Справа № 2а-10685/10/1370
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
Справа №
876/12892/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні у
м. Львові апеляційну скаргу
Золочівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 25
вересня 2013 року у справі за позовом
комунального підприємства
«Перемишлянитеплоенерго» до
Золочівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2010 року комунальне
підприємство
«Перемишлянитеплоенерго» (далі - КП
«Золочівтеплоенерго») звернулося до
суду з адміністративним позовом, у
якому просило скасувати податкове
повідомлення рішення Золочівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області (далі -
ОДПІ) від 19.05.2010 року

№ /0 про визначення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість (далі - ПДВ) у розмірі 807,19 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ /0 про визначення податкового
зобов'язання з ПДВ у розмірі 43835,03 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 25 вересня
2013 року у справі № 2а-10685/10/1370 позов було
задоволено.

У поданій апеляційній скарзі ОДПІ
просить вказану постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову,
якою відмовити у задоволенні позову КП
«Перемишлянитеплоенерго». Вимоги за
апеляційною скаргою обґрунтовує тим,
що судом першої інстанції при
вирішенні спору не враховано приписи
пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5, п. 7.7 ст. 7 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (далі -
Закон № 2181). Наполягає на тому, що кошти,
які надійшли на сплату зобов'язань з
податку, збору (обов'язкового платежу)
спрямовуються на погашення податкових
зобов'язань з того самого платежу у
порядку календарної черговості
настання граничних термінів їх сплати.
Така черговість погашення діє
незалежно від волі платника податків
та стосується як самостійно
розрахованих платником податків
податкових зобов'язань, так і
податкових зобов'язань, розрахованих
контролюючим органом.

Відтак, на переконання апелянта,
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення про застосування
до позивача штрафних санкцій за
порушення граничних строків сплати
узгоджених сум податкових зобов'язань
по податку на додану вартість (далі -
ПДВ) повністю відповідають
законодавству України.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання апеляційного суду не
з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1
ст. 197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд приходить до
переконання, що подана апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
мотивів.

Задовольняючи позов КП
«Перемишлянитеплоенерго», суд першої
інстанції виходив із того, що у ході
проведеної невиїзної документальної
перевірки позивача, результати якої
оформлено актом від 19.05.2010 року за №
, відповідачем було зроблено
висновок про порушення КП
«Перемишлянитеплоенерго» граничного
терміну сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання за платежем
ПДВ за грудень 2008 року, січень, лютий,
березень 2009 року.

Згідно з розрахунком штрафних санкцій
їх сума становить 807,19 грн. з розрахунку
20 % від суми самостійно задекларованої
суми ПДВ у розмірі 4035,95 грн., а також
43835,03 грн. з розрахунку 50 % від суми
самостійно задекларованої суми ПДВ у
розмірі 87670,02 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що
узгоджене податкове зобов'язання з ПДВ
за грудень місяць 2008 року в сумі 34036,00
грн. було сплачено позивачем у обсязі
17000,00 частинами в межах граничного
терміну сплати, відповідно до
платіжних доручень № 191 від 27.01.2009 року,
№ 185 від 22.01.2009 року, у яких призначенням
платежу вказано «ПДВ за грудень 2008
року». Крім того, згідно з наявною у
матеріалах справи копії договору від
30.01.2009 року № 03/24-004, укладеного між
позивачем та податковим органом, КП
«Перемишлянитеплоенерго» було
розстрочено податкове зобов'язання на
загальну суму 30000,00 грн. під відсотки на
період з 30.01.2009 року по 22.04.2009 року. На
виконання такого договору позивачем
сплачено решту суми по декларації за
грудень 2008 року.

Також в судовому засіданні
встановлено, що узгоджене податкове
зобов'язання з ПДВ за січень 2009 року в
сумі 32125,00 грн. було сплачено позивачем
у обсязі 2200,00 грн. частинами в межах
граничного терміну сплати, відповідно
до платіжних доручень № 235 від 20.02.2009
року та № 229 від 17.02.2009 року, у яких
призначенням платежу вказано «ПДВ за
січень 2009 року». Крім того, згідно
наявною у матеріалах справи копією
договору від 02.03.2009 року № 11/24-004,
укладеного між позивачем та податковим
органом, КП «Перемишлянитеплоенерго»
було розстрочено податкове
зобов'язання на загальну суму 30000,00 грн.
під відсотки на період з 02.03.2009 року по
02.06.2009 року. На його виконання позивачем
сплачено решту суми по декларації за
січень 2009 року.

Узгоджене податкове зобов'язання з ПДВ
за лютий 2009 року в сумі 29370,00 грн. було
сплачено позивачем у повному обсязі
частинами в межах граничного терміну
сплати відповідно до платіжних
доручень № 299 від 30.03.2009 року, № 297 від
27.03.2009 року, № 290 від 25.03.2009 року, у яких
призначенням платежу вказано «ПДВ за
лютий 2009 року».

