Справа № 2-а-3836/11
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
Справа № 155449/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Макарика В.Я.

суддів
Большакової О.О.,

Глушка
І.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Любомльської
районної державної адміністрації на
постанову Любомльського районного
суду Волинської області від 07 жовтня 2011
року в справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Любомльської районної державної
адміністрації про стягнення
недоплаченої разової щорічної
грошової допомоги як учаснику бойових
дій, -

В С Т А Н О
В И В:

17.08.2011 року позивач звернувся до суду з
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Любомльської районної державної
адміністрації (надалі Управління) про
стягнення недоплаченої разової
щорічної грошової допомоги як учаснику
бойових дій відповідно до Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантій їх соціального захисту".
Просить зобов'язати відповідача
виплатити недоплачену щорічну разову
допомогу до 5-ого травня за 2011 рік у
розмірі п'яти мінімальних пенсій за
віком.

Постановою Любомльського районного
суду Волинської області від 07 жовтня 2011
року заявлений адміністративний позов
задоволено. Визнано дії Управління
протиправними та зобов'язано провести
нарахування та виплату на користь
ОСОБА_2 щорічної разової грошової
допомоги до 5-го травня за 2011 рік у
розмірі п'яти мінімальних пенсій за
віком відповідно до ст. 12 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантій їх соціального захисту".

Не погоджуючись з прийнятою постановою
її оскаржило Управління, в апеляційній
скарзі просить скасувати оскаржувану
постанову і прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Згідно із ст.ст. 183-2, 197 КАС України суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційна скарга
задоволенню підлягає частково.

Задовольняючи позовні вимоги позивачу,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач має право щорічно до 5-ого
травня отримувати грошову допомогу
відповідно до вимог Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту". Однак, розмір
отриманої позивачем за 2011 рік разової
грошової допомоги до 5-ого травня був
визначений у меншому розмірі ніж це
передбачено Законом.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
фактичним обставинам справи та є
вірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції
України виключно Законом України про
Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу
України при здійсненні бюджетного
процесу в Україні положення
нормативно-правових актів
застосовуються лише в частині, в якій
вони не суперечать Конституції
України, Бюджетного кодексу України та
Закону України "Про державний бюджет
України".

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року № 10 рп/2008 - нормою Закону
України "Про державний бюджет України
на 2008 рік" зупинено на 2008 рік дію ст.ст.
12, 13, 14 та 15 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту".

При цьому відповідно до ч.2 ст. 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність. Тобто
рішення Конституційного Суду України
не має зворотної дії в часі. Оскільки
норми Законів, якими обмежувалась дія
ст. 12 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" 3551-XII від 22.10.1993
року визнані неконституційними і
втратили свою чинність, то у 2011 році ст.
12 цього Закону діяла у редакції
відповідно до якої, щорічно до 5 травня
учасникам бойових дій, виплачується
разова грошова допомога. Розмір
вказаної допомоги регламентується ст.
12 вищенаведеного закону, яка
встановлює, що щорічно до 5 травня
учасникам бойових дій виплачується
разова грошова допомога у розмірі п'яти
мінімальних пенсій за віком.

Суд апеляційної інстанції вважає, що
виходячи із загальних засад пріоритету
законів над підзаконними нормативними
актами при вирішенні даного спору суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про те, що виплата такої
допомоги здійснювалась відповідачем у
невідповідності до чинного
законодавства.

Окрім цього відповідно до ч. 3 ст. 2
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
нормативні акти органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, які обмежують права і
пільги ветеранів війни, передбачені
цим Законом, є недійсними.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що при
нарахуванні та виплаті щорічної
одноразової грошової допомоги
позивачу, слід виходити із розміру
мінімальної пенсії за віком
встановленої ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Положення ч.3 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції приходить до переконання про
підставність позовних вимог позивача
щодо стягнення недоплаченої разової
щорічної грошової допомоги до 5-го
травня як учаснику бойових дій за 2011
рік в розмірі п'яти мінімальних пенсій
за віком.

Оскільки суд першої інстанції
правильно по суті вирішив спір, однак
при цьому помилково допустив негайне
виконання ухваленої постанови в
цілому, колегія суддів визнає можливим
змінити постанову.

Відповідно до ст. 201 КАС України
підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є: 1)
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права; 2) вирішення не
всіх позовних вимог або питань.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 195, ст. 197, ч.1 п.2 ст. 198, ст. 201,
ч.2 ст. 205, ст.ст. 207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О
В И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Любомльської районної державної
адміністрації задовольнити частково.

Постанову Любомльського районного
суду Волинської області від 07 жовтня 2011
року у справі № 2-а/0310/3836/11 в частині
негайного виконання змінити.

На підставі п.1 ч.1 ст. 256 КАС України
допустити зазначену постанову до
негайного виконання у межах суми
стягнення за один місяць.

В решті постанову Любомльського
районного суду Волинської області від
07 жовтня 2011 року у справі № 2-а/0310/3836/11
залишити без змін.

Постанова апеляційного
адміністративного суду є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
В.Я. Макарик

Судді
О.О.
Большакова

І.В. Глушко