Справа № 826/5311/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 травня 2014 року № 826/5311/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Погрібніченка І.М.
розглянувши у письмовому провадження
адміністративну справуза позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «КОМПАНІЯ «ПРОСВІТ»
лтд»до1. Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів, 2. Головного
управління Державної казначейської
служби України у місті
Києвіпровизнання протиправними та
скасування рішення про коригування
митної вартості товарів від 22
листопада 2013 року № 100250000/2013/600962/2,
картки відмови у митному оформленні
(випуску) товарів від 19 листопада 2013
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
22 квітня 2014 року до Окружного
адміністративного суду м. Києва
звернулось Товариство з обмеженою
відповідальністю «КОМПАНІЯ «ПРОСВІТ»
лтд» (далі - ТОВ «КОМПАНІЯ «ПРОСВІТ»
лтд», позивач) з адміністративним
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів (далі - відповідач 1)
та Головного управління Державної
казначейської служби України у місті
Києві (далі - відповідач 2) про:
- визнання протиправною та скасування
картки відмови відповідача 1 від 19
- визнання протиправним та скасування
рішення про коригування митної
вартості товарів відповідача 1 від 22
листопада 2013 року № 100250000/2013/600962/2;

- стягнення з Державного бюджету
України через Головне управління
Державної казначейської служби
України на користь позивача суму
надмірно сплачених мита у сумі 21 102, 31
грн. та податку на додану вартість у
сумі 46 517, 41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем протиправно було
винесено картку відмови у митному
оформлені (випуску) товарів від 19
листопада 20143 року № 100250000/2013/50203,
оскільки ТОВ «КОМПАНІЯ «ПРОСВІТ» лтд»
було надано сертифікат про походження
товару форми СТ-1 № BYUА від 15.11.2013
року, в якому чітко зазначено, що всі
товари, згідно переліку, вироблені в
Республіці Білорусь.

При цьому, позивач також звертає увагу
суду, що ТОВ «КОМПАНІЯ «ПРОСВІТ» лтд»
для митного оформлення імпортованого
товару надано відповідачу 1 основні
документи, які підтверджують митну
вартість товару за ціною контракту. У
відповідача 1 не було підстав для
коригування митної вартості товарів, у
зв'язку з чим рішення про коригування
митної вартості товарів від 22
листопада 2013 року № 100250000/2013/600962/2 є
протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, враховуючи, що рішення про
коригування митної вартості було
прийнято неправомірно, позивач вважає,
що суми надмірно сплаченого мита в сумі
21 102,31 грн. та ПДВ в сумі 46 517,41 грн.
підлягають поверненню позивачу з
Державного бюджету України.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги повністю
підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач 1 - Київська
міжрегіональна митниця Міндоходів в
своїх запереченнях просив суд в
задоволенні адміністративного позову
ТОВ «КОМПАНІЯ «ПРОСВІТ» лтд» повністю
відмовити, оскільки при винесенні
рішення про коригування митної
вартості товарів та картки відмови у
митному оформлені (випуску) товарів
діяв на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, передбачений положеннями
законодавства України.

Відповідач 2 - Головне управління
Державної казначейської служби
України у місті Києві в своїх
запереченням зазначив, що повернення
надмірно сплачених платежів можливе
при наявності встановленого факту
надмірної сплати коштів. Крім того,
зазначив, що чинним законодавством
чітко визначено механізм повернення
платникам податків коштів, що
обліковуються на відповідних рахунках
митного органу чи помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету.
Враховуючи вищевикладене, а також ту
обставину, що управлінням не
допускалось жодних порушень законних
інтересів товариства, просив суд
відмовити у задоволенні позову та
розглядати справу за відсутності його
представника.

