Справа № 2-а-7149/11/1416
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-7149/11/1416

Категорія: 10.3.1 Головуючий в 1 інстанції:
Коваленко І.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Кравця О.О.,
Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України в Миколаївській області на
ухвалу Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 19 березня 2014 року про
відмову у задоволенні заяви Головного
управління Пенсійного фонду України в
Миколаївській області про роз'яснення
постанови Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 16 червня 2011 року по
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Головного управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївській області про визнання дій
протиправними, зобов'язання провести
перерахунок та виплату підвищення до
пенсії як дитині війни, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду
України в Миколаївській області подало
апеляційну скаргу на ухвалу
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 19 березня 2014 року, в якій
просить скасувати оскаржену ухвалу та
направити справу для продовження
розгляду.

Ухвалою від 19 березня 2014 року
Ленінський районний суд м. Миколаєва,
відмовив у задоволені заяви Головного
управління Пенсійного фонду України в
Миколаївській області про роз'яснення
постанови Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 16 червня 2011 року по
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Головного управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївській області про визнання дій
протиправними, зобов'язання провести
перерахунок та виплату підвищення до
пенсії як дитині війни

Вимоги апеляційної скарги апелянт
обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
процесуального права, оскільки,
зобов'язавши здійснити перерахунок
пенсії з 06 листопада 2010 року, в
мотивувальній частині оскарженої
ухвали суд першої інстанції фактично
роз'яснює своє судове рішення,
посилаючись на норми законів та
постанов КМУ якими з липня 2011 року
встановлений інший розмір та порядок
виплати підвищення до пенсії як дитині
війни, але у резолютивній частині
оскарженої ухвали відмовляє у
роз'яснені судового рішення.

ОСОБА_1 письмових заперечень на
апеляційну скаргу не надала.

Постановляючи ухвалу про відмову у
задоволенні заяви про роз'яснення
судового рішення, суд першої інстанції
встановив, що резолютивна частина
постанови Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 16 червня 2011 року не
мстить кінцевої дати виплати позивачу
підвищення до пенсії відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», оскільки на час
ухвалення постанови норми ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» були чинними та не змінювались,
дія цієї норми не зупинялась, внаслідок
чого зазначення кінцевої дати було
недоречним, що також підтверджено
ухвалою суду апеляційної інстанції,
якою постанова залишена без змін.

При цьому суд першої інстанції звернув
увагу на те, що у разі законодавчої
зміни розмірів чи порядку виплати
підвищення до пенсії як дитині війни,
орган державної влади, уповноважений
здійснювати пенсійне забезпечення, має
дотримуватись норм ч. 2 ст. 19
Конституції України, тобто діяти у
мажах своїх повноважень з урахуванням
конституційності законів та інших
правових актів.

Апеляційний розгляд справи
призначений в порядку письмового
провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197
КАС України.

Заслухавши суддю доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
права в межах доводів апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга не може бути
задоволена.

Апеляційний суд встановив, що
постановою Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 16 червня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 21 серпня 2012 року, частково
задоволений адміністративний позов
ОСОБА_1; визнана протиправною
бездіяльність Головного управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївській області щодо не вчинення
дій стосовно перерахунку та виплати
ОСОБА_1 підвищення до пенсії,
передбаченого ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»;
зобов'язано Головне управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївській області здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_1 з
підвищенням її на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», та провести
відповіді виплати починаючи з 06
листопада 2010 року, з урахуванням
виплачених сум.

26 лютого 2014 року Головне управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївській області подало заяву, в
порядку ст. 170 КАС України, про
роз'яснення судового рішення, в якій
просило суд роз'яснити постанову
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 16 червня 2011 року, в
частині періоду її виконання (а.с. 26).

Ухвалою від 19 березня 2014 року
Ленінський районний суд м. Миколаєва,
відмовив у задоволені заяви про
роз'яснення судового рішення (а.с. 33-34).

Апеляційний суд погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
відсутності правових підстав для
роз'яснення постанови Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 16
червня 2011 року.

При цьому апеляційний суд зазначає, що
з самого визначення поняття «пенсія»
випливає, що щомісячні пенсійні
виплати здійснюються на постійній
основі, один раз на місяць протягом
невизначеного періоду часу, а тому цей
вид виплат не є строковим і не може бути
призначений на певний строк. У цьому
випадку визначається лише дата, з якої
особа має право на отримання пенсії (чи
її перерахунок). Кінцевий термін або
строк, на який призначається пенсія, не
може встановлюватись, оскільки це
суперечить самому визначенню та суті
пенсії. Тому виплату пенсії не може
бути обмежено будь-яким кінцевим
терміном або строком, оскільки це б
обмежувало право особи на отримання
щомісячного підвищення до пенсії як
дитині війни, яке має виплачуватись
постійно, один раз на місяць протягом
невизначеного часу та без встановлення
будь-якого терміну або строку виплати
пенсії.

Порядок та строки нарахування
пенсійних виплат (основного розміру
пенсії, доплат, підвищень та ін.) можуть
бути змінені за умов іншого
законодавчого регулювання, а тому є
недопустимим обмеження строками
пенсійних виплат, які проводяться
безстроково, в межах та на підставі
діючого законодавства, якщо не
відбулось змін у законодавстві.

Такий висновок узгоджується з позицією
Вищого адміністративного суду України,
викладеною в Постанові Пленуму ВАСУ
«Про судову практику вирішення
адміністративними судами спорів, що
виникають у зв'язку із застосуванням
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» від 19 грудня 2011 № 8.

Апеляційний суд не приймає доводи
апелянта щодо фактичного роз'яснення
постанови у мотивувальній частині
оскарженої ухвали, оскільки,
посилаючись на ст. 170 КАС України,
Головне управління Пенсійного фонду
України в Миколаївській області
фактично просить встановити порядок
виконання судового рішення, а саме
зазначити по який час має бути
проведений перерахунок пенсії, у
зв'язку із тим, що у чинному
законодавстві відбулись певні зміни,
які стосуються порядку та розміру
нарахування та виплати підвищення до
пенсії як дитині війни.

Проте порядок подання та вирішення,
зокрема, питань способу і порядку
виконання судового рішення,
встановлений ст. 263 КАС України, а не ст.
170 КАС України, на яку послався апелянт.

При цьому апеляційний суд роз'яснює
апелянту його право, за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення, звернутись до
адміністративного суду першої
інстанції із заявою про зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення, в порядку
передбаченому ст. 263 КАС України.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Таким чином, апеляційний суд дійшов
висновку про дотримання судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
заяви про роз'яснення судового
рішення, у зв'язку з чим, відповідно до
ст. 200 КАС України, це є підставою для
відмови у задоволенні апеляційної
скарги та залишення без змін
оскарженої ухвали.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 1 ч.
1 ст. 199, ст. ст. 200, 206, ч. 2 ст. 211, ч. 6 ст. 254
КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Миколаївській області залишити без
задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 19 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
постановлення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий: суддя
С.Д.Домусчі

суддя
О.О.Кравець

суддя
Л.П.Шеметенко