Узгоджене податкове зобов'язання з ПДВ
за березень 2009 року в сумі 56175,00 грн.
було сплачено позивачем у повному
обсязі частинами в межах граничного
терміну сплати, відповідно до
платіжних доручень № 307 від 07.04.2009 року,
№ 316 від 09.04.2009 року, № 324 від 13.04.2009 року,
№ 329 від 23.04.2009 року, у яких призначенням
платежу вказано «ПДВ за березень 2009
року».

При цьому суд дійшов висновку, що
приписи п. 7.7. ст. 7 та пп. 16.5.2 п. 16.5 ст. 16
Закону № 2181 не встановлюють порядок та
черговість, а також право зарахування
податковими органами платежів, що
направлені платниками податків та
мають цільове призначення, вказане у
відповідних платіжних дорученнях, та
не встановлюють відповідний порядок
для примусового стягнення податковим
органом добровільно сплачених
платником податків сум податкового
зобов'язання для погашення податкового
боргу, що виник раніше.

Такі висновки суду першої інстанції, на
переконання апеляційного суду,
відповідають нормам матеріального
права та фактичним обставинам справи і
є правильними.

Як визначено пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону №
2181, чинного на час виникнення спірних
правовідносин, джерелами самостійної
сплати податкових зобов'язань або
погашення податкового боргу платника
податків є будь-які власні кошти, у тому
числі отримані від продажу товарів
(робіт, послуг), майна і немайнових
цінностей, випуску цінних паперів, у
тому числі корпоративних прав,
отримані у позику (кредит), а також з
інших джерел з урахуванням
особливостей, визначених цією статтею.
Отже, грошовий платіж є єдиною формою
сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Згідно з п. 6 ст. 7 Закону України «Про
Національний банк України»
Національний банк України визначає
систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004 № 22, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 29.03.2004
року за № 377/89/76, кошти з рахунків
клієнтів банки списують лише за
дорученнями власників цих рахунків
(включаючи договірне списання коштів
згідно з главою 6 цієї Інструкції) або
на підставі платіжних вимог стягувачів
у разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції.

При цьому згідно з п. 3.8 зазначеної
Інструкції реквізит «Призначення
платежу» платіжного доручення
заповнюється платником так, щоб
надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
«Призначення платежу». Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками. Із
наведеного випливає, що право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику.
Тому суми податкових зобов'язань або
податкового боргу з урахуванням пп. 16.5.2
п. 16.5 ст. 16 Закону № 2181 слід вважати
сплаченими у день реєстрації
банківською установою платіжного
документа із зазначеним у ньому
призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Законом № 2181, який є спеціальним
законом з питань оподаткування і
установлює порядок погашення
зобов'язань юридичних або фізичних
осіб перед бюджетами та державними
цільовими фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків,
визначено вичерпний перелік заходів,
які вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
немає зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків.

Таким чином, у разі недотримання
платником податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбаченого
п. 7.7 статті 7 Закону, податковий орган
не наділений правом чи обов'язком
змінювати призначення платежу,
визначене платником податків.

За таких обставин самостійне
зарахування податковим органом
сплачених платником податку сум у
рахунок податкового боргу або тих
податкових зобов'язань, які не вказані
в призначенні платежу під час
перерахування платником податків
коштів до бюджету, є неправомірним.

Щодо застосування податковими
органами заходів відповідальності за
порушення платником податків п. 7.7 ст. 7
Закону, то на думку апеляційного суду з
аналізу норм Закону № 2181, які
встановлюють відповідальність за
порушення податкового законодавства,
вбачається, що перелік таких порушень є
вичерпним і не підлягає розширеному
тлумаченню. Серед зазначених порушень
немає недотримання порядку погашення
податкового боргу та податкових
зобов'язань, встановленого п. 7.7 ст. 7
Закону № 2181.

Відтак, чинним на момент виникнення
спірних правовідносин законодавством
України не передбачено застосування
спеціальних заходів відповідальності
за порушення платником податків вимог
щодо першочергового погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань у порядку
календарної черговості їх виникнення.
У вказаних випадках до платника
податків уживаються передбачені
Законом заходи примусового стягнення
податкового боргу, а також
застосовуються штрафні санкції за
порушення граничних строків сплати
податкових зобов'язань.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції приходить до переконання про
те, що при вирішенні даного
публічно-правового спору суд першої
інстанції правильно встановив
фактичні обставини справи та надав їм
належну правову оцінку, а відтак подану
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а оскаржуване судове
рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу Золочівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 25 вересня
2013 року у справі № 2а-10685/10/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук