Справа № 824/1890/14-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2014-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2014 року м. Чернівці
Справа № 824/1890/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Маренича І.В.

секретаря судового засідання - Юзька
Я.В.

за участю:

представника позивача - Сухар Т.В.;

представника відповідача - Васійчука
С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Комунального підприємства
«Міський торгівельний комплекс
«Калинівський ринок» до Державної
податкової інспекції у м.Чернівцях
Головного управління Міндоходів у
Чернівецькій області,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Міський
торгівельний комплекс «Калинівський
ринок» (далі-Позивач) звернулося з
адміністративним позовом (з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог №327 від 20.05.2014 року та
заяви про зміну позовних вимог від
03.06.2014 року) до Державної податкової
інспекції у м. Чернівцях Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області (далі-Відповідач) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 28 квітня 2014 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив, що 28.02.2014 року ним
було отримано акт Державної податкової
інспекції у м. Чернівцях Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області від 18.02.2014р. №298/24-12-22-05/22849693 «Про
результати камеральної перевірки
даних задекларованих в податковій
декларації з податку на додану
вартість за грудень 2013 року КП МТК
«Калинівський ринок» ».

За наслідками проведеної камеральної
(електронної) перевірки податковим
органом було встановлено порушення
пункту 201.10 статті 201 розділу V
Податкового кодексу України, оскільки,
було збільшено суму грошового
зобов'язання (податок на додану
вартість) на 80 114,00 грн. та накладено
податковим органом штрафні санкції у
розмірі 40 057, 00 грн.

Листом від 06.03.2014р. №157 позивач
повідомив відповідача про те, що
встановлені в акті перевірки дані не
відповідають дійсності.

Проте, податковим органом не було
прийнято зауваження підприємства та
відповідно направлено позивачу
податкове повідомлення-рішення від
20.03.2014 року №.

02.04.2014 р. позивачем було надано
відповідачу скаргу на податкове
повідомлення-рішення від 20.03.2014р.
№ у адміністративному порядку.

Рішенням від 18.04.2014р. №527/10/24-13-10-02-08 «Про
результати розгляду скарги» було
скасовано податкове повідомлення
рішення в частині накладення штрафу та
залишено без змін решту податкового
повідомлення -рішення. Рішення від
18.04.2014р. отримано позивачем 23.04.2013р.

Позивач не погоджується з вищевказаним
податковим повідомленням - рішенням, у
зв'язку з чим просить визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 28
квітня 2014 року.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав повністю та
просив його задовольнити, посилаючись
на обставини зазначені в позовній
заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, просив у
його задоволенні відмовити та надав
пояснення аналогічні викладеним у
запереченнях проти позову.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін,
встановивши фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, дослідивши та оцінивши
надані докази в сукупності,
проаналізувавши законодавство, яке
регулює спірні правовідносини, суд
дійшов висновку, що адміністративний
позов підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Судом встановлені такі обставини та
відповідні їм правовідносини.

Державною податковою інспекцією у м.
Чернівцях Головного управління
Міндоходів у Чернівецькій області
проведена камеральна перевірка даних
задекларованих в податковій
декларації з податку на додану
вартість за грудень 2013 року КП МТК
«Калинівський ринок» .

За результатами перевірки Державною
податковою інспекцією у м. Чернівцях
Головного управління Міндоходів у
Чернівецькій області складено Акт
№298/24-12-22-05/22849693 від 18.02.2014 року «Про
результати камеральної перевірки
даних задекларованих в податковій
декларації з податку на додану
вартість за грудень 2013 року КП МТК
«Калинівський ринок» ».

На підставі Акту №298/24-12-22-05/22849693 від
18.02.2014 року відповідачем винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 20 березня 2014 року про сплату 80114,00
грн. основного платежу та штрафних
фінансових санкцій 40057,00 грн. за
порушення п.201.10 ст.201 розд. V Податкового
кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року.

Не погоджуючись з вищезазначеним
податковим повідомленням-рішеннями
№ від 20 березня 2014 року КП МТК
«Калинівський ринок» подало скаргу №246
від 02.04.2014 року про скасування
податкового повідомленням-рішеннями
№ від 20 березня 2014 року
винесеного Державною податковою
інспекцією у м. Чернівцях Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області.

За результатами розгляду скарги
позивача №246 від 02.04.2014 року, Головним
управління Міндоходів у Чернівецькій
області було прийнято рішення про
результати розгляду скарги від 18.04.2014
року №527/10/24-13-10-02-08 в результаті чого
останнім частково задоволено скаргу
позивача, а податкове
повідомлення-рішення № від 20
березня 2014 року скасовано в частині
20028,5 грн. застосованої штрафної
(фінансової) санкції, а в іншій частині
залишено без змін.

У зв'язку з чим Державною податковою
інспекцією у м. Чернівцях Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області винесено податкове
повідомлення-рішення № від 28
квітня 2014 року про сплату 80114,00 грн.
основного платежу та штрафних
фінансових санкцій 20028,5 грн. за
порушення п.201.10 ст.201 розд. V Податкового
кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року.

До вказаних правовідносин суд
застосовує такі положення закону та
робить висновки по суті спору.

Відповідно до вимог статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Згідно з вимогами ч.3 ст.2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів,
вичерпний перелік податків та зборів,
що справляються в Україні, та порядок
їх адміністрування, платників податків
та зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
регулює та визначає Податковий кодекс
України від 02 грудня 2010 року № 2755 - VI.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України визначає
витрати як суму будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового
кодексу України встановлено, що для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України визначено,
що витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.4 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу встановлює, що не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми свідчать, що
визначальною умовою правомірності
формування витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування, є їх
здійснення для провадження
господарської діяльності платника
податку та підтвердження
розрахунковими, платіжними та
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку.

Первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення (
стаття 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України" від 16 липня 1999 року
№ 996-XIV).

Крім цього, згідно пункту 2.1 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24 травня 1995 року №
88, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за
№168/704, первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Статтею 9 Закону України Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України" встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно пункту 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку первинні
документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ; назва документа
(форми); код форми; дата і місце
складання; зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі);
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво,
спорудження, створення) необоротних
активів, у тому числі при їх ввезенні на
митну територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно ст. 198.2 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст.39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог ст.201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

В силу пункту 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

З аналізу положень указаного
законодавства вбачається, що право на
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість виникає у
платника податків за наступних умов:
наявності у сторін спеціальної
податкової правосуб'єктності (особа, що
видає податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник податку на
додану вартість); фактичного
(реального) здійснення оподатковуваних
операцій постачальником на користь
покупця; наявності
причинно-наслідкового зв'язку між
операцією з придбання товарів чи
послуг та потребою використання в
господарській діяльності;
документального підтвердження факту
здійснення господарської операції
сукупністю належним чином складених
(оформлених) первинних та інших
документів (у т.ч. платіжних), які
супроводжують операції певного виду та
підтверджують їх фактичне виконання;
наявності у покупця належним чином
складеної податкової накладної, яка
має усі обов'язкові реквізити.

Під господарською діяльністю
розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність (стаття 3 Господарського
кодексу України).

Отже, обов'язковими ознаками
господарської діяльності є здійснення
її суб'єктами господарювання у сфері
суспільного виробництва, яка
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг; результати
зазначеної діяльності - продукція,
роботи чи послуги - мають вартісний
характер і цінове вираження.
Господарська діяльність здійснюється
у загальній економічній сфері, а тому
має економічні властивості, що
неможливе без вартісної оцінки і
взаємооцінки, еквівалентності обміну,
відповідних обчислень і розрахунків.

За таких обставин, аналіз реальності
господарської діяльності має
здійснюватись на підставі даних
податкового, бухгалтерського обліку
платника податків та відповідності їх
дійсному економічному змісту
господарських операцій.

Суд вважає, що в даному випадку
перевіркою не було достовірно
встановлений факт порушення норм
законодавства в результаті чого
Державною податковою інспекцією у м.
Чернівцях Головного управління
Міндоходів у Чернівецькій області
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 28
квітня 2014 року про сплату 80114,00 грн.
основного платежу та штрафних
фінансових санкцій 20028,5 грн. за
порушення п.201.10 ст.201 розд. V Податкового
кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року.

В судовому засіданні представником
позивача наголошувалось, що 27.01.2014 року
позивачем було направлено до Державної
податкової інспекції у м. Чернівцях
Головного управління Міндоходів у
Чернівецькій області додаток №8
Податкової декларації з ПДВ за грудень
2013 року із наданими копіями
розрахункових та первинних документів.

Вказані документи було направлено до
податкового органу на виконання вимог
пункту 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України, у зв'язку із тим, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інвест Альянс» та
Чернівецький РЕМ ВАТ
«Енергопостачальна компанія
«Чернівціобленерго» не зареєстрували
в Єдиному реєстрі податкові накладні
по господарських операціях з
позивачем, а саме: №418 від 02.12.2013р., №326
від 05.12.2013р. та №424 від 30.12.2013р., однак
відповідачем не було взято до уваги
копії розрахункових та первинних
документів

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено « 201.10.
Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При цьому, форма та порядок заповнення
податкової накладної затверджуються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику (п.
201.2 ст. 201 Кодексу).

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття
його податкової накладної та/або
розрахунку коригування до Єдиного
реєстру податкових накладних є
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі, яка надсилається
протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової
накладної та/або розрахунку
коригування в електронному вигляді до
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує,
державну податкову і митну політику, є
дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні
та/або розрахунки коригування
сформовано з порушенням вимог,
передбачених відповідно пунктом 201.1
статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192
цього Кодексу, протягом операційного
дня продавцю надсилається квитанція в
електронному вигляді у текстовому
форматі про неприйняття їх в
електронному вигляді із зазначенням
причин.

Якщо протягом операційного дня не
надіслано квитанції про прийняття або
неприйняття, така податкова накладна
вважається зареєстрованою в Єдиному
реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або
розрахунків коригування до податкових
накладних у Єдиному реєстрі податкових
накладних здійснюється не пізніше
п'ятнадцяти календарних днів,
наступних за датою їх складання.

Порядок ведення Єдиного реєстру
податкових накладних встановлюється
Кабінетом Міністрів України. Покупець
має право звіряти дані отриманої
податкової накладної на відповідність
із даними Єдиного реєстру податкових
накладних.

Відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

Виявлення розбіжностей даних
податкової накладної та Єдиного
реєстру податкових накладних є
підставою для проведення
контролюючими органами документальної
позапланової виїзної перевірки
продавця та у відповідних випадках
покупця товарів/послуг.

Уразі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. Таке право
зберігається за ним протягом 60
календарних днів, що настають за
граничним терміном подання податкової
декларації за звітний (податковий)
період, у якому не надано податкову
накладну або порушено порядок її
заповнення та/або порядок реєстрації в
Єдиному реєстрі. До заяви додаються
копії товарних чеків або інших.
розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є
підставою для проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки зазначеного продавця для
з'ясування достовірності та повноти
нарахування ним зобов'язань з податку
за такою операцією.».

Таким чином, КП МТК «Калинівський
ринок», на виконання абзацу 11 пункту
201.10 статті 201 Податкового кодексу
України добросовісно та вчасно подало
податкову накладену (Додаток 8).

Так, наказом Міністерства фінансів
України від 01.11.2011 року № 1379 на
виконання положень ст.201 Кодексу
затверджено Порядок заповнення
податкової накладної, який набрав
чинності 16.12.2011 року та втратив
чинність 01.03.2014 року (надалі - Порядок №
1379).

Відповідно до п.5 Порядку №1379, сплачена
(нарахована) сума податку на додану
вартість у податковій накладній
повинна відповідати сумі податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
накладних.

Податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку (п.6.2 Порядку №1379).

Не дає права покупцю на віднесення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту, зокрема:
відсутність факту реєстрації
платником податку-продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних;
порушення порядку заповнення
податкової накладної; податкова
накладна виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду (п.6.3 Порядку №1379).

Системний аналіз викладених
законодавчих норм свідчить про те, що
до податкового кредиту не відносяться
суми сплаченого податку у складі ціни з
придбані товар (роботи, послуги) не
підтверджені податковими накладними,
складеними у відповідності до вимог
законодавства.

Податковим органом не заперечується,
що позивачем як платником податків, у
податковому та бухгалтерському обліку
відображені операції по
взаємовідносинам з Товариством з
обмеженою відповідальністю «Інвест
Альянс» та Чернівецьким РЕМ ВАТ
«Енергопостачальна компанія
«Чернівціобленерго» на підставі
первинних документів, перелік яких
наведено вище.

Під час огляду та дослідження
первинних документів, поданих
позивачем на підтвердження його
взаємовідносин з контрагентами -
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Інвест Альянс» та
Чернівецьким РЕМ ВАТ
«Енергопостачальна компанія
«Чернівціобленерго» - судом не
встановлено їх невідповідності
вимогам чинного законодавства, отже,
такі первинні документи можна вважати
належними доказами реальності
здійснених господарських операцій
позивача.

Крім того, відповідачем, а ні під час
перевірки позивача, а ні в ході
судового розгляду, не ставився під
сумнів та не спростовувався належними
доказами факт правомірності складання
вищезазначених первинних документів,
які подані позивачем в якості
підтвердження реальності здійснення
господарських операцій з Товариством з
обмеженою відповідальністю «Інвест
Альянс» та Чернівецьким РЕМ ВАТ
«Енергопостачальна компанія
«Чернівціобленерго»

Таким чином, враховуючи викладені
законодавчі норми та обставини справи,
суд дійшов висновку, що
взаємовідносини позивача з
контрагентами оформлені належним
чином укладеними договороми та
додатками до них, які не визнані
недійсними в судовому порядку, а також
підтверджені виданими контрагентами
відповідними, належним чином
оформленими первинними документами.
Також, зазначені господарські операції
належним чином відображено у
бухгалтерському обліку позивача, що
цілком підтверджує реальність
здійснення господарських операцій між
позивачем та контрагентами -
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Інвест Альянс» та
Чернівецьким РЕМ ВАТ
«Енергопостачальна компанія
«Чернівціобленерго»

З огляду на викладене вище, операції
позивача з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Інвест Альянс» та
Чернівецьким РЕМ ВАТ
«Енергопостачальна компанія
«Чернівціобленерго» здійснені в межах
його господарської діяльності, є
реальними, відповідають дійсному
економічному змісту та
підтверджуються необхідними
первинними документами, що є
свідченням добросовісності позивача
при здійсненні вказаних операцій.
Позивачем вчинено дії та досягнуто
конкретних результатів, які визначають
саме поняття господарської операції -
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань та фінансових
ресурсів.

Враховуючи зазначене, позивачем
виконані передбачені законодавством
вимоги для підтвердження права на
формування податкового кредиту по
взаємовідносинам з контрагентами -
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Інвест Альянс» та
Чернівецьким РЕМ ВАТ
«Енергопостачальна компанія
«Чернівціобленерго».

Крім вищевикладеного, суд звертає
увагу на положення інформаційного
листа Вищого адміністративного суду
України від 20.07.2010 р. № 1112/11/13-10 щодо
принципу персональної податкової
відповідальності в спорах про податок
на додану вартість та принципу
добросовісності платника податків,
якими визначено, що сама по собі
несплата податку продавцем (серед
іншого й внаслідок ухилення від сплати)
у разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем та суму бюджетного
відшкодування. Відповідальна за сплату
податку на додану вартість особа, що
формує дані податкового обліку з цього
податку, а не контрагент такої особи.
Якщо дії платника податку свідчать про
його добросовісність, а вчинені ним
господарські операції реальні та
відповідають дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема, податкових накладних. Не
будуть підставою для відмови у праві на
податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни з боку його контрагентів,
припинення чи анулювання статусу
платника податку на додану вартість,
припинення юридичної особи.

Судом також враховуються рішення
Європейського суду з прав людини у
справах Інтерсплав проти України (2007
рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти
Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес
Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік,
заява №6689/03), які відповідно до ч.1 ст.17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
підлягають застосуванню судами як
джерела права, у яких визначено, що
платника податку не може бути
позбавлено права на податковий кредит
за відсутності доказів того, що його
було залучено до протиправної
діяльності, пов'язаної з незаконним
отриманням податкового кредиту, при
цьому платник ПДВ не повинен нести
відповідальність за зловживання,
вчинені його постачальниками, якщо
платник ПДВ не знав про такі
зловживання і не міг про них знати.

Відповідно до ст.70 Кодексу
адміністративного судочинства
України, належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмету
доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень. Докази, одержані з
порушенням закону, судом при вирішенні
справи не беруться до уваги. Обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Таким чином, податковий орган не подав
жодних доказів на підтвердження того,
що позивач діяв без належної обачності
й обережності і йому мало бути відомо
про порушення, які допускає його
контрагент, а також не зазначено інших
обставин, які могли б свідчити про
недобросовісність позивача. Також суду
не надано доказів, які б свідчили про
наявність обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої позивачем
податкової вигоди, а тому позивачем
були виконані передбачені
законодавством вимоги для
підтвердження права на отримання
податкового кредиту по
взаємовідносинам з Товариством з
обмеженою відповідальністю «Інвест
Альянс» та Чернівецьким РЕМ ВАТ
«Енергопостачальна компанія
«Чернівціобленерго».

