Справа № 0670/6084/11
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" червня 2014 р. м. Київ
К/800/13563/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів Кошіля
В.В. Моторного О.А.за участю
секретаряГончар Н.О.та представників
сторін: від позивача не з'явився від
відповідачаКрилова
Т.М.прокурорТурлова Ю.А.розглянувши у
відкритому судовому
засіданнікасаційну
скаргуНовоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Житомирської області Державної
податкової службина
постановуЖитомирського окружного
адміністративного суду від 26.09.2012та
ухвалуЖитомирського апеляційного
адміністративного суду від 12.02.2013у
справі № 0670/6084/11за
позовомПриватного підприємства
«Гермес»доНовоград-Волинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Житомирської області
Державної податкової службиза
участюпрокуратури Житомирської
областіпровизнання недійсним
податкових повідомлень-рішень ,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Гермес»
звернулося до суду з адміністративним
позовом, в якому просило визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції форми
«Р» №/2 та №/2 від 21.03.11.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 26.09.2012,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 12.02.2013,
позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову,
оскільки вважає, що постанову та ухвалу
було прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні касаційної
інстанції представником відповідача
заявлено клопотання про заміну
відповідача (Новоград-Волинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Житомирської області
Державної податкової служби) його
правонаступником - Новоград-Волинською
державною податковою інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області.

Суд касаційної інстанції, розглянувши
заявлене клопотання, дійшов висновку
про його обґрунтованість та
необхідність його задоволення.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін,
перевіривши повноту встановлення
судовими інстанціями фактичних
обставин справи та правильність
застосування ними норм матеріального
та процесуального права, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення касаційної скарги,
виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджується, що:

- відповідачем проведено планову
виїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2008 по 30.06.2010, за
результатами якої складено акт №
1760/05-53/23-20/20415878 від 15.11.2010;

- перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», пп.7.4.1 п.7.4, пп.7.5.1 п.7.5 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість», та ч. 1 ст. 203, ст. 215, ст. 216
Цивільного кодексу України.

- на підставі вказаного акту перевірки
відповідачем прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення №
/2 від 21.03.2011, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток на 2
132 511 грн. (з яких: 1 465 588 грн. - основний
платіж та 666 923 грн. - штрафні (фінансові)
санкції);

2) податкове повідомлення-рішення №
/2 від 21.03.2011, яким позивачу було
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 1 758 699 грн. (з яких: 1 172 466 грн.
- основний платіж та 586 233грн. - штрафні
(фінансові) санкції).

Позиція податкового органу полягає в
тому, що позивачем протиправно
сформовано суми валових витрат і
податкового кредиту по операціям з
придбання паливно-мастильних
матеріалів від КТ «Гермес», ТОВ
«Транснафтатрейд» та ТОВ «Фітеко», з
огляду на нікчемність укладених
договорів з вказаними контрагентами,
оскільки господарські операції за
такими договорами не мали реального
характеру.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що
відповідачем не доведено
правомірність прийняття спірних
податкових повідомлень рішень,
натомість, поданими позивачем доказами
підтверджено правомірність формування
спірних сум валових витрат та
податкового кредиту по господарських
операціях з придбання
паливно-мастильних матеріалів.

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновками судів першої та
апеляційної інстанцій, з огляду на
наступне.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
до податкового кредиту є факт
реального придбання товарів та послуг
із метою їх використання в
господарській діяльності.

За змістом п.5.1 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
валові витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Статтею 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (із змінами та
доповненнями) передбачено, що
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності, що використовують
грошовий вимірник, ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій (ст.9
названого Закону).

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

З огляду на наведені приписи
податкового законодавства, колегія
суддів вважає за необхідне зазначити,
що витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток та
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені та підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між позивачем
позивачем та контрагентами КТ
«Гермес», ТОВ «Транснафтатрейд», ТОВ
«Фітеко» укладено ряд договорів
поставки нафтопродуктів. Також
встановлено, що позивачу належать
вантажні автомобілі з причепами для
перевезення палива та згідно свідоцтв
Новоград-Волинського ВДАІ УМВС України
в Житомирській області ПП «Гермес»
протягом 2008-2009 років має право на
перевезення деяких небезпечних
вантажів на належному товариству
автомобілі.

Дослідивши подані позивачем докази (а
саме, первинні документи
бухгалтерського обліку, в тому числі,
податкові накладні), суди попередніх
інстанцій дійшли висновку щодо
підтвердження позивачем факту
придбання товарів (послуг), їх
отримання шляхом відвантаження
безпосередньо зі складу, на якому
вказані товари зберігались, їх
перевезення автомобільним
транспортом, а також здійснення
розрахунків з продавцями.

До того ж, факт подальшої реалізації
придбаного товару у вказаних
контрагентів, а також факт отримання
позивачем доходу від його продажу
відповідачем не заперечується.

Крім того, судом першої та апеляційної
інстанції встановлено, що згідно
довідки ДПІ в Шевченківському районі м.
Києва № 4686/23-11/34867539 від 27.12.2010 «Про
результати невиїзної документальної
перевірки ТОВ «Транснафтатрейд» з
питань правових відносин ПП «Гермес»
за період: червень 2009, лютий, березень,
квітень 2010 року» не встановлено
розбіжностей з відомостями, отриманими
від ПП «Гермес». Згідно довідки ДПІ в
Подільському районі м. Києва № 1943/23-10
від 29.11.2010 «Про результати
документальної перевірки ТОВ «Фітеко»
щодо підтвердження відомостей,
отриманих від особи, яка мала правові
відносини з платником податків ПП
«Гермес» за період: січень-квітень 2010
року» підтверджено поставку ПП
«Гермес» нафтопродуктів у вказаний
період. Також, перевіркою контрагента
позивача ТОВ «Фітеко» встановлено
відображення в податковому обліку
результатів господарських відносин
відповідно до відомостей, отриманих
від ПП «Гермес».

Між тим, колегія судів вважає
правильними висновки судів попередніх
інстанцій щодо безпідставного
визнання відповідачем укладених
позивачем договорів нікчемними,
оскільки відповідачем не надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження обґрунтування своїх
доводів, зокрема, що такі договори були
визнані недійсними в судовому порядку.

Таким чином, колегія суддів касаційної
інстанції погоджується з висновками
судів першої та апеляційної інстанцій,
які, встановивши реальність операцій
та факт взаєморозрахунків між
позивачем та його контрагентами, не
знайшли підстав вважати неправомірним
формування позивачем податкового
кредиту з податку на додану вартість та
валових витрат на підставі
розрахунків, проведених за наслідками
здійснених господарських операцій.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваного судового рішення судом
апеляційної інстанції були порушені
норми матеріального чи процесуального
права.

Відповідно до ст.224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які могли б
призвести до скасування оскаржуваного
судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 55, 160, 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Допустити заміну відповідача
(Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Житомирської області Державної
податкової служби) його
правонаступником - Новоград-Волинською
державною податковою інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області.

2. Касаційну скаргу
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Житомирської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

3. Постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
26.09.2012 та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 12.02.2013 залишити без змін.

4. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, передбачених статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства
України, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
І.В. Борисенко

Судді
В.В. Кошіль

О.А. Моторний