити експертизу.

Згідно з ч. 2 ст. 92 КАС України витрати,
пов'язані із залученням свідків,
спеціалістів, перекладачів та
проведенням судових експертиз, несе
сторона, яка заявила клопотання про
виклик свідків, залучення спеціаліста,
перекладача та проведення судової
експертизи.

За змістом ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач виконав покладений на
нього обов'язок та довів суду, що
розрахунок пенсії позивача здійснено
обґрунтовано та відповідно до норм
чинного законодавства України. Як
вбачається з матеріалів справи та
встановлено у судовому засіданні, дії
відповідача щодо відмови здійснити
перерахунок пенсії позивача
відповідно до норм чинного
законодавства України за 1980-1984 р.р. та
виплатити недоплачені їй кошти -прав та
інтересів позивача не порушують.
Розмір пенсії було обчислено
відповідачем згідно документів про
стаж роботи та довідок про заробітну
плату, виданих тими підприємствами,
установами та організаціями, де
позивач працювала до виходу на пенсію,
які подані позивачем і знаходяться в
матеріалах пенсійної справи та
отримані органами пенсійного фонду
відповідно до вимог чинного
законодавства України. Усі періоди
роботи трудової діяльності позивача
підтверджено документально та
зараховано до стажу. На численні
звернення позивача до УПФ їй
надавались вичерпні відповіді з
розрахунком, мотивуванням і
обґрунтуванням відмови у перерахунку
пенсії, було роз'яснено її права та
можливості щодо обрання найбільш
оптимального виду перерахунку пенсії,
однак ОСОБА_1 відмовилась скористатись
таким правом, оскільки бажає отримати
максимальну пенсію та просить провести
перерахунок пенсії за період роботи
1980-1984 р.р., які вже враховані в розмір
пенсії.

Твердження позивача про
невідповідність документів (довідок
про її заробітну плату) вимогам закону,
або ж сфабрикування матеріалів
пенсійної справи, відсутність поданих
нею документів (зокрема довідки про
заробітну плату, поданої у 1992 році) та
здійснення відповідачем перерахунку
її пенсії у 2000 році на підставі заяви,
написаної не її рукою, - жодними
доказами не підтверджуються, є
безпідставними та спростовуються
матеріалами пенсійної справи, а тому
відкидаються судом при винесенні
рішення у даній справі.

Також, належних та допустимих доказів
подання нею (іншими особами за її
дорученням) до Пенсійного фонду
будь-яких документів у 1992 році позивач
суду не надала. Представлені позивачем
в якості доказу на підтвердження
зазначених обставин ксерокопії
письмових пояснень її колег по роботі -
підтверджень, що знаходяться в
матеріалах справи (а.с. 6-8), - не можуть
бути прийняті судом до розгляду при
прийнятті рішення у даній справі,
оскільки, вони не відповідають вимогам
належності та допустимості доказів,
встановленим ст. 70 КАС України.

Разом з цим, судом встановлено, що
твердження позивачки про «незаконну
зміну розміру її пенсії в бік
зменшення» не відповідають дійсності,
оскільки з матеріалів пенсійної справи
слідує, що пенсія гр. ОСОБА_1
змінювалась згідно до вимог чинного на
певний період законодавства і в силу
внесення змін до пенсійного
законодавства України.

Обгрунтований розрахунок пенсії
позивача наведено в письмових
запереченнях на позов; позивачем
доводи щодо неправильності
зазначеного розрахунку її пенсії під
час розгляду справи у суді не
наводились.

Як уже зазначалось вище, під час
розгляду справи суд неодноразово
роз'яснював особам, які беруть участь у
справі їх права та обов'язки, зокрема,
роз'яснено право у випадку
необхідності з'ясування обставин, що
мають значення для справи і потребують
спеціальних знань у галузі науки,
мистецтва, техніки, ремесла тощо,
заявляти відповідні клопотання про
призначення експертизи та наслідки
відмови скористатись таким правом.
Однак, позивач відмовилась
скористатись таким правом та заявляти
клопотання про проведення відповідної
експертизи з метою з'ясування обставин
чи написана заява про перерахунок
пенсії від 2000 року нею особисто і чи
відповідають відомості про розмір
заробітної плати позивача за
відповідні періоди у наявних в
матеріалах пенсійної справи довідках
дійсному розміру її заробітної плати.
Таким чином, оскільки жодна із сторін
своїм правом заявити відповідні
клопотання та подати заяви, зокрема про
проведення судової почеркознавчої
та/або економічної (бухгалтерської)
експертизи, не скористалась - суд
розглянув дану справу на підставі
наявних у ній матеріалів та поданих
доказів.

Таким чином, відповідач довів суду, що
при здійсненні розрахунку пенсії
позивача були дотримані вимоги чинного
законодавства і підстави для
перерахунку пенсії позивача за 1980-1984
р.р. та виплати недоплачених коштів -
відсутні.

Позивач в свою чергу, не надала суду
жодних доказів, які б підтверджували
неправомірність рішень та дій
відповідача. ЇЇ доводи про
неправомірність дій відповідача не
знайшли свого підтвердження і під час
розгляду справи.

Щодо вимоги позивача про відшкодування
завданої їй моральної шкоди, то під час
розгляду справи судом не було
встановлено факту заподіяння такої
шкоди незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю відповідача або його
посадових чи службових осіб при
здійсненні ними своїх повноважень.

За таких обставин, суд вважає, що
позовні вимоги позивача є
безпідставними, та приходить до
висновку, що в задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити повністю.

Керуючись статтями 2, 6-12, 23, 69, 70, 99, 100,
158-163, 185, 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, статтями 26-29, 40-45
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Новоград-Волинський та
Новоград-Волинському районі про
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії - відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано. Якщо
строк апеляційного оскарження буде
поновлено, то вважається, що постанова
суду не набрала законної сили.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі проголошення в судовому засіданні
лише вступної та резолютивної частин
постанови, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Постанову суду складено в повному
обсязі та підписано 29 квітня 2014 року.

Суддя
Ю.Г. Романюк