Справа № 801/6411/13-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року м. Київ
К/800/55911/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

провівши попередній розгляд
касаційної скарги Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Керченського
міського управління юстиції АР Крим
Решетнікова Ігоря Володимировича на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 02
липня 2013 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року у справі № 801/6411/13-а за позовом
ОСОБА_2 до Державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Керченського міського управління
юстиції АР Крим Решетнікова Ігоря
Володимировича про визнання рішення
протиправним та спонукання до
виконання певних дій, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим з
адміністративним позовом до
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Керченського міського управління
юстиції АР Крим Решетнікова Ігоря
Володимировича, в якому просив визнати
протиправним рішення відповідача про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень №2009183 від 26 квітня 2013 року;
зобов'язати відповідача зареєструвати
на підставі заяви від 18.04.2013 року №892341
та доданих до неї документів право
власності позивача на 1/1 частку
житлового будинку, що розташований в
АДРЕСА_1, шляхом прийняття відповідного
рішення та видачею свідоцтва про право
власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач відмовляючи йому у
реєстрації права власності на нерухоме
майно прийняв необґрунтоване рішення,
що вказує на його протиправність. Поряд
з цим, позивач має достатні підстави та
необхідну документацію для реєстрації
за ним права власності на нерухоме
майно.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 02 липня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року, позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
рішення Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Керченського міського управління
юстиції АР Крим Решетнікова Ігоря
Володимировича про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень №2009183
від 26.04.2013р.

Зобов'язано Державного реєстратора
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Керченського міського
управління юстиції АР Крим Решетнікова
Ігоря Володимировича зареєструвати
право власності ОСОБА_2 на 1/1 частку
житлового будинку, що розташований в
АДРЕСА_1, на підставі заяви від 18.04.2013р.
№892341 та доданих до неї документів,
шляхом прийняття відповідного рішення
та видачею свідоцтва про право
власності на нерухоме майно.

Не погоджуючись з вказаними судовими
рішеннями, відповідач звернувся з
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення про
відмову у задоволенні позову з мотивів
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши в межах доводів касаційної
скарги матеріали справи на предмет
повноти та всебічності дослідження їх
судами та обґрунтованості
застосування норм матеріального права
до спірних правовідносин, вивчивши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів не вбачає підстав до її
задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у 1994 році позивачу
видано свідоцтво про право власності
на житловий будинок, розташований по
АДРЕСА_1.

9 лютого 2006р. ОСОБА_2 виданий державний
акт серії ЯБ №445257 на право власності на
земельну ділянку площею 0,1 га,
розташовану по АДРЕСА_1.

Позивач на вказаній земельній ділянці
здійснив перебудову об'єктів
нерухомості.

Інспекцією ДАБК в АР Крим 17.06.2012р. за
№КР4 зареєстрована Декларація
про готовність об'єкта до експлуатації.
Декларація видана замовнику ОСОБА_2 на
об'єкт розташований за адресою АДРЕСА_1,
загальна площа будівлі: житлового
будинку літ «С» - 203,1 м2, прибудови літ
«г2» - 19,0 м2, загальна площа житлового
будинку літ «Г» після добудови - 108,7 м2.

Вказані об'єкти нерухомого майна
відображені у технічному паспорті на
садибний (індивідуальний) житловий
будинок, що містить план земельної
ділянки по АДРЕСА_1 та експлікацію
приміщень к плану садибного
(індивідуального) житлового будинку
АДРЕСА_1.

Позивач звернувся до Реєстраційної
служби Керченського міського
управління юстиції АР Крим із заявою
№497397 про проведення державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, яке розташоване у АДРЕСА_1.

Рішенням державного реєстратора
Решетнікова І.В. про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №1401343 від 04.04.2013р. позивачу
було відмовлено у проведенні державної
реєстрації. З рішення вбачається, що в
якості підстави для відмови реєстратор
вказав, що дані в декларації про
готовність об'єкта до експлуатації
суперечать між собою, а також не
відповідають даним вказаним в
технічному паспорті.

Після усунення зауважень викладених у
рішенні відповідача №1401343 від 04.04.2013р.
позивач знов звернувся до відповідача
для проведення державної реєстрації
права власності на нерухоме майно.

