Справа № 2а-4997/09
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2010-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2010 р. Справа № 1284/10/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді
Шавеля Р.М.

Суддів
Ліщинського А.М.
, Каралюса В.М.

при секретарі судового засідання
Шологон
В.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м.Тернополі на постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської обл. від 19.10.2009р. в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в м.Тернополі про зобов'язання
нарахувати і виплатити підвищення до
пенсії, -

В С Т А Н
О В И Л А:

30.09.2009р. позивач ОСОБА_2 звернулася до
суду з адміністративним позовом, у
якому просила поновити пропущений
строк звернення до суду, визнати дії
відповідача Управління Пенсійного
фонду України в м.Тернополі
протиправними; зобов'язати пенсійний
орган нарахувати та виплатити їй
підвищення до пенсії у розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
на підставі положень ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за періоди з 01.07.2007р. по 31.12.2007р., з
01.06.2008р. до 31.12.2008р. (а.с.2-3).

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
обл. від 19.10.2009р. заявлений позов
задоволено частково; поновлено ОСОБА_2
строк звернення до суду із
адміністративним позовом; визнано
протиправною бездіяльність Управління
Пенсійного фонду України в м.Тернополі
щодо ненарахування та невиплати
позивачу підвищення до пенсії
відповідно до вимог ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»;
зобов'язано відповідача здійснити
нарахування і виплату з 09.07.2007р. по
31.12.2007р., з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. позивачу
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»; у
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено (а.с.19-20).

Не погодившись із постановою суду, її
оскаржив відповідач Управління
Пенсійного фонду України в м.Тернополі,
який покликаючись на порушення судом
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи,
просить постанову суду першої
інстанції скасувати та винести нове
рішення, яким подану апеляційну скаргу
задоволити (а.с.21-23).

Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що встановлений ч.1
ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком застосовується
виключно для визначення розміру
пенсій, призначених відповідно до
зазначеного Закону, і не може
використовуватися для обчислення
надбавок або підвищень інших пенсій.

Також Законом України «Про соціальний
захист дітей війни» не визначено які
органи повинні виплачувати спірне
підвищення, за рахунок яких коштів і
джерел, в якому порядку та яким чином
обчислювати вказаний розмір. Також
вказаним Законом передбачено
проведення фінансування з Державного
бюджету України, а не з коштів
Пенсійного фонду України.

Окрім цього, позивачем без поважних
причин пропущений річний строк
звернення до суду, який встановлений
ст.99 КАС України.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи у їх відсутності відповідно до
ч.4 ст.196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга
задоволенню не підлягає з наступних
мотивів.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач належить до категорії
громадян, на яких поширюються державні
соціальні гарантії дітям війни, а тому
вона має право на встановлене ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» підвищення до пенсії.

Оскільки Конституційний Суд України
своїми рішеннями № 6-рп/2007 від 09.07.2007р.
та № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. визнав
неконституційними відповідно
положення п.12 ст.71 та ст.111 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» та п.41 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
було зупинено і обмежено право на
отримання спірних виплат, відмова
пенсійного органу у проведенні
перерахунку пенсії позивачу із
врахуванням вимог ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» за
періоди з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р.
по 31.12.2008р. є незаконною.

Також судом поновлено позивачу строк
звернення до суду, оскільки такий
пропущений з поважних причин.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права та є
правильними.

Безспірно встановлено, що позивач
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною війни
(а.с.4-5), та відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» (у редакції, що була чинною на
час виникнення спірних правовідносин)
мала право на отримання підвищення
виплачуваної їй відповідачем пенсії за
віком.

Позивач перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
м.Тернополі, протягом 2006-2007 років їй
виплачувалася пенсія за віком без
доплати як дитині війни; відповідно до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
позивач отримувала протягом 2008 року
підвищення до пенсії в розмірі,
визначеному п.41 розділу ІІ
вищевказаного Закону (а.с.13-14).

