Справа № К/9991/95462/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/95462/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В.,
Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., розглянувши
в порядку письмового провадження
касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 10 червня
2010 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 7 квітня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до виконавчого комітету
Павлоградської міської ради
Дніпропетровської області,
Павлоградської міської ради
Дніпропетровської області про
визнання неправомірним та скасування
розпорядження, поновлення на службі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а
н о в и л а :

У вересні 2009 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом до
відповідачів. Просив визнати
неправомірними та скасувати рішення
Павлоградської міської ради
Дніпропетровської області № 966-49/V від 16
червня 2009 року, розпорядження
Павлоградського міського голови № 211-к
від 16 червня 2009 року у частині
скорочення з 17 серпня 2009 року посади
головного спеціаліста сектору
взаємодії з правоохоронними органами
та мобілізаційної роботи
Павлоградської міської ради,
розпорядження Павлоградського
міського голови № 364-к від 31 серпня 2009
року про звільнення його із займаної
посади; поновити його на посаді
головного спеціаліста сектору
взаємодії з правоохоронними органами
та мобілізаційної роботи виконавчого
комітету Павлоградської міської ради;
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 31 серпня 2009 року
по час поновлення на роботі; стягнути
спричинену йому моральну шкоду в
розмірі 5000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що у
відповідачів не було підстав
скорочувати займану ним посаду. При
звільненні відповідачами не дотримані
положення ч. 3 ст. 49-2 КЗпП
України та не враховано, що він був
членом профспілкового комітету.

Постановою Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 10 червня 2010 року,
залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 7 квітня 2011
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Перевіривши за матеріалами справи
доводи касаційної скарги та
правильність застосування судами норм
матеріального й процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах ст. 220 КАС України, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що на підставі постанови
Кабінету Міністрів України № 1036 від 26
листопада 2008 року «Деякі питання
організації бюджетного процесу»
рішенням Павлоградської міської ради
№ 966-49/V від 16 червня 2009 року скорочено
посаду головного спеціаліста сектору
взаємодії з правоохоронними органами
та мобілізаційної роботи
Павлоградської міської ради, яку
обіймав позивач. На виконання цього
рішення Павлоградський міський голова
видав розпорядження № 211-к від 16 червня
2009 року, згідно якого вказана посада
скорочувалася з 17 серпня 2009 року. Про
майбутнє скорочення позивач був
повідомлений 17 червня 2009 року та йому
було запропоновано переведення на
вакантну посаду спеціаліста ІІ
категорії управління праці та
соціального захисту населення.

31 серпня 2009 року розпорядженням
Павлоградського міського голови № 364-к
ОСОБА_4 було звільнено із займаної
посади у зв'язку з скороченням посади
на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції, з яким
погодився і суд апеляційної інстанції
виходив з того, що звільнення позивача
відбулося з дотриманням процедури та
порядку звільнення, оскільки ОСОБА_4 не
надав згоди щодо переведення на
запропоновану посаду у визначений
строк.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування»
виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради
вирішуються такі питання як
затвердження за пропозицією
сільського, селищного, міського голови
структури виконавчих органів ради,
загальної чисельності апарату ради та
її виконавчих органів відповідно до
типових штатів, затверджених Кабінетом
Міністрів України, витрат на їх
утримання.

Згідно п. 12 ч. 4 ст. 42 цього ж Закону
сільський, селищний, міський голова
забезпечує виконання рішень місцевого
референдуму, відповідної ради, її
виконавчого комітету.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
передбачено, що трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
змін в організації виробництва і праці,
в тому числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України
звільнення з підстав, зазначених у п.п.
1, 2, 6 цієї статті, допускається, якщо
неможливо перевести працівника, за
його згодою, на іншу роботу.

Виходячи з вимог ст. 49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації.

Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання
трудового договору з підстав,
передбачених пунктами 1 (крім випадку
ліквідації підприємства, установи,
організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і
3 статті 41 цього Кодексу, може бути
проведено лише за попередньою згодою
виборного органу (профспілкового
представника), первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник.

Враховуючи, що скорочення посади, яку
обіймав позивач відбулося відповідно
до постанови Кабінету Міністрів
України № 1036 від 26 листопада 2008 року
«Деякі питання організації бюджетного
процесу», позивачу було запропоновано
іншу посаду, на зайняття якої згоди він
не надав, суди дійшли обґрунтованого
висновку про правомірність дій
відповідача.

Доводи касаційної скарги, що позивач
мав намір зайняти запропоновану
посаду, а також те, що він був членом
виборного органу профспілкового
комітету, не ґрунтуються на доказах.
Судами попередніх інстанцій
встановлено, що станом на час
звільнення у 2009 році позивач не був
членом профспілки, заяви про згоду на
зайняття запропонованої посади не
надав.

Безпідставними також є доводи
касаційної скарги, що на час звільнення
ОСОБА_4 йому не запропонували
вакантної посади спеціаліста відділу
трудових відносин, оскільки судами
попередніх інстанцій встановлено, що
для зайняття вказаної посади потрібна
вища юридична або економічна освіта,
якої позивач не має.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 КАС України, суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 10 червня
2010 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 7 квітня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк