Справа № 2-а-1003/6250/12
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-1003/6250/12
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

10 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при
секретаріБорисюк Л.П., Кобаля М.І.,
Петрика І.Й. Чайка О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
постанову Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 11 грудня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду
України у м. Білій Церкві Київської
області про визнання протиправними дій
та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2012 року ОСОБА_5 звернувся до
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області із позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
м. Білій Церкві Київської області в
якому просив визнати протиправними дії
відповідача щодо відмови у призначенні
пенсії за віком зі зниженням
пенсійного віку, відповідно до ст. 55
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та зобов'язати призначити
пенсію за віком зі зниженням
пенсійного віку, відповідно до ст. 55
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», починаючи з 12.04.2012.

Постановою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 11 грудня 2012 року в задоволенні
позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
12.04.2012 позивач звернувся до Управління
Пенсійного фонду України у м. Білій
Церкві Київської області із заявою про
призначення пенсії за віком,
відповідно до ст. 55 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» із
зниженням пенсійного віку на 5 років. До
заяви позивачем було додано копію
паспорту, копію Чорнобильського
посвідчення, копію трудової книжки,
копію довідки про підтвердження
наявності трудового стажу в
Полтавському управління Бурових робіт
від 14.02.2012.

На вказану заяву позивача начальником
Управління Пенсійного фонду України у
м. Білій Церкві Київської області було
надано відповідь від 24.05.2012 № 839/Ш-01 в
якій повідомлялося про те, що позивач
згідно копії трудової книжки в зоні
посиленого радіоекологічного контролю
станом на 01.01.1993 пропрацював менше 4
років. Згідно паспорта, позивач
прописаний в м. Білій Церкві з 15.02.1997, а
тому факт проживання 4 років станом на
01.01.1993 в зоні посиленого
радіоекологічного контролю не
підтверджено. У відповіді також
вказано, що згідно доданих до звернення
копій документів, права на пенсію зі
зниженням пенсійного віку, відповідно
до ст. 55 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» позивач не має.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, дійшов висновку, що
позивач на момент звернення до суду не
має права на призначення пенсії за
віком, на підставі ст. 55 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

З таким висновком суду колегія суддів
погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», особам,
які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». Особи, які
постійно проживали або постійно
працюють у зоні посиленого
радіоекологічного контролю за умови,
що вони за станом на 1 січня 1993 року
прожили або відпрацювали в цій зоні не
менш як чотири роки, користуються
правом на зниження пенсійного віку на
два роки (за умови, що особа постійно
прожила або постійно працювала в такій
зоні з моменту аварії по 31 липня 1986
року) та додатково один рік за кожні три
роки проживання або роботи, але не
більш ніж п'ять років.

Як вбачається з копії трудової книжки
позивача, з 24.04.1986 по 12.10.1989 він працював
на заводі «Сельхозмашиностроения им. 1
мая» м. Біла Церква; з 01.11.1989 по 09.07.1992
пос. Полтавський, Тюменської області,
Хантимансійського автономного округу
вахтово-експедиційним методом роботи
(довідки від 14.02.2012 № 125-к, яка видана
Буровою компанією «БУКРОС» м. Полтава);
з 10.07.1992 по 27.10.1992 на підприємстві «Каре»
м. Біла Церква, але згідно акту
зустрічної перевірки, яка була
проведена Управлінням Пенсійного
фонду України у м. Білій Церкві
Київської області та Трудовим архівом,
за період з 10.07.1992 по 27.10.1992 по гр. ОСОБА_5
немає записів ні в книзі наказів, ні у
відомостях по нарахуванню заробітної
плати за дані роки. Таким чином, даний
період не може бути врахований до стажу
роботи. З 01.11.1992 по 13.10.1995 позивач
працював на МПЖ «Белоцерковтеплосеть».

Таким чином, у зоні посиленого
радіоекологічного контролю станом на
01.01.1993 позивач пропрацював менше 4
років.

Разом з тим, колегія суддів звертає
увагу на те, що згідно копії паспорта
позивача, останній прописаний в м.
Білій Церкві з 15.02.1997, а тому факт
проживання 4 років станом на 01.01.1993 у
зоні посиленого радіоекологічного
контролю не підтверджений. Доводи
позивача про те, що з 03.05.1980 він є
власником будинку в АДРЕСА_1 не
підтверджують проживання у зоні
посиленого радіоекологічного
контролю. Оскільки в період з 01.11.1989 по
09.07.1992 позивач працював на ВАТ «БУКРОС»
м. Полтава, то факт проживання в м. Білій
Церкві потрібно підтвердити
необхідними документами.

Згідно п. 31 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсії відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
25.11.2005 № 22-1 зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за
№ 1566/11846, у разі, якщо особа має право на
призначення пенсії відповідно до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», для визначення розміру
пенсії за нормами Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» для розмежування джерел
фінансування особа надає пакет
документів, передбачених підпунктами
«б» і «в» пункту 7 цього Порядку.

Пунктом 37 вказаного Порядку
передбачено, що орган, що призначає
пенсію, розглядає питання про
призначення пенсії, відстрочку часу її
призначення, перерахунок та
відновлення виплати раніше
призначеної пенсії, а також про
переведення з одного виду пенсії на
інший при зверненні особи з
відповідною заявою (додаток 4).

Додатком 4 до Порядку № 22-1 закріплено
форму і зміст заяви про
призначення/перерахунку пенсії.

При цьому, колегія суддів звертає
увагу, що відповідач як державний
територіальний орган виконавчої влади,
не уповноважений призначати чи
приймати рішення про відмову в
призначенні пенсії на підставі
звернень громадян складених у
довільній формі.

Як вбачається із заяви, 12.04.2012 позивач
звернувся до Управління Пенсійного
фонду України у м. Білій Церкві
Київської області із заявою, складеною
в довільній формі, без додержання
вимог, закріплених Порядком № 22-1, без
додання до неї всіх необхідних для
призначення пенсії документів, а тому
відповідачем було надіслано лист від
24.05.2012 № 839/Ш-01 в якому містилася
виключно правова позиція відповідача
щодо вимог позивача, а не прийняте
рішення про відмову в призначенні
пенсії.

Враховуючи той факт, що рішення про
відмову в призначенні пенсії ОСОБА_5
Управлінням не приймалось, вимоги щодо
визнання його протиправним є
безпідставними, а відтак колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про відмову в
задоволенні позову.

Крім того, як зазначено відповідачем у
запереченні на апеляційну скаргу,
17.01.2013 ОСОБА_5 звернувся до Управління
Пенсійного фонду України у м. Білій
Церкві Київської області із заявою,
форма якої передбачена Додатком 4
Порядку № 22-1 та надав пакет документів
для призначення пенсії.

Протоколом 500 від 21.06.2013 позивачу було
призначено пенсію за віком зі
зниженням пенсійного віку з дати
подання ним заяви.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 11 грудня 2012 року -
залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 11 грудня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
М.І. Кобаль І.Й. ПетрикПовний текст
ухвали складено та підписано - 13.06.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Кобаль М.І.

Петрик І.Й.