З листа Міністерства доходів і зборі
від 13.01.20124 року за №448/6/99-99-19-04-02-15
вбачається, що

Міністерство доходів і зборів України
розглянуло лист Європейської Бізнес
Асоціації від 09.08.2013 р. N805/2013/21 щодо
деяких питань оподаткування податком
на додану вартість та повідомляє.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

У разі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг, або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є
підставою для проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки зазначеного продавця для
з'ясування достовірності та повноти
нарахування ним зобов'язань з податку
за такою операцією.

Тобто скарга на постачальника
подається у випадку відмови
постачальника товарів/послуг надати
податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі податкових накладних.

В той же час Законом України від 24.10.2013
р. N 657-УІІ "Про внесення змін до
Податкового кодексу України щодо
обліку та реєстрації платників
податків та удосконалення деяких
положень" до пункту 201.10 статті 201
Кодексу внесено зміни, якими визначено,
що право на подання скарги на
постачальника зберігається за
платником протягом 60 календарних днів,
що настають за граничним терміном
подання податкової декларації за
звітний (податковий) період, у якому не
надано податкову накладну або порушено
порядок її заповнення та/або порядок
реєстрації в Єдиному реєстрі.

Таким чином, починаючи з 1 січня 2014 року
у випадку відмови постачальника
товарів/послуг надати податкову
накладну або в разі порушення ним
порядку її заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних, право покупця
додати до податкової декларації заяву
із скаргою на постачальника, та є
підставою для включення сум податку до
складу податкового кредиту,
зберігатиметься за ним протягом 60
календарних днів, що настають за
граничним Терміном подання податкової
декларації за звітний (податковий)
період, у якому не надано податкову
накладну або порушено порядок її
заповнення та/або порядок реєстрації в
Єдиному реєстрі.

В доповнення до викладеного
повідомляємо, що, враховуючи те, що
порушене питання врегульоване нормами
чинного законодавства, підстави для
доповнення Узагальнюючої податкової
консультації, затвердженої наказом ДПС
України від 16.02.2012 p. N 127, та для
відкликання листів ДПС України від
21.11.2012 p. N 9455/0/71-15-3117, Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві від 25.06.2013 p. N
1418/10/06-406 відсутні.

З урахуванням того, що по справі було
встановлено реальне здійснення
господарських операцій та їх зв'язок з
господарською діяльністю позивача,
наявність належним чином оформлених
первинних документів, зокрема,
податкових накладних, виданих
зареєстрованим платником податку на
додану вартість, суд дійшов висновку
про протиправність донарахування
позивачу суми податку на додану
вартість та застосування штрафних
(фінансових) санкцій оскаржуваним
податковим повідомленням-рішенням
№ від 28 квітня 2014 року.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, до яких, зокрема, відносяться
вчинення дій на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
вчинення дії.

Таким чином, позивачем на виконання
абзацу 11 пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України
добросовісно та вчасно подано
податкову накладну (Додаток 8) та
документи первинного бухгалтерського
обліку податковому органу.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В свою чергу, відповідачем, як суб'єктом
владних повноважень, не доведено
правомірності оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
№ від 28 квітня 2014 року з
урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19
Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, за правилами,
встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що заявлені позовні
вимоги є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі

У процесі розгляду справи не
встановлено інших фактичних обставин,
що мають суттєве значення для
правильного вирішення спору, і доказів
на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.2,3,6-12,17,18,71,94,157,160-163,167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення-рішення
винесене Державною податковою
інспекцією у м. Чернівцях № від 28
квітня 2014 року.

3. Стягнути з Державного бюджету
України понесені Комунальним
підприємством «Міський торгівельний
комплекс «Калинівський ринок» судові
витрати у сумі 240,35 грн., сплачені згідно
платіжного доручення №46 від 28 квітня
2014 року.

Постанова суду може бути оскаржена до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

У судовому засіданні 06 червня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Постанову
виготовлено в повному обсязі 10 червня
2014 року.

Суддя

І.В.Маренич