Рішенням Конституційного Суду України
№ 6-рп/2007 від 09.07.2007р. у справі № 1-29/2007
визнано такими, що не відповідають
Конституції України положення п.12 ст.71,
ст.111 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік», якими було
зупинено на 2007 рік дію ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», із вказівкою на те, що дане
рішення Конституційного Суду України
має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Оскільки дія ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» була
відновлена з 09.07.2007р., позивачу протягом
2007 року не виплачувалося підвищення до
пенсії згідно вказаної норми Закону,
тому колегія суддів приходить до
висновку про підставність позовних
вимог щодо зобов'язання провести
нарахування і виплату позивачу
щомісячного підвищення до пенсії в
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 09.07.2007р. до 31.12.2007р.
включно, з урахуванням проведених
виплат за вказаний період.

Відповідно до п.41 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та внесення змін до деяких
законодавчих актів України», який
набрав чинності з 01.01.2008р., ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» була викладена у новій редакції,
відповідно до якої дітям війни (крім
тих, на яких поширюється дія Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту») до
пенсії або щомісячного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни.

Згідно рішення Конституційного Суду
України № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. у справі
1-28/2008 були визнані такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) положення п.41
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України»; останні втратили свою
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України
вказаного рішення, яке також містить
вказівку про преюдиціальне значення
цього рішення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Оскільки дія ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» в
редакції, яка передбачає виплату дітям
війни підвищення у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком, була
відновлена з 22.05.2008р., з 01.01.2008р. позивачу
виплачувалося підвищення до пенсії у
розмірі 10 відсотків прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, згідно діючого на той
час законодавства, тому колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог про зобов'язання
відповідача провести нарахування
підвищення до пенсії за віком як дитині
війни у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком з 22.05.2008р.
до 31.12.2008р. включно, з урахуванням
проведених виплат за вказаний період.

У зв'язку з тим, що функції з
призначення, нарахування та виплати
пенсії позивача здійснює Пенсійний
фонд України в особі Управління
Пенсійного фонду України в м.Тернополі,
а також виходячи з вимог п.15 Положення
про Пенсійний фонду України, затв.
постановою КМ України № 1261 від 24.10.2007р.,
відповідний обов'язок слід покласти на
відповідача у справі.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивача у
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
за спірний період колегія суддів не
вбачає.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» доплат до пенсії як на
причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Щодо покликань апелянта на
фінансування підвищення до пенсії за
рахунок коштів Державного бюджету
України, то колегія суддів враховує
вимоги ст.88 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
згідно якої установлено, що у разі
недостатності виділених з Державного
бюджету України коштів по бюджетних
програмах, пов'язаних з розмежуванням
джерел виплати пенсій між Державним
бюджетом України та Пенсійним фондом
України, пенсії, визначені
законодавством для відповідних
категорій громадян, виплачуються у
повному обсязі за рахунок власних
надходжень Пенсійного фонду України.

Звідси, у разі недостатності
бюджетних коштів для покриття спірного
підвищення до пенсії, витрати на ці
виплати покриваються за рахунок
Пенсійного фонду України, який несе
обов'язок по їх виплаті.

Твердження апелянта про неправильне
застосування судом вимог ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
колегія суддів до уваги не приймає,
оскільки розмір мінімальної пенсії за
віком визначається за правилами лише
цього Закону, чинним законодавством
інший мінімальний розмір пенсії за
віком не визначений, тому слід
застосовувати цей розмір.

З огляду на положення ст.ст.21, 105, 162 КАС
адміністративний позов може містити
вимоги щодо визнання незаконними
рішення, дії чи бездіяльності
відповідача, зобов'язання його вчинити
певні дії, відшкодувати шкоду,
заподіяну незаконними рішенням, дією
або бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач порушив норми права, які
регулюють спірні правовідносини,
адміністративний суд повинен був
визнати такі дії незаконними і
зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних сум
відповідно до закону.

Доводи апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку про те, що
заявлений позов підлягає до часткового
задоволення.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Тернополі
на постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
обл. від 19.10.2009р. в адміністративній
справі № 2а-4997/09/1915 залишити без
задоволення, а вказану постанову суду -
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку згідно вимог
Закону України № 1691-VI від 18.02.2010р.
шляхом подачі касаційної скарги за
правилами цивільного судочинства до
Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий суддя
Шавель Р.М.

Судді
Ліщинський А.М. ,
Каралюс В.М.