Справа № 569/11416/13-а
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Наумов
Суддя-доповідач:Хаюк С.М.
УХВАЛА

іменем України

"04" червня 2014 р.
Справа № 569/11416/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Хаюка С.М.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Моніча Б.С.,

при секретарі
Степанській А.В. ,

за участю представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Житомирі апеляційну
скаргу Приватного ппідприємства
"Агата" на постанову Рівненського
міського суду Рівненської області від
"14" березня 2014 р. у справі за позовом
Приватного ппідприємства "Агата" до
Рівненської міської ради Рівненської
області треті особи без самостійних
вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання
незаконним рішення ,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Агата»
звернулось із позовом до Рівненської
міської ради в якому просить визнати
незаконним рішення Рівненської
міської ради "Про впровадження
мораторію на будівництво
автозаправних станційна вул.
Басівкутській та на вул.. Соборній 420"
від 24 січня 2013 року №2777, мотивуючи тим,
що 08.12.2004р. між Рівненською міською
радою та ПП «Агата» укладено договір
оренди земельної ділянки площею 1400 м.2
на вул. Соборній,420. 03.08.2005р. між
Рівненською міською радою та ПП
«Агата» укладено договір оренди
земельної ділянки площею 1902 м.2, яка
знаходиться в м. Рівне на вул..
Басівкутській напроти магазину №68.
Відповідно до договорів оренди
земельної ділянки по вул..Соборній,420 та
Басівкутській, земельні ділянки
передавались в оренду для будівництва
та обслуговування автозаправної
станції. У ПП «Агата» виникло право на
користування відповідними земельними
ділянками для будівництва та
обслуговування автозаправної станції
на них. Однак, рішенням Рівненської
міської ради "Про впровадження
мораторію на будівництво
автозаправних станцій за вказаними
адресами" від 24.01.2013р.№2777 запроваджено
до 01січня 2020р. мораторій на будівництво
автозаправних станцій.

Постановою Рівненського міського суду
від 14 березня 2014 року позові
Приватного підприємства "Агата" до
Рівненської міської ради, треті особи
без самостійних вимог щодо предмета
спору на стороні відповідача про
визнання незаконним рішення
Рівненської міської ради, відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з даною постановою ПП
"Агата" звернулась з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги задовольнити.

Представники міської ради та треті
особи апеляційну скаргу не визнали.

Представники ПП "Агата" в засідання
суду не з'явились, хоча про дату, час та
місце проведення судового засідання
були повідомлені належним чином, про що
свідчать повідомлення про вручення
сторонам рекомендованою
кореспонденцією судових повісток та
копій ухвал суду. Доказів поважності
неприбуття в судове засідання не
надали, а тому колегія суддів
відповідно до ст.196 КАС України, вважає
за можливе розгляд апеляційної скарги
провести без участі представника
підприємства.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 195 КАС України, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників, перевіривши доводи
апеляційної скарги, матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що наказом
начальника управління комунальною
власністю Рівненської міської ради №136
від 28 жовтня 2004 року "Про затвердження
результатів конкурсу з надання в
оренду земельної
несільськогосподарського призначення
по вул.Басівкутській(навпроти будівлі
магазину №68) визнано переможцем
конкурсу з надання в оренду земельної
ділянки за адресою : м.Рівне,
вул.Басівкутська (навпроти будівлі
магазину №68) приватне підприємство
"Агата" та затверджено умови конкурсу і
зобов"язано управління укласти
договір оренди.

16.05.2005 року 331 сесією Рівненської
міської ради 4 скликання прийнято
рішення №1505 "Про надання земельної
ділянки на вул.Басівкутській(навпроти
будівлі магазину №68) приватному
підприємству "Агата", як переможцю
конкурсу та затвердження проекту
відведення земельної ділянки".

3.08.2005 року між Рівненською міською
радою (орендодавцем) та приватним
підприємством "Агата"(орендарем)
укладено договір оренди.

Рішенням Рівненської міської ради від
27 жовтня2004 року №1046 "Про надання ,
вилучення та затвердження проектів
відведення земельних ділянок"
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки на
вул.Соборній,420 приватному
підприємству "Агата" для будівництва
та обслуговування автозаправної
станції.

8 грудня 2004року між Рівненською міською
радою (орендодавцем) та приватним
підприємством "Агата"(орендарем)
укладено договір оренди.

24.01.2013 року Рівненська міська рада
своїм рішенням 24 сесії 6 скликання №2777
«Про впровадження мораторію на
будівництво автозаправних станцій на
вул. Басівкутській та на вул. Соборній,
420" запровадила до 1 січня 2020 року
мораторій на будівництво
автозаправних станцій вул.
Басівкутській та на вул. Соборній, 420 в
порядку, встановленому чинним
законодавством.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог , суд першої інстанції виходив з
того , що органи місцевого
самоврядування в межах закону мають
право вільно вирішувати будь-яке
питання місцевого значення, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу. Саме через відсутність
звернень позивача, який має намір
розпочати будівництво АЗС в м. Рівне,
відповідачем і прийнято рішення про
запровадження мораторію на
будівництво автозаправних станцій в м.
Рівне.

Вказаний мораторій обмежений в часі і
зумовлений невиконанням вимог чинного
законодавства та має на меті захист
законних прав та інтересів мешканців м.
Рівного, в тому числі третіх осіб, які
залучені до справи.

Дане рішення не скасовує жодних інших
дозвільних документів позивача щодо
будівництва вказаних автозаправних
станцій чи договорів оренди землі або ж
права власності на об'єкт
незавершеного будівництва зі ступенем
готовності 5% АЗС в м. Рівне по вул.
Соборній, 420 .

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції ,
враховуючи наступне.

Із матеріалів справи вбачається , що
17.06.2011 року відбулися громадські
слухання у м. Рівне з питання
будівництва АЗС в м. Рівному по вул.
Басівкутській та вул. Соборній.

За результатами громадських слухань з
приводу будівництва АЗС в м. Рівне по
вул. Басівкутській було підтримано
учасниками слухань в кількості понад 100
осіб пропозиції серед яких першою
вказано не здійснювати будівництво АЗС
в м. Рівне по вул. Басівкутській.
Пропозиції оформлені письмово та
містять підписи понад 100 мешканців.
Вказані пропозиції було надіслано
відповідачу.

За результатами громадських слухань з
приводу будівництва АЗС в м. Рівне по
вул. Соборній було підтримано
учасниками слухань в кількості 84 особи,
«проти»-0, «утримались»- 28, пропозиції
не здійснювати будівництво
автозаправної станції на вул..
Соборній, 420.

Відповідно до ст. 5 Закону України від
16.11.1992 № 2780-XII "Про основи
містобудування" при здійсненні
містобудівної діяльності повинні
бути забезпечені урахування законних
інтересів та вимог власників або
користувачів земельних ділянок та
будівель, що оточують місце
будівництва; інформування через
засоби масової інформації громадян про
плани перспективного розвитку
територій і населених пунктів,
розміщення важливих містобудівних
об'єктів; участь громадян, об'єднань
громадян в обговоренні містобудівної
документації, проектів окремих
об'єктів і внесення відповідних
пропозицій до державних органів,
органів місцевого самоврядування,
підприємств, установ і організацій;
захист прав громадян та громадських
організацій згідно із законодавством.

Стаття 12 цього Закону передбачає, що
місцеві ради вирішують інші питання у
сфері містобудування відповідно до
закону.

Положення ст. 8 Закону України від 17.02.2011
№ 3038-VI "Про регулювання містобудівної
діяльності" передбачають участь
міських рад та прийняття ними рішень з
питань планування та забудови
територій в межах визначених законом
повноважень з урахуванням вимог
містобудівної документації.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
гарантовано, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Конституції
України, носієм суверенітету і єдиним
джерелом влади в Україні є народ. Народ
здійснює владу безпосередньо і через
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конституції України,
державна влада в Україні здійснюється
на засадах її поділу на законодавчу,
виконавчу та судову.

Статтею 7 Конституції України
передбачено, що в Україні визнається і
гарантується місцеве самоврядування.

Частиною 1 статті 140 Конституції
України визначено, що місцеве
самоврядування є правом
територіальної громади - жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Частиною 3 вказаної статті встановлено,
що місцеве самоврядування
здійснюється територіальною громадою
в порядку, встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи.

З цього конституційного положення у
системному взаємозв'язку з положеннями
статті 6 Конституції України про те, що
державна влада в Україні здійснюється
на засадах її поділу на законодавчу,
виконавчу та судову, випливає, що
органи місцевого самоврядування не є
органами державної влади, а місцеве
самоврядування слід розглядати як
форму здійснення народом влади, яка
визнається і гарантується в Україні
(стаття 7 Конституції України).

Таким чином, місцеве самоврядування є
одним із проявів здійснення народом, у
формі територіальної громади, влади,
яка, в свою чергу, не належить до жодної
із гілок державної влади, що
характеризується самостійністю у
вирішенні певного кола питань.