В результаті розгляду заяви позивача,
прийнятої 18.04.2013р. за реєстраційним
номером 892341, державний реєстратор прав
на нерухоме майно Решетніков І.В.
прийняв рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №2009183 від 26.04.2013р., яким
відмовив позивачу у проведенні
державної реєстрації права власності
на житловий будинок, що розташований
АДРЕСА_1.

В якості обґрунтування відмови в
рішенні №2009183 від 26.04.2013р. державним
реєстратором вказано на те, що
документи, подані для проведення
державної реєстрації прав, не
відповідають вимогам, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують. Державний реєстратор у
рішенні керується положеннями ст. 24
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», пунктами 16 та 23
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 р. №
703.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився і суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що позовні вимоги є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, виходячи з
наступного.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації, та їх обтяжень,
встановлені Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 2 вказаного Закону встановлено,
що державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону
встановлено, що обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме право власності на нерухоме майно.

Частиною 2 ст. 5 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
встановлено, якщо законодавством
передбачено прийняття в експлуатацію
об'єкта нерухомого майна, державна
реєстрація прав на такий об'єкт
проводиться після прийняття його в
експлуатацію в установленому
законодавством порядку.

Відповідно до статті 15 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
Кабінет Міністрів України Постановою
від 22 червня 2011 р. №703 затвердив Порядок
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень.

Пунктом 29 вказаного Порядку
встановлено, що для проведення
державної реєстрації права власності
на новозбудований чи реконструйований
об'єкт нерухомого майна заявник, крім
документів, що зазначені у пунктах 27 і 28
цього Порядку, подає органові
державної реєстрації прав технічний
паспорт на такий об'єкт.

Відповідно до п. 46 зазначеного Порядку,
для проведення державної реєстрації
прав з видачею свідоцтва про право
власності на нерухоме майно у зв'язку з
набуттям права власності на
новозбудовані чи реконструйовані
об'єкти нерухомого майна заявник, крім
документів, що зазначені у пунктах 28, 29
і 31 цього Порядку, подає органові
державної реєстрації прав: документ, що
посвідчує речове право на земельну
ділянку (крім випадків реконструкції
квартири, житлового або нежитлового
приміщення); витяг з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку (у разі, коли в документі, що
посвідчує речове право на земельну
ділянку, відсутні відомості про її
кадастровий номер); документ, що
зазначений у пункті 27 цього Порядку та
підтверджує право власності на об'єкт
нерухомого майна, розташований на
земельній ділянці (у разі проведення
державної реєстрації прав з видачею
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у зв'язку з набуттям
права власності на реконструйований
об'єкт нерухомого майна); документ, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта;
документ, що підтверджує присвоєння
об'єкту нерухомого майна адреси.

Проте, з рішення відповідача №2009183 від
26.04.2013р. не вбачається того, що
позивачем не дотримані вимоги Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» або Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень затвердженого Постановою
Кабінет Міністрів України від 22 червня
2011р.

Крім того, відповідачем, відповідно до
ч. 2 ст. 71 КАС України, не надано належних
доказів неподання позивачем на момент
звернення всіх необхідних документів
для здійснення державної реєстрації
права власності на нерухоме майно, їх
невідповідності вимогам законодавства
або порушень в їх складанні.

Приймаючи до уваги положення Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» та Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень затвердженого Постановою
Кабінет Міністрів України від 22 червня
2011р., суди попередніх інстанцій,
правомірно дійшли висновку, що позивач
має необхідні документи для реєстрації
права власності на нерухоме майно
розташоване по АДРЕСА_1 та, відповідно,
таке право підлягає реєстрації.

Відтак, оцінюючи рішення відповідача
№2009183 від 26.04.2013р., викладені в ньому
підстави відмови у реєстрації права
власності, суд першої інстанції вірно
зазначив, що таке рішення є
необґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Суб'єкти владних повноважень повинні
враховувати ці критерії-принципи,
знаючи, що адміністративний суд
керуватиметься ними у разі оскарження
відповідних рішень, дій чи
бездіяльності. Крім того, ці
критерії-принципи одночасно є важливим
орієнтиром при реалізації
дискреційних повноважень владного
суб'єкта.

Законодавче закріплення цих
критеріїв-принципів дає можливість
фізичній чи юридичній особі сформувати
уявлення про якість та природу
належних рішень чи дій, які вона має
право очікувати від суб'єкта владних
повноважень.