Відповідно до вимог частини шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, в зв'язку з
неявкою в судове засідання
представників відповідачів, суд дійшов
висновку про доцільність розгляду
справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представника позивача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08 жовтня 2013 року між ТОВ «КОМПАНІЯ
«ПРОСВІТ» лтд» та Приватним
виробничо-торговим унітарним
підприємством «Вітебське
електротехнічне підприємство «СВЕТ»
було укладено контракт
(зовнішньоекономічний договір) №
08/10/13, згідно умов якого ПВТУП ВЕТП
«СВЕТ» (за контрактом - продавець)
зобов'язується продати, а позивач (за
контрактом - покупець) зобов'язується
придбати - світлотехнічну продукцію
(товар) в асортименті, кількості, за
цінами, у відповідності до
специфікацій до даного контракту.

На виконання умов вище вказаного
контракту на підставі специфікації № 1
від 12 листопада 2013 року була здійснена
поставка товару, на умовах СПТ Київ
(Інкотермс-2010 СРТ).

19 листопада 2013 року позивачем було
подано до Київської регіональної
митниці Міндоходів ВМД № 100250000/2013/409763 з
метою здійснення митного оформлення
ввезеного на територію України товару,
за контрактом від 08 жовтня 2013 року №
08/10/13, а саме:

- світильники електричні, вироблені з
пластмаси та скляним плафоном,
використовуються з лампами
розжарювання, призначені для
освітлення житлових та побутових
приміщень, працюють в колах змінного
струму на напругу 220В та частотою 50Гц,
нові, які не містять у своєму складі
передавачі та приймачі, наступних
моделей: захищені від дощу (ІР53):
НБП01-60-002 УЗ, зі склом, білий - 600 шт.,
країна відправника - BY (товар № 1);

- світильники електричні, вироблені з
металу та пластиковим плафоном,
використовуються з люмінісцетними
лампами, призначені для освітлення
житлових та побутових приміщень,
працюють в колах змінного струму на
напругу 220В та частотою 50 Гц, нові, які
не містять у своєму складі передавачі
та приймачі, наступних моделей: ЛПО
12-2x36-012 УХЛ4 «Анелма-3» - 2736 шт., ЛПО 12-2x18-012
УХЛ4 «Анелма-3» - 360 шт., ЛПО 12-36-012 УХЛ4
«Анелма-3» - 240., ЛПО 12-18-012 УХЛ4 «Анелма-3» -
136 шт. Торговельна марка - відсутня,
Фірма виробник УП «Анелма», Країна
відправника - BY (товар № 2).

Одночасно, з вказаною вище ВМД
позивачем було подано до органу
доходів і зборів перелік документів, що
підтверджує заявлену митну вартість
товарів, а саме: контракт від 08 жовтня
2013 року № 8/10/13 із специфікацією від 12
листопада 2013 року № 1; довідку від 07
жовтня 2013 року про проведення
декларування валютних цінностей,
доходів та майна, що належать резиденту
26088860 Солом'янської ДПІ 939; декларації
про відповідність від 01 листопада 2013
року UA.001.D.12032-12, UA.001.D.12033-12; CMR від 15
листопада 2013 року № 153; експортну
декларацію від 19 листопада 2013 року № А
07260/181113/0020233; сертифікат про походження
товару форми СТ-1 № BYUA; листи від 13
листопада 2013 року, вих. №№ 13/23, 13/25; лист
УКСЕПРО 303-05/14697 від 01 листопада 2011 року;
Declaration on the RoHS 13/13 від 13 листопада 2013
року; копію митної декларації країни
відправлення 07260/181113/0020233 від 19
листопада 2013 року.

Додатково позивачем було також надано
рахунок-фактуру № 15/11/13 від 15.11.2013 p.,
пакувальний лист №1 від 15.11.2013 р., Акт
експертизи походження товарів
Вітебського виділення ТПП Республіки
Білорусь № 4987 від 15.112013 р., Акт
експертизи походження -товарів
Вітебського відділення ТПП Республіки
Білорусь № 4989 від 15.112013 р., Акт
експертизи походження товарів
Вітебського відділення ТПП Республіки
Білорусь № 4991 від 15.112013 р., прайс-лист
цін на продукцію, які діють з 01.09.2013 p.

За результатами дослідження вказаних
документів, відповідачем 19 листопада
2014 року було оформлено картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №
100250000/2013/50203.

22 листопада 2013 року позивач через
митного брокера в порядку електронного
декларування подав до Київської
регіональної митниці Міндоходів нову
ВМД № 100250000/2013/409900 з метою здійснення
митного оформлення ввезеного на
територію України товару, за
контрактом від 08 жовтня 2013 року № 08/10/13,
а саме:

- світильники електричні, вироблені з
пластмаси та скляним плафоном,
використовуються з лампами
розжарювання, призначені для
освітлення житлових та побутових
приміщень, працюють в колах змінного
струму на напругу 220В та частотою 50Гц,
нові, які не містять у своєму складі
передавачі та приймачі, наступних
моделей: захищені від дощу (ІР53):
НБП01-60-002 УЗ, зі склом, білий - 600 шт.,
країна відправника - BY.

Одночасно, з вказаною вище ВМД
позивачем було подано до органу
доходів і зборів перелік документів, що
підтверджує заявлену митну вартість
товарів, а саме:

- прайс-лист від 01 вересня 2013 року;
рахунок-фактуру від 15 листопада 2013 року
№ 15/11/13; пакувальний лист від 15
листопада 2013 року №1; контракт від 08
жовтня 2013 року № 8/10/13 із специфікацією
від 12 листопада 2013 року № 1; довідку від
07 жовтня 2013 року про проведення
декларування валютних цінностей,
доходів та майна, що належать резиденту
26088860 Солом'янської ДПІ 939; декларації
про відповідність від 01 листопада 2013
року UA.001.D.12032-12, UA.001.D.12033-12; CMR від 15
листопада 2013 року № 153; експортну
декларацію від 19 листопада 2013 року № А
07260/181113/0020233; сертифікат про походження
товару форми СТ-1 № BYUA; листи від 13
листопада 2013 року, вих. №№ 13/23, 13/25; лист
УКСЕПРО 303-05/14697 від 01 листопада 2011 року;
Declaration on the RoHS 13/13 від 13 листопада 2013
року; копію митної декларації країни
відправлення 07260/181113/0020233 від 19
листопада 2013 року.

За наслідками опрацювання наданих ТОВ
«КОМПАНІЯ «ПРОСВІТ» лтд» документів
Київською міжрегіональною митницею
Міндоходів виявлено, що вони не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, у зв'язку
із чим було запропоновано декларанту
надати додаткові документи для її
підтвердження, а саме:

- виписку з бухгалтерської
документації;

- висновок про вартісні та якісні
характеристики товару, підготовлений
спеціалізованою експертною
організацією;

- рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов контракту;

- інші наявні документи для
підтвердження заявленої митної
вартості (за власним бажанням).

Декларант ознайомився з переліком
додаткових документів у встановленому
порядку, але додаткових документів
митному органу не надав.

На виконання вимог пункту шостого
статті 54 Митного кодексу України від
13.03.2012 № 4495-VI Київською міжрегіональною
митницею Міндоходів було відмовлено
позивачу у митному оформленні
задекларованого товару, що стало
підставою для прийняття рішення про
коригування митної вартості товарів
від 22 листопада 2013 року № 100250000/2013/600962.

Зокрема, відповідно до вказаного вище
рішення митна вартість визначена 150,5700
RUB/одиницю із застосуванням резервного
методу.

Відповідно до наданої позивачем 22
листопада 2013 року ВМД № 100250000/2013/409913
відповідачем 1 надано згоду на випуск
товарів у вільний обіг під гарантійні
зобов'язання, шляхом сплати до
державного бюджету сум податків і
зборів згідно митної вартості,
визначеної митним органом в повному
обсязі, та щодо надання протягом 80 днів
з дня випуску товарів відповідних
документів для підтвердження
заявленої митної вартості.

06 лютого 2014 року позивач у
відповідності до статті 55 Митного
кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI
звернувся до відповідача 1 з листом
(вих. № 11/13), яким було надано на додаток
до вже поданих документів для
підтвердження митної вартості за ціною
контракту.

За результатами розгляду додатково
наданих декларантом документів, митний
орган рішенням від 11 лютого 2014 року
відмовив у перегляді рішення про
коригування митної вартості товарів
від 22 листопада 2013 року № 100250000/2013/600962, у
зв'язку з відсутністю підстав для
такого перегляду.

Незгода з рішеннями відповідача 1 та
необхідністю відповідачем 2 вчинити
певні дії обумовила позивача
звернутися з адміністративним позовом
до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, суд частково
погоджується з доводами ТОВ «КОМПАНІЯ
«ПРОСВІТ» лтд», виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19
Конституції України правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до підпункту 41.1.2 пункту 41.1
статті 41 Податкового кодексу України
від 02 грудня 2010 року № 2755-VI митні органи
є контролюючими органами стосовно
акцизного збору та податку на додану
вартість (з урахуванням випадків, коли
законом обов'язок з їх стягнення або
контролю покладається на податкові
органи), ввізного та вивізного мита,
інших податків і зборів (обов'язкових
платежів), які відповідно до законів
справляються при ввезенні
(пересиланні) товарів і предметів на
митну територію України або вивезенні
(пересиланні) товарів і предметів з
митної території України.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 1 Митного
кодексу України (далі - МК України)
митний контроль - сукупність заходів,
що здійснюються митними органами в
межах своєї компетенції з метою
забезпечення додержання норм цього
Кодексу, законів та інших
нормативно-правових актів з питань
митної справи, міжнародних договорів
України, укладених в установленому
законом порядку.

Частиною першою ст. 48 МК України
передбачено, що орган доходів і зборів
відмовляє у випуску товару, якщо цей
товар походить з країни, товари якої
заборонені до переміщення через митний
кордон України згідно із
законодавством України.

Товари, походження яких достовірно не
встановлено, випускаються органом
доходів і зборів у вільний обіг на
митній території України за умови
сплати ввізного мита за повними
ставками Митного тарифу України (ч. 2 ст.
48 МК України).

Особливості визначення країни
походження товарів встановлені
Розділом ІІ «Країна походження товару»
Митного кодексу України.

Згідно пунктів 2 та 7 ст. 36 МК України,
країною походження товарів вважається
країна, в якій товар був повністю
вироблений або підданий достатній
переробці відповідно до критеріїв ,
встановлених цим Кодексом. Повністю
вироблені або піддані достатній
переробці товари преференційного
походження визначаються на основі
законів України, а також міжнародних
договорів України, згоду на
обов'язковість яких надано Верховною
Радою України.

Документами, що підтверджують країну
походження товару є сертифікат про
походження товару, засвідчена
декларація про походження товару,
сертифікат про регіональне
найменування товару (ст. 43 МК України).

Відповідно до преамбули Правил
визначення країни походження товарів у
Співдружності Незалежних Держав, (далі
- Правила), ці Правила діють стосовно
товарів, що походять з держав - учасниць
Угоди і знаходяться в торговельному
обігу між цими державами, до яких
застосовується торговельний режим,
передбачений Угодою про створення зони
вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року.
Порядок визначення країни походження
товарів, що ввозяться на митні
території держав - учасниць Угоди з
третіх країн і вивозяться в треті
країни із цих держав, регламентується
національним законодавством держав
- учасниць Угоди та міжнародними
договорами.

Згідно з п. 2.1 Правил країною походження
товару вважається держава - учасниця
Угоди, на території якої товар було
цілком вироблено чи піддано достатній
обробці (переробці) відповідно до цих
Правил.

Відповідно до п. 5.1 Правил товар
користується режимом вільної торгівлі
на митних територіях держав - учасниць
Угоди, якщо він відповідає критеріям
походження, установленим цими
Правилами.

Відповідно до пункту 6.1 Правил
підтвердженням країни походження
товару для цілей надання режиму
вільної торгівлі є надання митним
органам оригіналу сертифіката форми
СТ-1, засвідченого уповноваженим
органом країни походження товару.

Пунктом 7.4. Правил визначаються вимоги
до заповнення сертифіката форми СТ-1.
Так, у графі 9 «Критерій походження»
зазначаються такі критерії походження
товарів:

- "П" - товар, цілком вироблений в державі
- учасниці Угоди;

- "Д1905" - товар, підданий достатній
обробці (переробці), із зазначенням
перших чотирьох цифр коду товарної
позиції за ТН ЗЕД кінцевої продукції,
наприклад - 1905;

- "К" - товар, країна походження якого
визначена на основі кумулятивного
принципу.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем за результатами
дослідження документів поданих
позивачем 19 листопада 2014 року для
здійснення митного оформлення товару
за ВМД № 100250000/2013/409763 було прийнято
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
100250000/2013/50203 від 19 листопада 2014 року.

Підставою для прийняття вказаної вище
картки відмови стала неможливість
митного оформлення МД у зв'язку з тим,
що відомості, зазначені в сертифікаті,
не дозволяють провести однозначної
ідентифікації товару стосовно
декларованого невірним визначенням
країни його походження.

Судом під час розгляду вказаної справи
було досліджено копію поданого
позивачем митному органу для митного
оформлення сертифікату про походження
товару форми СТ-1 № BYUА від 15.11.2013
року, відповідно до якого, в графі 9
зазначено «Д 9405» щодо товару «Лампи й
освітлювальне устаткування, у тому
числі прожектори, лампи
вузькоспрямованого світла, фари та
їхні частини, в іншому місці не
поіменовані або не включені; світлові
вивіски, світлові таблички з ім'ям або
назвою, або адресою й аналогічні
вироби, що мають вбудоване джерело
світла, та їхні частини, в іншому місці
не поіменовані або не включені».

Графою 13 вказаного сертифікату
передбачено, що товари зазначені в
ньому повністю виготовлені чи піддані
достатній переробці в Республіці
Білорусь та повністю відповідають
вимогам походження, встановленим по
відношенню до таких товарів.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 9 ст. 43
МК України додатковими відомостями про
країну походження товару є відомості,
що містяться в товарних накладних,
пакувальних листах, відвантажувальних
специфікаціях, сертифікатах
(відповідності, якості, фітосанітарних,
ветеринарних тощо), митній декларації
країни експорту, паспортах, технічній
документації, висновках-експертизах
відповідних органів, інших матеріалах,
що можуть бути використані для
підтвердження країни походження
товару.

Водночас, в підтвердження країни
походження товару позивачем також
надано акт експертизи походження
товару № 4991 від 15.11.2013 року, відповідно
до якого такою країною походження є
Республіка Білорусь.

Відповідно до статей 256, 264 Митного
кодексу України, відмова в митному
оформленні - це письмове вмотивоване
рішення митного орану про неможливість
здійснення митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через невиконання
декларантом або уповноваженою ним
особою умов, визначених цим Кодексом. У
разі відмови у прийнятті митної
декларації посадовою особою митного
органу заповнюється картка відмови у
прийнятті митної декларації за формою,
встановленою центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
політику у сфері фінансів.

Таким чином, враховуючи викладене вище,
суд приходить до переконання, що
позивачем було надано достатні та
належні докази, що підтверджують
країну походження товару, а тому
рішення відповідача 1 про відмову в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 100250000/2013/50203
від 19 листопада 2014 року є протиправним
та підлягає скасуванню.

При цьому, щодо вимог визнання
протиправним та скасування рішення про
коригування митної вартості товарів
відповідача 1 від 22 листопада 2013 року №
100250000/2013/600962/2, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 49 МК України
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 51 передбачено,
що митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 52 МК України
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані:

- 1) заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з митним
органом;

- 2) подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню;

- 3) нести всі додаткові витрати,
пов'язані з коригуванням митної
вартості або наданням митному органу
додаткової інформації (частина 2 статті
52 МК України).

У випадках, визначених цим Кодексом,
для заявлення митної вартості товарів,
що переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту, митному органу, який проводить
митне оформлення цих товарів, разом з
митною декларацією та іншими
необхідними для митного оформлення
зазначених товарів документами в
установленому порядку подається
декларація митної вартості (частина 4
статті 52 МК України).

Відповідно до частини 1 статті 53 МК
України у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає митному
органу документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України
передбачено, що документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є:

- декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

- транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

- копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

- якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Відповідно до частини 3 вказаної статті
53 МК України у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:

- договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

- рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

- рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

- виписку з бухгалтерської
документації;

- ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

- каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

- копію митної декларації країни
відправлення;

- висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

У разі якщо митний орган має
обґрунтовані підстави вважати, що
існуючий взаємозв'язок між продавцем і
покупцем вплинув на заявлену
декларантом митну вартість, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу, крім документів,
зазначених у частинах другій та третій
цієї статті, подає (за наявності) такі
документи:

- виписку з бухгалтерських та
банківських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України;

- довідкову інформацію щодо вартості у
країні-експортері товарів, що є
ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам;

- розрахунок ціни (калькуляцію) (частина
4 статті 53 МК України).

Частиною першою та другою статті 54 МК
України передбачено, що контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється митним
органом під час проведення митного
контролю і митного оформлення шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості. Контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу
(частина 3 статті 54 МК України).

Частиною п'ятою статті 54 МК України
передбачено, що митний орган з метою
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів має
право:

- упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів;

- проводити в порядку, визначеному
статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки
правильності визначення митної
вартості товарів після їх випуску;

- звертатися до митних органів інших
країн із запитами щодо надання
відомостей, необхідних для
підтвердження достовірності заявленої
митної вартості;

- застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю.

Зокрема, митний орган може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

- невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

- неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

- невідповідності обраного декларантом
або уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу;

- надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості (частина 6 вказаної статті).

Відповідно до частини 1 статті 55 МК
України рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Приписами статті 57 МК України
встановлено, що визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, здійснюється за такими
методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

- а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

- б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

- в) на основі віднімання вартості;

- г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

-ґ) резервний.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Відповідно до частини 1 статті 58 МК
України метод визначення митної
вартості за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, застосовується
у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або
їх ціни відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між
собою особи або хоч і пов'язані між
собою особи, однак ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Частиною другою статті 58 МК України
передбачено, що метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Правила заповнення декларації митної
вартості, затверджені Наказом
Міністерства фінансів України 24 травня
2012 року № 599 визначають порядок
заповнення декларації митної вартості
(далі - ДМВ), яка використовується:

- декларантом або уповноваженою ним
особою - при визначенні та заявленні
митної вартості товарів, що
переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту;

- митним органом - при здійсненні
контролю за правильністю визначення
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів, що
переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту.

Відповідно до пункту 1.3 вказаних правил
ДМВ подається в установленому порядку
митному органу, що здійснює митне
оформлення товарів, разом з митною
декларацією на оцінювані товари.

Пунктом 1.14 Правил передбачено, що метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Посадовою особою митного органу
заповнюється графа ДМВ "Для відміток
митного органу". На основному аркуші,
крім реєстраційного номера ДМВ,
повинно бути зазначене рішення, яке
прийняте посадовою особою митного
органу за результатами контролю
правильності визначення митної
вартості товарів (пункт 2.1, 2.2 вказаних
Правил).

Відповідно до пункту 2.3 Правил при
електронному декларуванні посадова
особа за допомогою автоматизованої
системи митного оформлення створює та
надсилає декларанту або уповноваженій
ним особі засвідчене електронним
цифровим підписом електронне
повідомлення про необхідність подання
документів відповідно до частин
третьої та/або четвертої статті 53
Кодексу для підтвердження митної
вартості товарів із складанням їх
переліку.

При електронному декларуванні
повідомлення про необхідність подання
документів вважається одержаним
декларантом або уповноваженою ним
особою з часу надходження до митного
органу повідомлення в електронній
формі від декларанта або уповноваженої
ним особи про одержання цього
повідомлення. При електронному
декларуванні декларант або
уповноважена ним особа надсилає
повідомлення про відмову у подачі
документів у складі електронного
повідомлення, засвідченого
електронним підписом. (пункти 2.4, 2.5
Правил).

В ході дослідження матеріалів справи
судом встановлено, що рішенням про
коригування митної вартості товарів
від 22 листопада 2013 року № 100250000/2013/600962/2
митну вартість товарів визначено із
застосуванням резервного методу.

При цьому, підставою для
прийняття вказаного рішення стало
подання позивачем до митного
оформлення документів, які не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари.

Зокрема, відповідно до пункту 2.1
контракту від 08 жовтня 2013 року № 08/10/13 -
ціна одиниці товару узгоджується на
кожну окрему партію товару та
вказується в специфікації до
контракту. В платіжному дорученні в
іноземній валюті від 14 листопада 2013
року № 6728 та від 30 грудня 2013 року № 7193,
відсутні реквізити документів
(посилання на специфікацію до
контракту, рахунок-проформу, тощо) на
підставі яких здійснювалася оплата за
товар, що унеможливлює здійснену
оплату ідентифікувати з оцінюваним
товаром.

Пунктом 2.2 «Порядку оформлення
платіжного доручення в іноземній
валюті або банківських металах»,
затвердженому Постановою Правління
Національного банку України від 28
липня 2008 року № 216 зазначено, що платник
заповнює реквізит «призначення
платежу» в іноземній валюті або
банківських металах таким чином, щоб
надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування
бенефіціару коштів в іноземній валюті
або банківських металах.

За вказаних обставин відповідачем
правомірно було розпочато процедуру
консультацій та витребувано додаткові
документи.

У той же час, декларантом
додатково витребуваних документів під
час проведення процедури консультацій
відповідачу 1 надано не було.

Отже, суд погоджується, що митна
вартість імпортованого товару не
могла бути визначена за ціною договору
щодо товару, який імпортується,
оскільки використані декларантом
відомості не підтверджені
документально.

Також, обґрунтовано не було
застосовано метод за ціною договору
щодо ідентичних товарів та за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів, у зв'язку з відсутністю
цінової інформації на ідентичні та
подібні товари, інші методи згідно зі
статтями 62 та 63 МК України через
відсутність основи для віднімання
(додавання) вартості.

Таким чином, митницею був
правомірно застосований резервний
метод визначення митної вартості
товару, імпортованого позивачем, що
ґрунтується на митній вартості
товарів, подібних за якісними
характеристиками, митне оформлення
яких здійснювалось за митними
деклараціями від 28 жовтня 2013 року №№
100250000/2013/075195 та 100250000/2013/034540, відповідно
до вимог чинного законодавства
України.

Водночас, суд зазначає, що
додатково надані декларантом митному
органу документи після процедури
консультацій (лист від 06.02.2014 року № 11/13)
на виконання вимог статті 55 Митного
кодексу України щодо підтвердження
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) є такими, що не
спростовують доводи відповідача та не
можуть бути ним враховані для
підтвердження заявленої митної
вартості.

Таким чином, посилання позивача на
подання відповідачу достатньої
інформації для митного оформлення
товару за першим методом, тобто за
ціною договору (вартістю операції), а
також та протиправне неврахування її
митним органом, спростовується
вищенаведеним.

Отже, аналізуючи вищевказане, суд
вважає, що митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості і з цією
метою мають повноваження
витребовувати додаткові документи для
перевірки правильності визначеної
митної вартості товару, що
переміщується через митний кордон
України.

Митний орган може вимагати, а
декларант має надати лише належні
документи для перевірки та
підтвердження правильності зазначеної
митної вартості товару.

