Справа № 802/2958/13-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/2958/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Вергелес А.В.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Немирівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області на постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 09
серпня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства "Тульчинська
швейна фабрика" до Немирівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області про
зобов'язання вчинити певні дії , -

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «Тульчинська швейна фабрика»
звернулося до Вінницького окружного
адміністративного суду з позовом до
Немирівської ОДПІ про зобов'язання
вчинити дії. Позовні вимоги мотивовано
тим, що рішенням від 28.05.2013 р. №
2251/10/17-00308620 було проведено опис майна у
податкову заставу у зв'язку з наявністю
податкового боргу. Оскільки податкові
повідомлення-рішення, на підставі яких
нарахований відповідний борг, є
неузгодженими, рішення про опис майна є
передчасним. На цій підставі просили
звільнити майно товариства з-під
податкової застави та зобов'язати
Немирівську ОДПІ прийняти відповідне
рішення.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 09.08.2013 року
позов задоволено частково. Не
погоджуючись із рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить суд скасувати
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 09.08.2013 року,
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись при цьому на неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного
вирішення спору.

В судове засідання представники сторін
не з'явилися, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлялися
своєчасно та належним чином. Про
причини неявки в судове засідання суд
не повідомили, клопотань про
відкладення розгляду справи не
направляли. У зв'язку з неприбуттям
жодної з осіб, які беруть участь у
справі, у судове засідання, хоча вони
були належним чином повідомлені про
його дату, час і місце, а також
враховуючи те, що їх явка в судове
засідання не визнавалась обов'язковою,
колегія суддів визнала за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197
КАС України, за наявними у справі
матеріалами, при цьому, згідно частини 6
статті 12, частини 1 статті 41 КАС України,
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції необхідно залишити
без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. При цьому в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено,
що суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, та підтверджується
матеріалами справи, начальником ДПІ у
Тульчинському районі
(правонаступником якої є відповідач)
28.05.2013 р. прийнято рішення № 2251/10/17-00308620
про опис майна у податкову заставу, на
підставі якого податковим керуючим в
присутності директора ПАТ
«Тульчинська швейна фабрика» Волошок
О.В. здійснений опис активів на
загальну суму 1217160 грн., що оформлено
відповідним актом опису майна від
29.05.2013 р. № 2263/10/22-00308620. Податкова
застава була зареєстрована в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд
першої інстанції керувався тим, що
згідно зі ст. 88 ПК України, з метою
забезпечення виконання платником
податків своїх обов'язків, визначених
цим Кодексом, майно платника податків,
який має податковий борг, передається у
податкову заставу (п. 88.1.). Право
податкової застави виникає згідно з
цим Кодексом та не потребує письмового
оформлення (п.88.2). У разі якщо
податковий борг виник за операціями, що
виконувалися в межах договорів про
спільну діяльність, у податкову
заставу передається майно платника
податків, який згідно з умовами
договору був відповідальним за
перерахування податків до бюджету
та/або майно, яке внесене у спільну
діяльність та/або є результатом
спільної діяльності платників
податків. У разі недостатності майна
такого платника податків у податкову
заставу передається майно інших
учасників договору про спільну
діяльність у розмірах, пропорційних їх
участі у такій спільній діяльності (88.3).

Відповідно до ст.89 ПК України право
податкової застави виникає у разі: -
несплати у строки, встановлені цим
Кодексом, суми грошового зобов'язання,
самостійно визначеної платником
податків у податковій декларації, - з
дня, що настає за останнім днем
зазначеного строку (89.1.1); - несплати у
строки, встановлені цим Кодексом, суми
грошового зобов'язання, самостійно
визначеної контролюючим органом, - з
дня виникнення податкового боргу (89.1.2).
Майно, на яке поширюється право
податкової застави, оформлюється актом
опису. До акта опису включається
ліквідне майно, яке можливо
використати як джерело погашення
податкового боргу. Опис майна у
податкову заставу здійснюється на
підставі рішення керівника органу
державної податкової служби, яке
пред'являється платнику податків, що
має податковий борг (п.89.3.).

Таким чином, рішення про опис майна у
податкову заставу є актом
індивідуальної, дії податкового
органу, на підставі якого здійснюється
опис майна платника податків у
податкову заставу. При цьому, право
податкової застави виникає або у разі
несплати у строки, встановлені
Кодексом, суми грошового зобов'язання,
самостійно визначеної платником
податків у податковій декларації, - з
дня, що настає за останнім днем
зазначеного строку, або у разі несплати
у строки, встановлені Кодексом, суми
грошового зобов'язання, самостійно
визначеної контролюючим органом - з
дня виникнення податкового боргу.

На реалізацію положень ст.88-90, 92 і 93 ПК
України Наказом міністерства фінансів
України від 11.10.11 №1273, зареєстрованим в
Мін'юсті 23.11.11 за №1339/20077, затверджений
Порядок застосування податкової
застави органами державної податкової
служби (далі - Порядок №1273).

Відповідно до п.1.12 Порядку №1273
повідомлення про виникнення права
податкової застави міститься у
податковій вимозі, яка надсилається
платнику податків відповідно до вимог
ст. 59 ПК України. Опис майна у податкову
заставу здійснюється на підставі
рішення про опис майна у податкову
заставу. Таке рішення приймається
керівником органу державної
податкової служби і надається
платнику податків, що має податковий
борг (п. 2.1). Майно, на яке поширюється
право податкової застави,
оформлюється актом опису майна за
відповідною формою (п.2.2). Акти опису
реєструються у відповідному журналі
(п.2.3). Положеннями п.3.1 Порядку №1273
визначено, що орган державної
податкової служби зобов'язаний
безоплатно зареєструвати податкову
заставу у відповідному державному
реєстрі у п'ятиденний строк з дня
складення акта опису майна.

Відповідачем на обґрунтування своє
позиції не надано належних та
допустимих доказів наявності у
платника податків - позивача станом на
дату прийняття оскаржуваного рішення
про опис майна у податкову заставу,
тобто на 28.05.2013 р., податкового боргу,
який виник у разі несплати у строки,
встановлені ПК України, суми грошового
зобов'язання, визначеної податковим
органом.

Відповідно до 59.1 ст. 59 ПК України у разі
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Згідно п. 59.3 ст. 59 ПК України податкова
вимога надсилається не раніше першого
робочого дня після закінчення
граничного строку сплати суми
грошового зобов'язання. Податкова
вимога повинна містити відомості про
факт виникнення грошового зобов'язання
та права податкової застави, розмір
податкового боргу, який забезпечується
податковою заставою, обов'язок
погасити податковий борг та можливі
наслідки його непогашення в
установлений строк, попередження про
опис активів, які відповідно до
законодавства можуть бути предметом
податкової застави, а також про можливі
дату та час проведення публічних
торгів з їх продажу.

Так, 14.05.2013 р. позивачу було вручено
податкову вимогу форми «Ю» від 14.05.2013 р.
№ 93-19 згідно якої сума податкового
боргу станом на 02.05.2013 р. становить 12790,76
грн.

Відповідно до піп. 60.1.1 п. 60.1 ст. 60 ПК
України податкове
повідомлення-рішення або податкова
вимога вважаються відкликаними, якщо
сума податкового боргу самостійно
погашається платником податків або
органом стягнення. Згідно п. 60.2 ст. 60 у
випадках, визначених підпунктом 60.1.1
пункту 60.1 цієї статті, податкова вимога
вважається відкликаною у день,
протягом якого відбулося погашення
суми податкового боргу в повному
обсязі.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно платіжного доручення № 1030 від
27.05.2013 р. позивач сплатив кошти в сумі
12790,76 грн. Згідно даних облікової картки
платника податків (прибутковий податок
по актах документальних перевірок)
погашення податкового боргу в сумі
12790,76 грн. відбулось 28.05.2013 р.

Що стосується податкових зобов'язань в
загальній сумі 1043776,00 грн., визначених
згідно податкових повідомлень-рішень
від 22.04.2013 р. № (визначено грошове
зобов'язання по податку на прибуток за
основним платежем 381615,00 грн. та
штрафними санкціями 1,00 грн.) та від
22.04.2013 р. № (визначено грошове
зобов'язання по податку на додану
вартість за основним платежем 529728,00
грн. та штрафними санкціями 132432,00 грн.),
то судом першої інстанції встановлено
наступне.

Вказані податкові
повідомлення-рішення рішення
позивачем були оскаржені в
адміністративному порядку, а пізніше -
до суду.

Ухвалою від 14.06 2013 р. було відкрито
провадження у справі № 802/2772-13-а за
позовом ПАТ «Тульчинська швейна
фабрика» до Державної податкової
інспекції у Тульчинському районі про
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Згідно п. 57.3 ст. 57 ПК України
встановлено, що у разі визначення
грошового зобов'язання контролюючим
органом за підставами, зазначеними у
підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, платник податків
зобов'язаний сплатити нараховану суму
грошового зобов'язання протягом 10
календарних днів, що настають за днем
отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу.

Відповідно до п. 56.1 ст. 56 ПК України
рішення, прийняті контролюючим
органом, можуть бути оскаржені в
адміністративному або судовому
порядку. Згідно п.п.89.1.2 п. 89.1 ст. 89 ПК
України право податкової застави
виникає у разі несплати у строки,
встановлені цим Кодексом, суми
грошового зобов'язання, самостійно
визначеної контролюючим органом, - з
дня виникнення податкового боргу.

Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий борг - це сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.

В ході апеляційного розгляду
встановлено, що ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
08.04.2014 року залишено без змін постанову
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 30.08.2013 року
у справі № 802/2772/13-а, якою визнано
протиправними і скасовано податкові
повідомлення рішення, на підставі яких
податковий орган встановив наявність
податкового боргу у позивача.

Таким чином, рішення № 2251/10/17-00308620 від
28.05.2013 р. про опис майна у податкову
заставу було прийнято передчасно,
оскільки станом на 28.05.2013 р. грошове
зобов'язання в сумі 1043776,00 грн.,
визначене в податкових
повідомленнях-рішеннях від 22.04.2013 р. №
та № , не набуло статусу
податкового боргу, а податковий борг в
сумі 12790,00 грн. було погашено 28.05.2013 р., в
зв'язку з чим податкова вимога форми
«Ю» від 14.05.2013 р. № 93-19 вважається
відкликаною в день його погашення.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеним,
матеріалами справи, а тому колегією
суддів відхиляються, оскільки не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, тобто прийнята постанова
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, і підстав для її
скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб та межах,
визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Немирівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області, -
залишити без задоволення, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 09 серпня 2013
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Курко О. П.

Совгира Д. І.