Зокрема, критерій прийняття рішення,
вчинення дії обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення або
вчинення дії відображає принцип
обґрунтованості рішення або дії. Він
вимагає від суб'єкта владних
повноважень враховувати як обставини,
на обов'язковість урахування яких
прямо вказує закон, так і інші
обставини, що мають значення у
конкретній ситуації. Для цього він має
ретельно зібрати і дослідити
матеріали, що мають доказове значення у
справі, наприклад, документи, пояснення
осіб, висновки експертів тощо. Суб'єкт
владних повноважень повинен уникати
прийняття невмотивованих висновків,
обґрунтовуючи їх на припущеннями, а не
конкретними обставинами. Так само
недопустимо надавати значення
обставинам, які насправді не мають
відношення до справи.

Прийняття рішення, вчинення дії
добросовісно, цей критерій-принцип
вимагає від суб'єкта владних
повноважень діяти Добросовісно, тобто
з щирим наміром щодо реалізації
владних повноважень та досягнення
поставлених, цілей і справедливих
результатів, з відданістю визначеним
законом меті та завданням діяльності,
передбачено, без корисливих прагнень
досягти персональної вигоди, привілеїв
або переваг через прийняття рішень та
вчинення дій.

У рішенні №2009183 від 26.04.2013р. відповідач
зазначав, що документи подані для
проведення державної реєстрації прав
не відповідають вимогам або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують. Державний реєстратор у
рішенні керується положеннями ст. 24
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», пунктами 16 та 23
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 р. №
703.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» встановлено, що у державній
реєстрації прав та їх обтяжень може
бути відмовлено у разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Рішення №2009183 від 26.04.2013р., крім
викладеного, більш не містить
обґрунтування відмови у проведенні
державної реєстрації.

Проте, така відмова відповідача не може
вважатися обґрунтованою, оскільки з
неї неможливо встановити у чому саме
полягає невідповідність поданих
позивачем документів або чому подані
документи не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Закон України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» містить цілу низку вимог до
документів, і про невідповідність яких
саме вимог закону вказав відповідач у
рішенні, з нього встановити неможливо.

В пунктах 16 та 23 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 р. № 703, на які посилається
відповідач у рішенні, встановлено, що
за результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації. Державний реєстратор
приймає рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відтак, пункти 16 та 23 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, визначають обсяг повноважень
відповідача та його права і не містять
при цьому підстав, за яких у реєстрації
прав може бути відмовлено.

Більше того, таке мотивування відмови,
яке викладено у рішенні №2009183 від
26.04.2013р., не дає позивачу можливості
конкретно визначити підстави для
відмови у реєстрації, що не дає йому
можливості усунути обставини, які
перешкоджають проведенню реєстрації і
відповідно не дають йому можливості
зареєструвати право власності на
об'єкт нерухомого майна.

Таким чином, суд першої інстанції,
правомірно вказав, що рішення
відповідача є необґрунтованим та
таким, що прийнято недобросовісно, отже
є протиправним та підлягає скасуванню.

Також, суду не надано належних доказів
які б свідчили про неможливість
здійснення державної реєстрації прав
позивача на вказані об'єкти нерухомого
майна, отже право власності підлягає
державній реєстрації.

Пунктом 1 ч.1 ст. 18 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
встановлено, що свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, що
підтверджує виникнення права
власності при здійсненні державної
реєстрації прав на нерухоме майно,
видається фізичним та юридичним особам
на новозбудовані, реконструйовані
об'єкти нерухомого майна.

Відтак, відповідач, в силу закону,
повинен видати позивачу свідоцтво про
право власності на нерухоме майно.

Враховуючи вищевикладене, рішення
судів попередніх інстанцій про
задоволення позову ґрунтуються на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді усіх обставин справи в їх
сукупності. Судами вірно встановлено
характер спірних взаємовідносин та
обґрунтовано застосовано норми
матеріального права до їх вирішення.
Порушень норм процесуального закону,
які б могли призвести до прийняття
невірного рішення, не встановлено.
Доводи касаційної скарги зазначений
висновок суду не спростовують.

Згідно ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 220-1, 224, 230, 231 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Керченського
міського управління юстиції АР Крим
Решетнікова Ігоря Володимировича
відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 02
липня 2013 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року у справі № 801/6411/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, в порядку та у строки,
визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: