Справа № 804/9977/13-а
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.05.2014р. м. Київ
К/800/12777/14

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя-доповідач Кочан В.М.,
судді Винокуров К.С. , Пасічник С.С. ,
розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 20.02.2014р. у
справі за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Дніпропетровська про
визнання рішень протиправними,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся в
суд з позовом до Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Дніпропетровська з вимогами про
визнання рішення №344 та №345 від 15.07.2013р.
протиправними.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
20.08.2013р. позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправними та скасовано
рішення Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Дніпропетровська №344 та №345 від 15.07.2013р.
Стягнено з Державного бюджету України
на користь позивача витрати по сплаті
судового збору в розмірі 35,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідальнысть страховиків, не
пов'язана із заборгованістю зі сплати
страхових внесків, знаходиться поза
межами регулювання Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та абзаців 5 та 6 п. 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону №2464-VI.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 20.02.2014р. апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Дніпропетровська
задоволено, постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 20.08.2013р. по
справі № 804/9977/13-а скасовано. Прийнято
нову постанову. В задоволенні позовних
вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
відмовлено.

У касаційній скарзі фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 з посиланням
на порушення норм матеріального права,
допущених судом апеляційної інстанції,
просить скасувати судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишити в
силі рішення суду першої інстанції.
Вказує на те, що рішення суду
апеляційної інстанції суперечить
нормам чинного законодавства та
судовій практиці в даній категорії
спорів.

Представником відповідача подано до
суду заперечення на касаційну скаргу, в
якому він просив відмовити у
задоволенні вимог касаційної скарги
через її необґрунтованість.

З'ясувавши обставин справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів приходить до висновку
про наявність підстав для задоволення
касаційної скарги з урахуванням
наступного.

Справа вирішується в порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами відповідно до ст. 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки відсутні клопотання
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач має статус
фізичної особи - підприємця та
знаходиться на обліку у відповідача.

Рішеннями Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі
м. Дніпропетровська №344 та №345 від
15.07.2013р. до позивача на підставі п. 5 ч. 9
ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» №1058 за несвоєчасне
подання відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку за 2007 рік та
2009 рік застосований штраф у розмірі 170
грн. Факт несвоєчасного подання
позивачем відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку за 2007 рік та
2009 рік зафіксований відповідачем
Актами №789 та №790 від 08.07.2013р.

До 01.01.2011р. відносини між суб'єктами
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування
регулювались Законом № 1058.

Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначалися платники
страхових внесків, порядок їх
нарахування, обчислення та сплати
страхових внесків, стягнення
заборгованості за цими внесками.
Відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 106 вказаного
закону, в редакції чинній до 01.01.2011р.,
виконавчі органи Пенсійного фонду
були уповноважені застосовувати за
неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою або
подання недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів Пенсійного фонду штраф у
розмірі 10 відсотків суми страхових
внесків, які були сплачені або
підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

01.01.2011р. набрав чинності Закон України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» № 2464-VI, згідно з
положеннями якого частини 1-9 ст. 6
Закону №1058 виключені. Згідно з абз. 5 п. 7
Прикінцевих та Перехідних положень
Закону №2464, стягнення заборгованості
зі сплати страхових внесків за діючими
видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
сум штрафних санкцій, нарахованих
та/або не сплачених у період до 1 січня
2011 року, в тому числі страхових внесків,
строк сплати яких на 1 січня 2011 року не
настав, здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Оскаржуваним рішенням позивачу
нарахована пеня на підставі п. 5 ч. 9 ст.
106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» після 01.01.2011р. що
суперечить нормам чинного
законодавства та судовій практиці в
даній категорії спору.

За правовою позицією, викладеною в
постановах Верховного суду України від
20.11.2012р. та 04.06.2013р. у справах про
визнання протиправними та скасування
рішень, у яких зазначено, що правило
збереження порядку стягнення та
контрольних функцій фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, передбачених
законодавством, чинним до 01.01.2011р.,
поширюється лише на заборгованість зі
сплати страхових внесків та сум
штрафних санкцій, які були нараховані
та/або не сплачені до зазначеної дати.
Питання ж відповідальності
страховиків, не пов'язані із такою
заборгованістю, знаходяться поза
межами регулювання, зокрема, Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та абз.
5, 6 п. 7 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Судом першої інстанції обґрунтовано
зазначено, що відповідач, діючи у межах
наданих повноважень та у спосіб,
передбачений законодавством,
зобов'язаний був у 2013 році при
вирішенні питання щодо прийняття
рішення про нарахування позивачу
штрафу за несвоєчасне подання
відомостей за 2007р. та 2009р. врахувати
положення Закону №2464 та ст. 58
Конституції України.

Суд першої інстанцій повно і всебічно
встановив обставини справи, надав їм
належну юридичну оцінку, правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, тому були
відсутні підстави для скасування або
зміни прийнятого ним рішення.

Таким чином, рішення апеляційного суду
підлягає скасуванню, постанова суду
першої інстанції - залишенню в силі.

Відповідно до ст. 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
рішення суду апеляційної інстанції і
залишає у силі рішення суду першої
інстанції, ухвалене відповідно до
закону і скасоване помилково.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити,
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 20.02.2014р. скасувати, постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 20.08.2013p.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, може
бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановлених статтями 237-244 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя - доповідач
В.М. Кочан

судді

Винокуров К.С.

Пасічник С.С.