Водночас, предметом відання місцевого
самоврядування є не будь-які питання
суспільного життя, а питання саме
місцевого значення, тобто ті, що
пов'язані передусім із життєдіяльністю
територіальних громад.

Висновки аналогічного характеру
наведені у рішенні Конституційного
Суду України від 26.03.2002 року №6-рп/2002 у
справі за конституційним поданням
Міністерства внутрішніх справ України
щодо офіційного тлумачення положення
частини другої статті 28 Закону України
"Про статус депутатів місцевих Рад
народних депутатів" (справа про охорону
трудових прав депутатів місцевих рад)
(пункт 4).

Європейською хартією місцевого
самоврядування (ратифікована Законом
України від 15.07.1997 року №452/97-ВР)
закріплено, що головні повноваження і
функції місцевих властей визначаються
конституцією або законом. Однак це
положення не перешкоджає наділенню
місцевих властей повноваженнями і
функціями для спеціальних цілей
відповідно до закону. Місцеві власті в
межах закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу (ч. 1, ч. 2 ст. 4).

Отже, органи місцевого самоврядування
в межах закону мають право вільно
вирішувати будь-яке питання місцевого
значення, яке не вилучене із сфери
їхньої компетенції і вирішення якого
не доручене жодному іншому органу.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" від
21.05.1997 року №280/97-ВР, сільські, селищні,
міські ради правомочні розглядати і
вирішувати питання, віднесені
Конституцією України, цим та іншими
законами до їх відання (загальна
компетенція).

Згідно з ст. 26 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" від
21.05.1997 року №280/97-ВР, сільські, селищні,
міські ради на пленарних засіданнях
вирішують визначений перелік питань,
які віднесено до їх виключної
компетенції.

Конституцією України визначено форми
та засоби реалізації права
територіальних громад на місцеве
самоврядування і вказано, що органи
місцевого самоврядування в межах
повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території
(частина перша статті 144).

Автозаправні станції в м. Рівне
відповідно до законодавства України є
об'єктами підвищеної небезпеки.
Вказані обставини сторонами не
заперечуються.

Правові, економічні, соціальні та
організаційні основи діяльності,
пов'язаної з об'єктами підвищеної
небезпеки визначені Законом України
від 18.01.2001 № 2245-III "Про об'єкти
підвищеної небезпеки".

Стаття 7 вказаного Закону № 2245-111
передбачає, що до повноважень міських
рад у сфері діяльності, пов'язаної з
об'єктами підвищеної небезпеки,
належать: надання відповідно до
законодавства дозволів на спорудження
і/або реконструкцію об'єктів
підвищеної небезпеки; вжиття в межах
своїх повноважень необхідних заходів,
спрямованих на запобігання виникненню
аварій та надзвичайних ситуацій
техногенного та природного характеру,
обмеження та ліквідацію їх наслідків,
інформування населення про їх
виникнення та організацію його
захисту; здійснення інших повноважень,
передбачених законами.

Стаття 8 цього ж закону вказує, суб'єкти
господарської діяльності, зобов'язані
виконувати вимоги цього Закону та
інших нормативно-правових актів, які
регулюють діяльність об'єктів
підвищеної небезпеки.

Стаття 12 Закону визначає порядок
будівництва і/або реконструкції
об'єктів підвищеної небезпеки
і вказує, що суб'єкт господарської
діяльності, який планує будівництво
і/або реконструкцію об'єкта підвищеної
небезпеки, зобов'язаний одержати
дозвіл на будівництво такого об'єкта
відповідно до законодавства про
містобудування.

Суб'єкт господарської діяльності, який
планує будівництво об'єкта підвищеної
небезпеки на території села, селища,
міста, також зобов'язаний попередньо
одержати відповідно до закону згоду
відповідної ради на розміщення об»єкта
підвищеної небезпеки на такій
території.

В матеріалах справи відсутні докази
отримання позивачем згоди відповідача
на розміщення об'єктів підвищеної
небезпеки на території м. Рівне по вул.
Басівкутській та вул. Соборній. Надання
згоди розпорядженням міського голови
від 27.02.2004 року за №457-р на розроблення
проекту відведення земельної ділянки
по вул.Басівкутській (напроти будівлі
магазину №68) для будівництва
автозаправної станції не може свідчити
про отримання згоди відповідної ради
на розміщення об»єкта підвищеної
небезпеки на цій території.

Іншого органу - окрім Рівненської
міської ради, згода якого вимагається
відповідно до закону і який може
замінити згоду Рівненської міської
ради на розміщення об'єкта підвищеної
небезпеки на території міста Рівне
законодавство України не містить.
Надання згоди на розміщення таких
об'єктів не віднесено законом до
повноважень інших органів.

Крім того, Конституцією України та
законами України не визначено інший
порядок вирішення зазначених питань.

З актів законодавства слідує, що
надання згоди на розміщення об'єктів
підвищеної небезпеки відноситься до
виключної компетенції та повноважень
саме Рівненської міської ради.

Згідно вказаних актів законодавства
така форма регулювання відносин між
суб'єктами відносин в сфері
будівництва об'єктів підвищеної
небезпеки як запровадження мораторію
прямо не передбачена, проте, це не
означає неможливість її використання
за певних обставин і з певною метою.

Судом встановлено, що саме через
відсутність звернень позивача про
розміщення об"єкта підвищеної
небезпеки та відповідних документів ,
які дають право на розміщення такого
об"єкта на відповідній території,
відповідачем і прийнято рішення про
запровадження мораторію на
будівництво автозаправних станцій в м.
Рівне.

Вказаний мораторій обмежений в часі і
зумовлений невиконанням вимог чинного
законодавства саме щодо розміщення
об"єктів підвищеної небезпеки та має на
меті захист законних прав та інтересів
мешканців м. Рівного, в тому числі
третіх осіб, які залучені до справи.

Як встановлено судом і підтверджено
отриманими в ході судового засідання
доказами, будівництво АЗС в м. Рівне по
вул. Басівкутській та вул. Соборній
викликає суспільний інтерес мешканців
міста Рівне. Зі змісту рішення
вбачається, що воно прийняте з метою
захисту законних прав та інтересів
мешканців міста, що також
підтверджується поясненнями третіх
осіб та відповідача.

Відповідно до приписів ст.3 Конституції
України людина, її життя і здоров'я,
честь і гідність, недоторканність і
безпека визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає
перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави.

Стаття 8 КАС України визначає принцип
верховенства права у відповідності до
якого суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права, відповідно до якого зокрема
людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відповідач, приймаючи від імені
територіальної громади міста Рівне
оспорюване рішення, вирішував питання,
які стосуються життєдіяльності даної
територіальної громади. Вказане
рішення прийнято сесією міської ради
уповноваженими на прийняття таких
рішень депутатами міської ради , які
відповідно до чинного законодавства
представляють інтереси своїх виборців,
а саме жителів м.Рівне.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 Конституції
України, органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

За своєю правовою природою таке
рішення стосується питань
територіальної громади і спрямоване на
захист інтересів мешканців міста з
огляду на особливість ситуації, що
склалася і є винятковим і вимушеним
засобом реагування на порушення
суб'єктом господарської діяльності
обов'язків передбачених
законодавством в сфері пов'язаній з
об'єктами підвищеної небезпеки.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" від
21.05.1997 року №280/97-ВР встановлено, що акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Органи місцевого самоврядування в
межах закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу.

При цьому колегія суддів вважає
обгрунтованою позицію суду першої
інстанції, що вказане рішення не
скасовує жодних інших дозвільних
документів позивача щодо будівництва
вказаних автозаправних станцій чи
договорів оренди землі або ж права
власності на об'єкт незавершеного
будівництва зі ступенем готовності 5%
АЗС в м. Рівне по вул. Соборній, 420 , а
лише запроваджує мораторій , який
викликаний певними обставинами, а саме
необхідністю узгодження з
відповідними органами питань
можливості розміщення об"єктів
підвищеної небезпеки на певній
території м.Рівне .

Посилання позивача в обґрунтування
позову на рішення господарських судів
у справах за участю позивача щодо
чинності договорів оренди землі
колегія суддів вважає безпідставними у
зв"язку з відсутністю обставин, які
були б встановлені вказаними рішеннями
в господарських справах і які мали б
значення для розгляду цієї справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки постанову судом першої
інстанції винесено відповідно до
позовних вимог з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права і суд дав
правильну оцінку обставинам справи, то
колегія суддів апеляційної інстанції
не знаходить підстав, які могли б
призвести до зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції у даній
справі.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому її
потрібно залишити без задоволення, а
постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Агата" залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
міського суду Рівненської області від
"14" березня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
С.М.Хаюк

судді:
І.Ф.Бондарчук

Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення
виготовлено 10.06.2014року

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ С.М.Хаюк

- ,

- ,

- ,