Справа № 308/22308/13-а
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" червня 2014 р. м. Київ
К/800/18986/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В., Ліпського
Д.В.,розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом Чопського прикордонного
загону Західного регіонального
управління Державної прикордонної
служби України до ОСОБА_1 про примусове
видворення,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 27 грудня 2013 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11 березня
2014 року,

встановив:

18 грудня 2013 року Чопський прикордонний
загін Західного регіонального
управління Державної прикордонної
служби України звернувся до суду з
позовом про примусове видворення
громадянки Сомалі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Позов обґрунтовано тим, що 14.12.2013 р.
громадянка Сомалі ОСОБА_1 була повторно
затримана прикордонним нарядом за
спробу незаконного перетину
державного кордону України із
Словаччиною поза межами пункту
пропуску, без документів, що
посвідчують особу. Рішення про
примусове повернення за межі України
від 17.12.2013 р. відповідач не виконала у
зв'язку з відсутністю в неї документів,
що дають право на перетин державного
кордону як України, так і інших країн,
та достатніх коштів. Наведене, за
доводами позивача, є підставою для
примусового видворення відповідача в
судовому порядку.

27 грудня 2013 року позивач подав заяву
про уточнення позовних вимог, в якій
просив розглядати справу за новими
установчими даними, згідно з якими
відповідач є громадянкою Кенії ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 27 грудня 2013 року, залишеною
без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 11 березня 2014 року, позов задоволено:
примусово видворено громадянку Кенії
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2

У касаційній скарзі представник
відповідача просить скасувати судові
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.
Посилається на неповне встановлення
судами обставин справи, зокрема,
неврахування тієї обставини, що на час
затримання громадянки Сомалі ОСОБА_1
(її справжнє ім'я) Державною
міграційною службою України було
прийнято рішення про визнання її
особою, яка потребує додаткового
захисту, що в силу частини восьмої
статті 30 Закону України "Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства" унеможливлює
застосування до неї такого заходу як
примусове видворення з України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 14.12.2013 р.
відповідач була повторно затримана
прикордонним нарядом Чопського
прикордонного загону за спробу
незаконного перетину державного
кордону України із Словаччиною поза
межами пункту пропуску, без документів,
що посвідчують особу.

17.12.2013 р. начальником відділу по роботі
з іноземцями та адміністративного
провадження штабу Чопського
прикордонного загону прийнято рішення
про примусове повернення за межі
України громадянки Сомалі ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, із зобов'язанням її
покинути територію України у строк до
19.12.2013 р.

У встановлений строк відповідач
територію України не покинула.

Відповідно до частини першої статті 30
Закону України від 22.09.2011 р. № 3773-VI
"Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства" центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
міграції, органи охорони державного
кордону (стосовно іноземців та осіб без
громадянства, які затримані ними у
межах контрольованих прикордонних
районів під час спроби або після
незаконного перетинання державного
кордону України) або органи Служби
безпеки України можуть лише на
підставі винесеної за їх позовом
постанови адміністративного суду
примусово видворити з України іноземця
та особу без громадянства, якщо вони не
виконали в установлений строк без
поважних причин рішення про примусове
повернення або якщо є обґрунтовані
підстави вважати, що іноземець або
особа без громадянства ухилятимуться
від виконання такого рішення, крім
випадків затримання іноземця або особи
без громадянства за незаконне
перетинання державного кордону
України поза пунктами пропуску через
державний кордон України та їх
передачі прикордонним органам
суміжної держави.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що
відповідач через відсутність
документів, що дають право на перетин
кордону, та достатніх коштів
ухиляється від виконання рішення
органу охорони державного кордону про
примусове повернення, що є підставою
для її видворення з України.

В матеріалах справи відсутні письмові
заперечення відповідача проти позову,
а технічний засіб фіксування судового
засідання (компакт-диск) не містить
звукозапису засідання міськрайонного
суду від 27.12.2013 р., на якому була
присутня ОСОБА_1 без представника.

Водночас в апеляційній скарзі
представник відповідача наголошував
на тому, що відносно громадянки Сомалі
ОСОБА_1 Державною міграційною службою
України прийнято рішення про визнання
її особою, яка потребує додаткового
захисту, та що факт отримання нею з
метою залишення країни походження
паспорту громадянки Кенії на ім'я
ОСОБА_2 був врахований при прийнятті
вказаного рішення.

Зазначена інформація міститься також у
зверненні Регіонального
представництва УВКБ ООН в Білорусі,
Молдові та Україні на ім'я Першого
заступника Голови ДМС України від
16.01.2014 р., що є в матеріалах апеляційного
провадження (а.с. 45) та підтверджується
матеріалами, доданими до касаційної
скарги, а саме - копією рішення
Державної міграційної служби України
від 22.05.2012 р. №148-12 про визнання
громадянки Сомалі ОСОБА_1 та її
неповнолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, особою, яка потребує
додаткового захисту.

Суди попередніх інстанцій не
перевірили всі обставини поточного
статусу відповідача в Україні, зокрема,
не з'ясували, чи зверталася вона за
міжнародним захистом в Україні та чи
отримувала відповідне рішення про
визнання її біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

Вказані обставини є істотними для
вирішення питання про можливість
примусового видворення відповідача з
України, оскільки згідно з частиною
восьмою статті 30 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства" положення цієї статті не
застосовуються до іноземців та осіб
без громадянства, на яких поширюється
дія Закону України "Про біженців та
осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту", а стаття 3 Закону
України "Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту" містить пряму
заборону вислання або примусового
повернення біженця чи особи, яка
потребує додаткового або тимчасового
захисту, до країни, з якої вони прибули
та де їх життю або свободі загрожує
небезпека.

Висновок апеляційного суду про
безпідставність доводів відповідача
щодо надання їй статусу особи, яка
потребує додаткового захисту, у зв'язку
з відсутністю в матеріалах справи
відповідних документів є
необґрунтованим, оскільки з
урахуванням принципу офіційності,
наведеного в частинах четвертій і
п'ятій статті 11, вимог частин четвертої
і п'ятої статті 71, пункту 1 частини
другої статті 110 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд має вжити передбачені
законом заходи, необхідні для
з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи.

Оскільки суди попередніх інстанцій не
встановили фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, а суд касаційної
інстанції відповідно до частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, то в силу частини
четвертої статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
прийняті ними рішення підлягають
скасуванню, а справа - направленню на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Скасувати постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 27 грудня 2013 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11 березня
2014 року, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К. Головчук С.В. Ліпський
Д.В.