Надання неналежних документів не
може вважатися виконанням вимог
митного органу щодо підтвердження
митної вартості товарів.

Митні органи, відповідно до
покладених на них завдань,
забезпечують контроль за виконанням
законодавства України з питань митної
справи й справлянням податків і зборів
та інших завдань, покладених на митну
службу України.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів проводиться
митним органом, що здійснює митне
оформлення товарів із застосуванням
різних форм митного контролю згідно з
положеннями Митного кодексу України.

При вирішенні вказаної справи суд
також виходить з того, що позивач
подавши декларацію від 22 листопада 2013
року ВМД № 100250000/2013/409900 фактично
погодився на незастосування при
митному оформлені вантажу
преференційних ставок ввізного мита.

Такими чином, враховуючи викладене
вище, суд приходить до висновку, що
відповідач 1 при виконанні своїх
обов'язків діяв у спосіб та в межах,
передбачений нормами чинного
законодавства України, рішення про
коригування митної вартості товарів
від 22 листопада 2013 року № 100250000/2013/600962/2
ґрунтується на вимогах Закону, а тому
підстав для його скасування у суду
немає.

Щодо вимоги про стягнення з Державного
бюджету України через Головне
управління Державної казначейської
служби України на користь позивача
суми надмірно сплаченого до бюджету
мита в сумі 21 102,31 грн. та ПДВ в сумі 46
517,41 грн., суд зазначає наступне.

Як вказувалося раніше, митний орган
наділений виключною компетенцією
здійснювати контроль правильності
визначення митної вартості товару
згідно з положеннями Митного кодексу
України. У разі виникнення у митного
органу сумніву щодо правильності
визначення декларантом митної
вартості, він має право зобов'язати
останнього визначити митну вартість
іншим способом, ніж він використав для
її визначення.

Отже, питання контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості, як і визначення методу її
обчислення, у разі виникнення
обґрунтованого сумніву відносяться до
виключної компетенції митних органів.

З урахуванням того, що під час розгляду
даної адміністративної справи,
протиправність рішення про
коригування митної вартості товарів не
встановлено, відповідна вимога
позивача про стягнення на його користь
надмірно сплачених платежів
задоволена бути не може.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого: суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статей 69, 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Докази суду надають особи, які беруть
участь у справі. Суд може запропонувати
надати додаткові докази або
витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, суд
всебічно, повно та об'єктивно, за
правилами, встановленими статтею 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази та заслухавши пояснення
представника позивача по справі,
вважає, що позовні вимоги є частково
обґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд присуджує на користь позивача
здійснені ним документально
підтверджені витрати по сплаті
судового збору у розмірі 73, 08 грн. з
Державного бюджету України за
задоволені вимоги немайнового
характеру.

Враховуючи положення статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
та частину 3 статті 4 Закону України
«Про судовий збір», суд вирішив
стягнути з позивача 1 425, 06 грн. судового
збору відповідно до частини вимог
майнового характеру у задоволенні яких
відмовлено.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст.
158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ
«ПРОСВІТ» лтд» задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати
картку відмови в прийняття митної
вартості, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення від 19
листопада 20143 року № 100250000/2013/50203.

3. В задоволенні решти позовних
Товариства з обмеженою
відповідальністю «КОМПАНІЯ «ПРОСВІТ»
лтд» - відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ
«ПРОСВІТ» лтд» понесені ним витрати по
сплаті судового збору у розмірі 73, 08
грн. (сімдесят три гривні 08 копійок).

5. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «КОМПАНІЯ «ПРОСВІТ»
лтд» судовий збір у розмірі 1 425, 06 грн.
на р/р: 4007, отримувач коштів УДКСУ
у Печерському районі м. Києва, код
отримувача (код за ЄРДПОУ) 38004897, банк
отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку
отримувача (МФО) 820019, код класифікації
доходів бюджету 22030001.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України, шляхом подання через
суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко