Справа № 813/8833/13-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/800/21627/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 26
грудня 2013 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 26 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області про визнання
протиправним та скасування наказу про
накладення дисциплінарного стягнення,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області, в якому просив
визнати протиправним та скасувати
наказ відповідача №1625 від 30.08.2013р. «Про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників ВЗГ
Головного управління» в частині
накладення на позивача
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 26 грудня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26 березня
2014 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального і процесуального
права, просив рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
прийняти нове рішення.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 проходив
службу в органах внутрішніх справ з
серпня 1999 року і на час притягнення до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з органів
внутрішніх справ перебував на посаді
старшого інспектора відділу зв'язків з
громадськістю ГУ МВС України у
Львівській області.

Наказом Головного Управління
внутрішніх справ України у Львівській
області №1625 від 30.08.2013р. «Про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників ВЗГ
Головного управління» старшого
інспектора відділу зв'язків з
громадськістю ГУМВС України у
Львівській області майора міліції
ОСОБА_4 звільнено з органів внутрішніх
справ.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
закріплено обов'язок органів державної
влади та їх посадових осіб діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та Законами України.

Громадянам же згідно зі статтею 43
Конституції України гарантується
захист від незаконного звільнення.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України,
затвердженого Законом України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» від 22 лютого
2006 року №3460-IV, визначено, що службова
дисципліна - дотримання особами
рядового і начальницького складу
Конституції і законів України, актів
Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказів та інших
нормативно-правових актів
Міністерства внутрішніх справ України,
підпорядкованих йому органів і
підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Відповідно до положень ст.7
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України особи
рядового та начальницького складу
зобов'язані дотримуватися
законодавства, неухильно виконувати
вимоги Присяги працівника органів
внутрішніх справ України, статутів і
наказів начальників.

Стаття 12 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України
передбачає види дисциплінарних
стягнень, що можуть накладатись на осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, а саме: усне
зауваження, зауваження, догана, сувора
догана, попередження про неповну
посадову відповідність, звільнення з
посади, пониження в спеціальному
званні на один ступінь, звільнення з
органів внутрішніх справ.

Згідно ж із ч.10 ст.14 цього ж
Дисциплінарного статуту при
визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватись
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації, тощо.

Звільнення осіб рядового і
начальницького складу з органів
внутрішніх справ є крайнім заходом
дисциплінарного впливу; звільнення з
органів внутрішніх справ за порушення
дисципліни як крайній захід впливу до
осіб начальницького складу повинен
застосовуватись з урахуванням усіх
обставин скоєння порушення, коли інші
заходи дисциплінарного впливу
виявились безрезультатними або коли
працівник міліції скоїв проступок,
несумісний з перебуванням на службі в
органах внутрішніх справ (ч.15 ст.14
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України).

Як встановили суди попередніх
інстанцій при розгляді даної справи, до
накладення на позивача
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ,
він за весь час проходження служби в
органах внутрішніх справ жодних
дисциплінарних стягнень та зауважень
по службі не мав.

Ті ж обставини, що позивач понад 14 років
працює в органах внутрішніх справ,
зарекомендував себе позитивно, має
заохочення, зокрема, нагородження
відзнакою МВС України «За бездоганну
службу» ІІ ступеня, нагородження
відзнакою-медаллю «За сумлінну службу»
ІІІ ступеня, оголошення подяки, надання
грошової премії за сумлінне виконання
службових обов'язків, утримує двох
неповнолітніх дітей та на час вчинення
проступку перебував у відпустці (поза
службою), у висновку службового
розслідування жодним чином не
відображені, як і не зазначено про
розмір заподіяної шкоди (в разі
заподіяння останньої), попередню
поведінку позивача та його ставлення
до виконання службових обов'язків,
тобто вказаний висновок зроблений без
врахування всіх обставин на підставі
лише адміністративних протоколів та
пояснень працівників міліції.

Таким чином, як правильно вказали суди,
у відповідача була можливість
застосувати до позивача інші (більш
м'які) заходи дисциплінарного впливу, а
не крайній - звільнення з органів
внутрішніх справ.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте, відповідачем не було надано ні
суду першої, ні апеляційної інстанцій
належних доказів в підтвердження
правомірності його дій та законності
накладення на позивача
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з ОВС.

Крім того, як встановили суди, спірний
наказ було видано відповідачем без
ознайомлення позивача з висновком
службового розслідування, чим порушено
право останнього на оскарження такого
висновку у разі незгоди з ним, та вимоги
абз.4 п.5.4 Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України,
згідно з якими особа рядового або
начальницького складу, стосовно якої
проводилось службове розслідування,
має право оскаржити рішення щодо
накладення на нього дисциплінарного
стягнення в порядку, визначеному
законодавством України.

Відповідно до ст.16 Дисциплінарного
статуту дисциплінарне стягнення
накладається у строк до одного місяця з
дня, коли про проступок стало відомо
начальнику; у разі проведення за фактом
учинення проступку службового
розслідування, провадження в
кримінальній справі або справі про
адміністративне правопорушення на
осіб рядового і начальницького складу
дисциплінарне стягнення може бути
накладено не пізніше одного місяця з
дня закінчення службового
розслідування, провадження в
кримінальній справі чи справі про
адміністративне правопорушення, не
враховуючи періоду тимчасової
непрацездатності або перебування у
відпустці.

Постанова ж Залізничного районного
суду м.Львова від 27.08.2013р. на час
притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності
законної сили не набрала, оскільки
оскаржувалась відповідачем, а тому
провадження в справах про
адміністративне правопорушення на час
видання спірного наказу не були
закінчені й відповідно перебіг строку
для застосування дисциплінарного
стягнення не розпочався, що вказує на
передчасне видання відповідачем
28.08.2013р. спірного наказу.

При цьому, в матеріалах службового
розслідування міститься рапорт від
23.08.2013р. про продовження терміну
службового розслідування, оскільки
розгляд адміністративних матеріалів
стосовно позивача переносився судом.

Враховуючи встановлені судами
попередніх інстанцій обставини справи
та вищенаведені положення
нормативно-правових актів, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України погоджується з висновками
судів про те, що звільнення ОСОБА_4 з
органів внутрішніх справ не відповідає
принципу пропорційності, закріпленому
в пункті 8 частини 2 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Таким чином, суди дійшли правильного
висновку про необхідність скасування
спірного наказу ГУ МВС України у
Львівській області від 30.08.2013р. №1625
«Про притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників ВЗГ
Головного управління» в частині
накладення на позивача
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ,
а отже й про наявність підстав для
задоволення позову.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи ж касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору, а тому
підстав для скасування судових рішень
колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 26
грудня 2013 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 26 березня 2014 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Олендер І.Я.