Справа № 812/8267/13-а
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року м. Київ
В/800/2488/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Сороки М.О., Васильченко
Н.В.,Калашнікової О.В.,Голяшкіна
О.В.,Стрелець Т.Г., розглянувши заяву
Луганської митниці Міндоходів про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 3 квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Луганський завод «Полімер» до
Луганської митниці Міндоходів про
визнання протиправними та скасування
рішення, -

в с т а н о в и в :

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 31 жовтня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18 грудня 2013
року, позов задоволено. Визнано
протиправною та скасовано картку
відмови у митному оформленні товару №
702000003/2013/00263 від 11 вересня 2013 року,
складену Луганською митницею
Державної митної служби України
стосовно ТОВ «Луганський завод
«Полімер», за митною декларацією від 09
вересня 2013 року
№ 702200001/2013/012320. Зобов'язано Луганську
митницю Державної митної служби
України вчинити дії з митного
оформлення товару за заявленою ТОВ
«Луганський завод «Полімер» митною
вартістю згідно митної декларації від
09.09.2013 № 702200001/2013/012320 відповідно до ціни
контракту від 08.05.2013 № 34. Зобов'язано
Луганську митницю Державної митної
служби повернути позивачеві сплачену
фінансову гарантію у сумі 9254,66 грн.
шляхом її зарахування на поточний
рахунок ТОВ «Луганський завод
«Полімер».

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 3 квітня 2014 року касаційну
скаргу Луганської митниці Міндоходів
залишено без задоволення, а постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 31 жовтня 2013
року і ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18 грудня 2013
року без змін.

Не погоджуючись з ухвалою суду
касаційної інстанції, Луганська
митниця Міндоходів звернулася до
Вищого адміністративного суду України
із заявою про допуск її до перегляду
Верховним Судом України.

У заяві заявник порушує питання про її
скасування з підстав, передбачених
пунктом 1 частини 1 статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Посилається на неоднакове
застосування Вищим адміністративним
судом України, як судом касаційної
інстанції, одних і тих самих норм
матеріального права, що, на її думку,
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Відповідно до статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, заява про перегляд судових
рішень в адміністративних справах
може бути подана виключно з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом;
порушення норм матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення Вищим адміністративним
судом України незаконного судового
рішення з питань, передбачених статтею
171-1 цього Кодексу.

Пленум Вищого адміністративного суду
України у пункті 4 постанови від 13
грудня 2010 року № 2 "Про судову практику
застосування статей 235- 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України" роз'яснив судам, що заява про
перегляд рішення з підстав
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах може бути подана за
наявності таких складових:
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
ухвалення різних за змістом судових
рішень; спірні питання виникли у
подібних правовідносинах.

Під неоднаковим застосуванням одних і
тих самих норм матеріального права
необхідно розуміти, зокрема, різне
тлумачення змісту і сутності правових
норм, на підставі якого зроблено
висновок про різний зміст суб'єктивних
прав і обов'язків учасників
відповідних правовідносин, у тому
числі про наявність та обсяг прав і/або
обов'язків осіб, які беруть участь у
справі, різне застосування правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням ієрархії цих правових
норм, а також дії норм у часі, просторі
та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню, різне визначення
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосування різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
відносин або поширення дії норми на
певні правовідносини в одних випадках
і незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню, різне
застосування правил аналогії права чи
закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

У заяві Луганська митниця Міндоходів
зазначає, що ухвала Вищого
адміністративного суду України від з
квітня 2014 року прийнята з неоднаковим
застосуванням приписів статей 265, 266, 301
Митного Кодексу України (далі - МК
України), Порядку здійснення контролю
за правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 09.04.2008 № 339.

Вказує, що суд касаційної інстанції
приходить до протилежних висновків,
посилаючись на однакові норми
матеріального права щодо визначення
митної вартості товарів та повернення
надмірно сплачених митних платежів.

Згідно із ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 3
квітня 2014 року, про перегляд якої
подана ця заява, суди задовольнили
позовні вимоги посилаючись на те, що у
відповідача при визначенні митної
вартості товару були відсутні підстави
для застосування резервного методу
визначення митної вартості ввезених
позивачем товарів за відсутності
доказів та обґрунтування неможливості
застосування першого, а потім кожного
наступного.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 30 січня 2014 року, на яку
посилається заявник як на приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права, скасовані рішення
судів попередніх інстанції та прийнято
нову постанову про відмову у
задоволені позовних вимог в частині
стягнення надмірно сплачених митних
платежів. Відмовляючи у їх задоволенні,
суд дійшов висновку що суди попередніх
інстанцій фактично визначили митну
вартість ввезеного товару за першим
методом, чим підмінили митний орган.
Проте, суд касаційної інстанції
погодився з судами попередніх
інстанцій про наявність підстав для
стягнення судових витрат із Державного
бюджету України шляхом їх безспірного
списання із рахунка митного органу.

З урахуванням описаного у даному
випадку відсутнє неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Враховуючи наведене, обговоривши
доводи заяви та виходячи з мети
судового перегляду, колегія суддів не
знаходить підстав для допуску заяви до
провадження.

Керуючись статтями 236-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України,

у х в а л и в :

У допуску до перегляду Верховним Судом
України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 3
квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Луганський завод «Полімер» до
Луганської митниці Міндоходів про
визнання протиправними та скасування
рішення - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Сорока М.О.

Васильченко Н.В.

Калашнікова О.В.

Голяшкін О.В.

Стрелець Т.Г.