Справа № 826/2445/14
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/2445/14
інстанції: Власенкова О.О.
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

10 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді
Файдюка В.В.

суддів: Чаку Є.В.

Мєзєнцева Є.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Київського
міського центру зайнятості до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості сумі 28
886,46 грн., -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 березня 2014 року адміністративний
позов Київського міського центру
зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості сумі 28 886,46 грн. -
задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою
відмовити в задоволенні позову
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 02 серпня 2012 року відповідач
подала заяву до Київського міського
центру зайнятості про надання статусу
безробітного з виплатою допомоги по
безробіттю, в якій повідомила
відомості щодо себе, а саме, що немає
постійного або тимчасового заробітку,
в т.ч. за договорами цивільно-правового
характеру, права на пенсію за віком, у
тому числі на пільгових умовах, на
пенсію за вислугу років або інших
передбачених законом доходів, не є
членом особистого селянського
господарського, не є фермером або
членом сім'ї фермера, що бере участь у
виробництві, не зареєстрована як
фізична особа-підприємець, не належить
до громадян, які забезпечують себе
роботою самостійно, їй не призначено
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею 3-річного (6-річного)
віку.

Згідно з наказом Київського міського
центру зайнятості від 02 серпня 2012 року
№ НТ120802 ОСОБА_3 надано статус
безробітного та призначено допомогу по
безробіттю.

Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 07
вересня 2012 року про направлення на
навчання між нею та Дарницьким
районним центром зайнятості укладено
договір від 07 вересня 2012 року № 551/986 про
направлення ОСОБА_3 на підвищення
кваліфікації в НПУ імені
М.П.Драгоманова за спеціальністю
«Менеджмент організацій, управління
підприємствами, основи
підприємницької діяльності» зі
строком навчання з 10 по 28 вересня 2012
року з метою сприяння подальшому
працевлаштуванню.

За результатами проходження навчання
відповідачу видано свідоцтво про
підвищення кваліфікації від 28 вересня
2013 року 12СПК 802977.

У зв'язку з викладеним та на підставі
заяви відповідача від 10 вересня 2012 року
їй призначено виплату матеріальної
допомоги у період професійного
навчання.

15 жовтня 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
Дарницького районного центру
зайнятості із заявою щодо виплати
одноразової допомоги по безробіттю для
організації підприємницької
діяльності.

Наказом Дарницького районного центру
зайнятості від 19 жовтня 2012 року №НТ121019
вирішено виплатити відповідачу
одноразову грошову допомогу по
безробіттю для організації
підприємницької діяльності, припинити
виплату допомоги по безробіттю та
зняти з обліку громадян, які шукають
роботу і безробітних.

Наведеним підтверджується, що з 02
серпня по 19 жовтня 2012 року позивач
перебувала на обліку як безробітна та
отримувала відповідну допомогу.

Однак, як з'ясувалось, ОСОБА_3 на
підставі укладеного між нею та ПАТ КБ
«Євробанк» договору від 15 серпня 2012
року № 81 надавала консультативні
послуги, у зв'язку з чим та на підставі
акту прийому-передачі наданих послуг
від 31 жовтня 2012 року № 1 отримала 483,01
грн. Відповідно до угоди від 19 лютого 2013
року договір про надання послуг від 15
серпня 2012 року № 8 припинив свою дію з 19
лютого 2013 року.

Наказом від 24 жовтня 2013 року № 62
оформлено рішення Дарницького
районного центру зайнятості про
повернення відповідачем коштів у
розмірі 28 886, 46 грн., в тому числі: 28 280,61
грн. - допомога по безробіттю, та 605,85
грн. - допомога у зв'язку з навчанням.
Виплата відповідачу згаданих коштів
підтверджується довідкою Дарницького
районного центру зайнятості від 30
січня 2014 року № 21/175.

Листом від 25 жовтня 2013 року № 21/1916
Дарницький районний центр зайнятості
повідомив відповідача про
необхідність повернення коштів
протягом 15 днів з дня отримання цього
повідомлення, а також попередив про
можливість їх стягнення у судовому
порядку. Вказаний лист відповідачем
отримано 08 листопада 2013 року, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Однак, станом на час звернення до суду
згадані вище кошти відповідачем до
центру зайнятості не повернуті.

Вважаючи таку поведінку відповідача
протиправною, позивач звернувся до
суду з позовом про стягнення коштів.

Правові, економічні та організаційні
основи зайнятості населення України і
його захисту від безробіття, а також
соціальної гарантії з боку держави в
реалізації громадянами права на працю
визначено Законом України «Про
зайнятість населення», який при
вирішенні спору застосовується судом
в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин.

Відповідно до п. 1, 2 статті 1 Законом
України «Про зайнятість населення» -
зайнятість визначено як діяльність
громадян, що пов'язана із задоволенням
особистих та суспільних потреб і така,
що, як правило, приносить їм доход у
грошовій або іншій формі.

Відповідно до пункту «а» частини 3
статті 1 Закону в Україні до зайнятого
населення належать громадяни, що
проживають на території держави на
законних підставах та які працюють по
найму на умовах повного або неповного
робочого дня (тижня) на підприємствах, в
установах і організаціях, незалежно
від форм власності, у міжнародних та
іноземних організаціях в Україні і за
кордоном у фізичних осіб.

За змістом приписів статті 2 Закону
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

Відповідно до положень Закону України
«Про зайнятість населення» - порядок
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу, і
безробітних державною службою
зайнятості визначається Кабінетом
Міністрів України.

Так, згідно з п. 12 Порядку реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, які шукають роботу, і
безробітних, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 14
лютого 2007 року № 219 - для одержання
статусу безробітного громадянин
особисто подає у день, що настає після
закінчення встановленого строку для
пошуку підходящої роботи, до центру
зайнятості заяву із зазначенням у ній
інформації про те, що він не займається
видами діяльності, що визначені
частиною третьою статті 1 Закону
України «Про зайнятість населення», і
не отримує пенсію на пільгових умовах,
а також копію довідки про його
ідентифікаційний номер.

Відповідно до статті 25 Закону України
«Про зайнятість населення» - держава
створює умови незайнятим громадянам у
поновленні їх трудової діяльності та
забезпечує їм такі види компенсацій,
зокрема, виплату в установленому
порядку допомоги по безробіттю.

Розміри та умови надання матеріального
забезпечення на випадок безробіття
визначаються Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» - видами забезпечення за
цим Законом є: допомога по безробіттю, у
тому числі одноразова її виплата для
організації безробітним
підприємницької діяльності.

Частинами 2 та 3 статті 36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» встановлено, що
застраховані особи, зареєстровані в
установленому порядку як безробітні,
зобов'язані своєчасно подавати
відомості про обставини, що впливають
на умови виплати їм забезпечення та
надання соціальних послуг. Сума
виплаченого забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що з огляду на
укладення між ПАТ «Євробанк» та ОСОБА_3
договору про надання послуг від 15
серпня 2012 року № 81, відповідач належала
до зайнятого населення, хоча й
перебувала на обліку як безробітна, а
тому допомога їй виплачена
безпідставно та підлягає поверненню

Колегія суддів з даним твердженням не
погоджується з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, в
діях відповідача, що пов'язуються з
наданням їй статусу безробітного, був
відсутній умисел відносно подання до
Державної служби зайнятості
недостовірної інформації про себе або
зловживання правами застрахованої
особи.

На дату постановлення на облік до
Дарницького районного центру
зайнятості 02 серпня 2012 року та у період
нарахування та виплати допомоги до 19
жовтня 2012 року у відповідача не
існувало обставини, що впливають на
умови виплати забезпечення, а саме
відповідач не мала постійного або
тимчасового заробітку, в т.ч. за
договорами цивільно-правового
характеру.

Стаття 137 Податкового кодексу України
встановлює, що дохід від надання послуг
та виконання робіт визнається за датою
складення акта або іншого документа,
оформленого відповідно до вимог
чинного законодавства, який
підтверджує виконання робіт або
надання послуг.

Оскільки датою складення акта
приймання передачі наданих послуг № 1
за договором про надання послуг між
відповідачем та ПАТ «Євробанк» є 31
жовтня 2012 року, то й відповідно до 31
жовтня 2012 року у відповідача не
існувало відомостей про обставини, що
впливають на умови виплати
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Водночас, колегія суддів зазначає, що
згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно ч. 2 статті 4 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

Приписам наведених норм кореспондують
положення ч. 2 статті 21 КАС України,
згідно з якими вимоги про
відшкодування шкоди, заподіяної
протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень або іншим порушенням прав,
свобод та інтересів суб'єктів
публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Аналіз наведеної норми дає підстави
для однозначного висновку про те, що
адміністративними судами можуть
розглядатися вимоги про відшкодування
шкоди, яка була завдана лише суб'єктом
владних повноважень, а також такі
вимоги мають бути поєднанні з вимогою
про визнання протиправними рішення,
дій чи бездіяльності останнього.

Аналогічна правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 18 червня 2013 року у справі № 21-204а13.

Відповідно до п. 5 ч. 2 статті 17 КАС
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно - правові
спори за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках встановлених
Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 4 статті 50 КАС України,
громадяни України, іноземці чи особи
без громадянства, їх об'єднання,
юридичні особи, які не є суб'єктами
владних повноважень, можуть бути
відповідачами лише за
адміністративним позовом суб'єкта
владних повноважень: 1) про тимчасову
заборону (зупинення) окремих видів або
всієї діяльності об'єднання громадян; 2)
про примусовий розпуск (ліквідацію)
об'єднання громадян; 3) про примусове
видворення іноземця чи особи без
громадянства з України; 4) про обмеження
щодо реалізації права на мирні
зібрання (збори, мітинги, походи,
демонстрації тощо); 5) в інших випадках,
встановлених законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 18 КАС
України, місцевим загальним судам як
адміністративним судам підсудні: усі
адміністративні справи щодо спорів
фізичних осіб з суб'єктами владних
повноважень з приводу обчислення,
призначення, перерахунку, здійснення,
надання, одержання пенсійних виплат,
соціальних виплат непрацездатним
громадянам, виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, виплат та
пільг дітям війни, інших соціальних
виплат, доплат, соціальних послуг,
допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч. 1 статті 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що позивач у справі звернувся до суду з
приводу повернення надмірно сплачених
відповідачу сум допомоги по
безробіттю, а не здійснення обчислення,
перерахунку, виплат сум допомоги, при
цьому, серед вичерпних підстав КАС
України, на основі яких суб'єкт владних
повноважень може звернутися з позовом
до адміністративного суду, повернення
безпідставно отриманих коштів немає,
колегія суддів вважає, що наведений
спір належить розглядати в порядку
цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла до висновку, що за
суб`єктним складом сторін, змістом
заявлених позивачем вимог та предметом
спору дана справа підлягає розгляду
місцевими загальними судами у порядку,
визначеному Цивільним процесуальним
кодексом України.

Згідно з ч. 1 статті 203 КАС України,
постанова або ухвала суду першої
інстанції скасовується в апеляційному
порядку і позовна заява залишається
без розгляду або провадження у справі
закривається з підстав, встановлених
відповідно статтями 155 і 157 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 157 КАС
України, суд закриває провадження у
справі: якщо справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 198, ч. 1 статті 203
КАС України, постанова або ухвала суду
першої інстанції скасовується в
апеляційному порядку та провадження у
справі закривається з підстав,
встановлених статтею 157 цього Кодексу.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла до висновку про те, що суд
першої інстанції невірно застосував
норми процесуального права, неповно
з'ясував обставини справи, у зв'язку з
чим постанова підлягає скасуванню з
постановленням ухвали про закриття
провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 157, 160, 199, 203, 205, 206, 212, 254
КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 26 березня 2014 року -
скасувати.

Провадження у справі за
адміністративним позовом Київського
міського центру зайнятості до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості сумі 28
886,46 грн. - закрити.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому статтею 254 КАС України та
може бути оскаржена безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції в порядку і строки,
встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Файдюк В.В.

Судді:
Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.