Справа № К/9991/38054/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 року
м. Київ К/9991/38054/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Комінтернівському районі м. Харкова

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 03.03.2011 р.

та постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 07.06.2011 р.

у справі №2а-16637/10/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міцар-Харків»

до Державної податкової інспекції у
Комінтернівському районі м. Харкова,

за участю третіх осіб - Головного
управління Державного казначейства
України у Харківській області та
Державного підприємства «Чугуївський
авіаційний ремонтний завод»,

та за участю Прокурора
Комінтернівського району м. Харкова,

про визнання недійсними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Міцар-Харків» (далі -
позивач) звернулося до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Комінтернівському районі м. Харкова
(далі - відповідач) про визнання
недійсними та скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 03.03.2011 р.
позовні вимоги задоволено частково,
скасовано податкові
повідомлення-рішення від 21.12.2010 р.
№/0 та №/0 у повному обсязі та
№/0 у частині зменшення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість на 828 203,00 грн.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.06.2011 р.
скасовано рішення суду першої
інстанції у частині відмови у
задоволенні позовних вимог та прийнято
у цій частині нову постанову про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 21.12.2010 р.
№/0 у частині зменшення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість на 477 888,00 грн. У іншій
частині рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Позивач на адресу суду касаційної
інстанції надіслав письмові
заперечення на касаційну скаргу
відповідача, за змістом яких просив
касаційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення суду
апеляційної інстанції - без змін.

Крім того, скаржником було заявлено
клопотання про заміну сторони
правонаступником у зв'язку зі зміною
найменування на Основ'янську
міжрайонну державну податкову
інспекцію м.Харкова Харківської
області Державної податкової служби.

Відповідно до ст. 55 КАС України у разі
вибуття або заміни сторони чи третьої
особи у відносинах, щодо яких виник
спір, суд допускає на будь-якій стадії
адміністративного процесу заміну
відповідної сторони чи третьої особи
її правонаступником. Усі дії, вчинені в
адміністративному процесі до вступу
правонаступника, обов'язкові для нього
в такій самій мірі, у якій вони були б
обов'язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи викладене та надані докази
перейменування відповідача, судова
колегія вважає, що заявлене клопотання
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу
проведено позапланову виїзну
перевірку позивача з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на розрахунковий
рахунок платника у банку за вересень 2010
року, яка виникла за рахунок від'ємного
значення з податку на додану вартість,
що декларувалось у періоді з 01.03.2009 р. по
31.08.2010 р., про що складено акт від 10.12.2010
р. №5461/07-010/34631006, яким встановлено
порушення позивачем п.п. 7.7.1, 7.7.2 п. 7.7 ст.
7 Закону України «Про податок на додану
вартість», що виразилося у завищенні
суми бюджетного відшкодування за
вересень 2010 року на 1 306 091,00 грн.; п.п. 7.7.1
п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», що виразилося у
заниженні позитивного значення у
деклараціях з податку на додану
вартість на загальну суму 52 153,00 грн.;
п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», а саме:
неподання до контролюючого органу
податкових декларації та уточнюючих
розрахунків з податку на додану
вартість за серпень 2010 року.

За результатами проведеної перевірки
податковим органом прийнято податкові
повідомлення-рішення від 21.12.2010 р.
№/0, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість на 1 306 091,00 грн.,
№/0, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 73 536,30 грн., з
яких 52 153,00 грн. за основним платежем та
21 383,30 гр. штрафних (фінансових) санкцій
та №/0, яким застосовано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 170,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Фактичною підставою для зменшення
позивачу суми бюджетного
відшкодування на 1 306 091,00 грн. та
визначення податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у розмірі 52
153,00 грн. слугував висновок податкового
органу про безпідставне віднесення
підприємством до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість
сплаченого у ціні придбаного товару у
ДП «Чугуївський авіаційний ремонтний
завод» по договорам від 18.11.2008 р.
№1811/КС-08, №1811/КР-08, №1811/ПС-08, від 19.07.2010 р.
№1907/АС-10, від 21.07.2010 р. №2107/РУС-10, які, на
думку відповідача, є нікчемними та не
створюють інших наслідків, крім тих, що
пов'язані з їх недійсністю.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було укладено з ДП
«Чугуївський авіаційний ремонтний
завод» ряд договорів з придбання
товарів та послуг: від 18.11.2008 р. №1811/КС-08,
№1811/ПС-08, 19.072010 р. №1907/АС-10, від 21.07.2010 р.
№2107/РУС-10, за результатом виконання
яких позивачем до складу податкового
кредиту було віднесено 828 203,00 грн.
податку на додану вартість.

Судом першої інстанції, з висновками
якого погодився суд апеляційної
інстанції, встановлено, що фактичне
виконання вказаних договорів та
правомірність формування за
здійсненими господарськими операціями
податкового кредиту підтверджується
наявними у матеріалах справи копіями
видаткових та податкових накладних,
платіжних доручень з відмітками
банківської установи про переказ
безготівкових коштів в якості повного
розрахунку за придбаний товар, актами
прийому-передачі товару.

Водночас, суд апеляційної інстанції
скасовуючи у повному обсязі рішення
податкового органу про зменшення суми
бюджетного відшкодування,
обґрунтовано зазначив про
правомірність віднесення позивачем до
складу податкового кредиту і суми
податку на додану вартість у розмірі 473
888,00 грн., сплаченої у результаті
отриманих послуг від
ДП «Чугуївський авіаційний ремонтний
завод» за договором від 18.11.2008 р.
№1811/РС-08 по ремонту літака Л-39, оскільки
вказана господарська операція також
підтверджена наявними у матеріалах
справи актами прийому-передачі
виконаних робіт, довіреностями на
отримання товарно-матеріальних
цінностей та податковими накладними.
Оплата здійснених послуг здійснена у
повному обсязі безготівковим шляхом,
на підтвердження чого надані платіжні
доручення з відміткою банківської
установи про переказ коштів.

Згідно з п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п.6.1 ст.6 та ст.81 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 цієї ж статті
встановлено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пп.7.2.6 цього пункту).

За змістом наведених норм наявність
господарських операцій з придбання
товарів (робіт, послуг), призначених для
використання у власній господарській
діяльності платника податків, є
визначальною умовою для виникнення у
платника податку права на формування
податкового кредиту.

Згідно п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість», сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
п.п.7.7.1 цього пункту, така сума підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету у
строки, встановлені законом для
відповідного податкового періоду. При
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з п.п.7.7.1 цього пункту, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з цього податку, що
виник за попередні податкові періоди (у
тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до закону), а
при його відсутності - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Якщо у наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з п.п.7.7.1, має
від'ємне значення, то бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів у попередніх
податкових періодах постачальникам
таких товарів (п.п.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість»).

Обставини щодо фактичності здійснення
господарських операцій з придбання у
контрагента товару (послуг), на які
платник податку посилається як на
підставу виникнення у нього права на
включення нарахованого (сплаченого)
податку на додану вартість до
податкового кредиту та відповідно
права на бюджетне відшкодування такого
податку, відповідачем не спростовано.

З огляду на викладене, спірні податкові
повідомлення-рішення про зменшення
позивачу суми бюджетного
відшкодування та визначення суми
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість обґрунтовано визнані
судами першої та апеляційної інстанцій
протиправними та скасовані.

Що стосується застосування до позивача
штрафних (фінансових) санкцій за
несвоєчасне подання податкової
звітності, колегія суддів погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій про безпідставність таких
висновків податкового органу з огляду
на таке.

З матеріалів справи вбачається, 20.09.2010
р. позивачем подано до контролюючого
органу податкову декларацію з податку
на додану вартість за серпень 2010 року
із відповідними додатками.

Податковим органом вказана декларація
прийнята, про що на першому аркуші
останньої проставлений штамп із
реєстраційним номером « 49594».

У подальшому позивачу направлено лист
від 23.09.2010 р. № 17011/10/07-019, яким
повідомлено, що податкова декларація з
податку на додану вартість за серпень
2010 року від 20.09.2010 р. подана із
порушенням строків встановлених
законодавством, у зв'язку з чим не
визнана податковим органом як
податкова звітність та запропоновано
надати нову податкову декларацію.

На виконання такої вимоги податкового
органу, позивачем 30.12.2010 р. була
направлена нова податкова декларація з
податку на додану вартість за серпень
2010 року, яка була 12.01.2011 р. відповідачем
зареєстрована та визнана податковою
звітністю.

Відповідно до п.п. 4.1.2. п. 4.1 ст. 4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» встановлено, що прийняття
податкової декларації є обов'язком
контролюючого органу. Податкова
декларація приймається без
попередньої перевірки зазначених у ній
показників через канцелярію, чий
статус визначається відповідним
нормативно-правовим актом. Податкова
звітність, отримана контролюючим
органом від платника податків як
податкова декларація, що заповнена ним
всупереч правилам, зазначеним у
затвердженому порядку її заповнення,
може бути не визнана таким
контролюючим органом як податкова
декларація, якщо в ній не зазначено
обов'язкових реквізитів, її не
підписано відповідними посадовими
особами, не скріплено печаткою
платника податків. У цьому випадку,
якщо контролюючий орган звертається до
платника податків з письмовою
пропозицією надати нову податкову
декларацію з виправленими показниками
(із зазначенням підстав неприйняття
попередньої), то такий платник податків
має право: надати таку нову декларацію
разом зі сплатою відповідного штрафу;
оскаржити рішення податкового органу в
порядку апеляційного узгодження.

Таким чином, наведеним нормативним
положеннями передбачено вичерпний
перелік підстав невизнання податкової
звітності платника податків.

Відтак, можливою підставою невизнання
податковою звітністю податкової
декларації є заповнення декларації
всупереч встановленим правилам: не
зазначення у декларації обов'язкових
реквізитів, відсутність підписів
відповідних посадових осіб, печатки,
обов'язкових додатків.

У даному випадку подані позивачем
декларації містили всі необхідні для
визнання їх належною звітністю
реквізити та за своїм змістом були
ідентичними.

Зважаючи на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку щодо безпідставності доводів
відповідача про несвоєчасне подання
позивачем податкової декларації, а
відтак і відсутності підстав для
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 170,00 грн.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Здійснити процесуальне
правонаступництво та замінити
Державну податкову інспекцію у
Комінтернівському районі м. Харкова на
Основ'янську міжрайонну державну
податкову інспекцію м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби.

2. Касаційну скаргу Основ'янської
міжрайонної державної податкової
інспекції м.Харкова Харківської
області Державної податкової служби
залишити без задоволення.

3. Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 03.03.2011 р. та
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.06.2011 р. у
справі №2а-16637/10/2070 залишити без змін.

4. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.