Справа № 810/4200/13-а
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4200/13-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

10 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі
за участю: представника
позивачаБорисюк Л.П., Ключковича В.Ю.,
Петрика І.Й. Чайка О.С. Мисник Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційними скаргами Товариства з
обмеженою відповідальністю «Азеліс
Україна» та Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 04
вересня 2013 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Азеліс Україна» до
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Азеліс Україна»
звернулося до Київського окружного
адміністративного суду із позовом до
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів в якому просило
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
26.07.2013 № , № , № , №
та № .

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 04 вересня
2013 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів від 26.07.2013 №
в частині донарахувань податку
на прибуток підприємств, створених за
участю іноземних інвесторів за
основним платежем у сумі 408 351,35 грн. та
за штрафними санкціями у сумі 80 990,59 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду, звернувся з апеляційною
скаргою в якій просить скасувати
постанову суду та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю.

Відповідач, не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду, також подав
апеляційну скаргу, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, який з'явився в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, в
період з 13 травня 2013 року по 05 червня 2013
року співробітниками Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
Управління Міндоходів на виконання
наказу від 30 квітня 2013 року № 423 та на
підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1
статті 75, пункту 82.1 статті 82
Податкового кодексу України було
проведено планову виїзну перевірку ТОВ
«Азеліс Україна» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01 січня 2010
року по 31 грудня 2012 року.

В ході проведення перевірки податковим
органом встановлено порушення
позивачем положень:

- підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14,
підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14,
пункту 137.1 статті 137, пункту 138.2 статті
138, пункту 138.4 статті 138 Податкового
кодексу України, в результаті чого ТОВ
«Азеліс Україна» занижено суму податку
на прибуток на загальну суму 2 976 804,75
грн. (в тому числі: за 2 квартал 2010 року -
118 103,71 грн., за 3 квартал 2010 року - 36 509,29
грн., за 4 квартал 2010 року - 80 241,73 грн., за 1
квартал 2011 року - 33 564,97 грн., за 2 квартал
2011 року - 11 520,50 грн., за 3 квартал 2011 року -
22 999,99 грн., за 4 квартал 2011 року - 16 308,76
грн., за 1 квартал 2012 року - 1 667 239,16 грн.,
за 2 квартал 2012 року - 433 394,34 грн., за 3
квартал 2012 року - 363 646,77 грн. та за 4
квартал 2012 року - 193 275,52 грн.);

- підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7,
підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7,
підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», підпункту 14.1.191 пункту 14.1
статті 14, пункту 185.1 статті 185, пункту 186.3
статті 186, пункту 187.1 статті 187, пункту
188.1 статті 188, пункту 198.3 статті 198,
пункту 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті
201, пункту 201.4 статті 201, пункту 208.2
статті 208 Податкового кодексу України,
в результаті чого ТОВ «Азеліс Україна»
занижено суму податку на додану
вартість на загальну суму 1 185 402,00 грн. (в
тому числі: за жовтень 2010 року - 58,00 грн.,
за січень 2011 року - 293 686,00 грн., за
квітень 2011 року - 79 117,00 грн. за червень
2011 року - 300 121,00 грн., за лютий 2012 року - 170
430,00 грн., за березень 2012 року - 48 215,00 грн.,
за серпень 2012 року - 293 775,00 грн.);

- встановлено завищення залишку
від'ємного значення податку на додану
вартість в сумі 511 806,00 грн.;

- пункту 13.2 статті 13 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та пункту 160.2 статті 160 Податкового
кодексу України, що призвело до
несплати податку при здійсненні виплат
нерезиденту у вигляд процентів за
позиками компанії-нерезиденту «Azelis France
SAS» (Франція) («Azelis CEE Holding a.s.») (Чеська
Республіка) у розмірі 15 % на загальну
суму 77 487,53 грн.;

- підпункту 4.2.9 пункту 4.2 статті 4 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», внаслідок чого ТОВ
«Азеліс Україна» занижено податок з
доходів фізичних осіб у сумі 58 903,00 грн.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено Акт перевірки
від 27 червня 2013 року № 410/22-01/30472967 на
підставі якого прийнято податкове
повідомлення-рішення № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
ТОВ «Азеліс Україна» з податку на
прибуток підприємств, створених за
участю іноземних інвесторів на 3 699 909,00
грн. (в тому числі за основним платежем
на 2 976 805,00 грн. та за штрафними
санкціями на 723 104,00 грн.), податкове
повідомлення-рішення № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
ТОВ «Азеліс Україна» з податку на
додану вартість на 1 313 523,00 грн.(в тому
числі за основним платежем на 1 185 402,00
грн. та за штрафними санкціями на 128 121,00
грн.), податкове повідомлення-рішення №
, яким зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у сумі 511 806,00 грн., податкове
повідомлення-рішення № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
ТОВ «Азеліс Україна» з податку на
доходи фізичних осіб у сумі 70 816,00 грн. (в
тому числі за основним платежем на 58
903,00 грн. та за штрафними санкціями на 11
913,00 грн.) та податкове
повідомлення-рішення № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток іноземних
юридичних осіб (репатріація) у сумі 96
859,41 (в тому числі за основним платежем
на 77 487,53 грн. та за штрафними санкціями
на 19 371,88 грн.).

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи в частині висновків
відповідача про заниження ТОВ «Азеліс
Україна» податку на додану вартість,
колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається:

- дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Таким чином, обов'язковою умовою, з якою
Закон пов'язує право платника на
включення сплачених у складі вартості
придбаних товарів (основних фондів),
робіт, послуг сум ПДВ до податкового
кредиту, є використання цих товарів
(основних фондів), робіт, послуг у
господарській діяльності такого
платника.

Так, під господарською діяльністю у
Господарському кодексі України (стаття
3 ГК України) розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

У розумінні пункту 1.32 статті 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, що діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин), господарська
діяльність це будь-яка діяльність
особи, направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі, коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою.

Обов'язковими ознаками господарської
діяльності у розумінні приписів статті
3 Господарського кодексу України,
пункту 1.32 статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» є
здійснення її суб'єктами
господарювання у сфері суспільного
виробництва; вона спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг;
результати зазначеної діяльності -
продукція, роботи чи послуги - мають
вартісний характер і цінове вираження.

Господарська діяльність здійснюється
у загальній економічній сфері, а тому
має суто економічні властивості, що
неможливо без вартісної оцінки і
взаємооцінки, еквівалентності обміну,
відповідних обчислень і розрахунків.
Тому така ознака результатів
господарської діяльності, як цінова
визначеність, наявна в абсолютній
більшості випадків, хоча в
некомерційній господарській
діяльності можливе безкоштовне
надання результатів останньої.

Отже, вирішення спорів, пов'язаних із
правомірністю формування платниками
податку податкового кредиту, а також
сум бюджетного відшкодування з податку
на додану вартість, потребує
встановлення всіх фактичних обставин,
що підтверджують реальне здійснення
господарських операцій, на підставі
яких визначено суми податкового
кредиту або бюджетного відшкодування.

Зазначені положення Закону України
«Про податок на додану вартість»
кореспондуються із положеннями
закріпленими в Податковому кодексі
України, що вступив в дію з 01 січня 2011
року.

Згідно із підпунктом 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно пункту 198.2
статті 198 Податкового кодексу України,
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: - дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; - дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України визначено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна має містити: порядковий номер
податкової накладної; дату її
виписування, назву юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місце розташування юридичної
особи або місце податкової адреси
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість;
опис (номенклатуру) товарів (робіт,
послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);
повну назву отримувача; ціну продажу
без врахування податку; ставку податку
та відповідну суму податку у цифровому
значенні; загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Пунктами 201.4, 201.6 статті 201 Податкового
Кодексу України, встановлено, що
податкова накладна складається у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця у двох примірниках. Оригінал
податкової накладної надається
покупцю, копія залишається у продавця
товарів (робіт, послуг). Податкова
накладна є звітним податковим
документом і одночасно розрахунковим
документом.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг). У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
«Азеліс Україна» придбано у ТОВ
«Кийавіа» авіаквитки на загальну суму
10 214,82 грн., що не пов'язані з веденням
господарської діяльності позивача.

Ні в судовому засіданні суду першої
інстанції, ні апеляційному суду
представником позивача не надано
документального підтвердження факту
необхідності авіаперельотів в ті
країни, в які придбані квитки, а також
не надано посадкових квитків, які
підтверджують фактичний переліт особи,
на яку було придбано квиток.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду про
завищення позивачем суми податкового
кредиту по господарським операціям з
ТОВ «Кийавіа» на загальну суму 1 702,47
грн.

Крім цього, ТОВ «Азеліс Україна»
нараховано податок на додану вартість
на митну вартість відповідно до
вантажно-митних декларацій, який було
сплачено на митниці та відображено в
складі податкового кредиту в рядку 12.4
«Обсяг придбання, податок на додану
вартість, сплачений митним органам»
декларації з податку на додану
вартість».

В ході проведення перевірки
відповідачем було проведено аналіз цін
та кількісних показників відповідно до
асортименту придбаного товару, а саме:

- в розрізі митної, фактурної
(інвойсної) вартості, відповідно до
вантажно-митних декларацій за 1 одиницю
товару;

- в розрізі ціни продажу за 1 одиницю
товару, відповідно до видаткових
накладних, виданих покупцям та
відповідно до картки балансового
рахунку 361 «Покупці»;

- в розрізі ціни продажу за 1 одиницю
товару, відповідно до виданих
податкових накладних покупцям,
відповідно до податкових накладних по
податку на додану вартість, які
складають податкові зобов'язання ТОВ
«Азеліс Україна».

За результатами порівняльного аналізу
цін, кількісних показників, придбаного
та реалізованого товару встановлені
відхилення, а саме:

- відхилення кількісних показників між
кількістю реалізованого товару,
зазначеного в видаткових накладних на
відвантаження товару, виданих покупцям
та кількістю товару, зазначеного в
виданих податкових накладних, які
складають податкові зобов'язання ТОВ
«Азеліс Україна» по податку на додану
вартість, дані відхилення складають 744
548,42 грн.;

- відхилення вартісних показників між
вартістю товару за 1 одиницю товару,
зазначеного в видаткових накладних на
відвантаження товару, виданих покупцям
та вартістю товару за 1 одиницю товару
зазначеного в виданих податкових
накладних, які складають податкові
зобов'язання ТОВ «Азеліс Україна» по
податку на додану вартість за 2012 рік;

- відхилення вартісних показників між
митною вартістю товару за 1 одиницю
товару, відповідно до вантажно-митних
декларацій та вартістю товару за 1
одиницю товару зазначеного в виданих
податкових накладних, які складають
податкові зобов'язання ТОВ «Азеліс
Україна» по податку на додану вартість
за перевіряємий період на 744 548,42 грн.;

- відхилення кількісних показників між
кількістю реалізованого товару,
зазначеного в видаткових накладних на
відвантаження товару, виданих покупцям
та кількістю товару, зазначеного в
виданих податкових накладних, які
складають податкові зобов'язання ТОВ
«Азеліс Україна» по податку на додану
вартість, дані відхилення складають 3 722
742,10 грн.;

- відхилення вартісних показників між
вартістю товару за 1 одиницю товару,
зазначеного в видаткових накладних на
відвантаження товару, виданих покупцям
та вартістю товару за 1 одиницю товару
зазначеного в виданих податкових
накладних, які складають податкові
зобов'язання ТОВ «Азеліс Україна» по
податку на додану вартість за 2012 рік.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «Азеліс
Україна» складало податкові накладні
покупцям (в частині одержання авансів
від покупців та відвантаження товару
покупцям) не складаючи двох податкових
накладних, а саме: на суму передоплати
та на суму відвантаження та не
відображало податкові зобов'язання по
кожній операції, що позбавляє права на
нарахування податкових зобов'язань з
податку на додану вартість.

Таким чином, висновок відповідача про
порушення позивачем вимог підпункту
7.4.1 пункту 7.4 статті 7, підпункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7, підпункту 7.5.1 пункту
7.5 статті 7 Закону України «Про податок
на додану вартість», підпункту 14.1.191
пункту 14.1 статті 14, пункту 185.1 статті 185,
пункту 186.3 статті 186, пункту 187.1 статті
187, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.3
статті 198, пункту 198.6 статті 198, пункту
201.1 статті 201, пункту 201.4 статті 201,
пункту 208.2 статті 208 Податкового
кодексу України є обґрунтованим.

Що стосується викладених в Акті
перевірки висновків відповідача щодо
заниження позивачем податку з доходів
фізичних осіб, колегія суддів виходить
з наступного.

Згідно із п. 1.1 ст. 1 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»,
додаткові блага - кошти, матеріальні чи
нематеріальні цінності, послуги, інші
види доходу, що виплачуються
(надаються) платнику податку його
працедавцем (самозайнятою особою), якщо
такий дохід не є заробітною платою чи
виплатою, відшкодуванням чи
компенсацією за цивільно-правовими
угодами, укладеними з таким платником
податку (далі - інші виплати і
винагороди).

Положенням пункту 1.2 ст. 1 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», встановлено, що дохід -
сума будь-яких коштів, вартість
матеріального і нематеріального майна,
інших активів, що мають вартість, у тому
числі цінних паперів або деривативів,
одержаних платником податку у
власність або нарахованих на його
користь, чи набутих незаконним шляхом у
випадках, визначених підпунктом 4.2.16
пункту 4.2 статті 4 цього Закону,
протягом відповідного звітного
податкового періоду з різних джерел як
на території України, так і за її
межами.

Тобто, з аналізу вказаної правової
норми під доходом розуміється сума
будь-яких коштів, вартість
матеріального і нематеріального майна,
інших активів, одержаних платником
податку саме у власність або
нарахованих на його користь.

Відповідно до підпункт 4.2.9 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», до складу загального
місячного оподатковуваного доходу
включаються: дохід, отриманий
платником податку від його працедавця
як додаткове благо (за винятками,
передбаченими пунктом 4.3 цієї статті), а
саме у вигляді: а) вартості
використання житла, інших об'єктів
матеріального або нематеріального
майна, наданих платнику податку у
безоплатне користування, за винятком,
коли таке надання зумовлене виконанням
платником податку трудової функції чи
передбачене нормами трудового
договору (контракту) або відповідно до
закону, у встановлених ними межах, а
також за винятком користування
автомобільним транспортом, наданих
платнику податку його
працедавцем-резидентом, який є
платником податку на прибуток
підприємств; б) вартості майна та
харчування, безоплатно отриманого
платником податку, крім випадків,
визначених у підпункту 5.4.1 пункту 5.4
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Вивченням матеріалів справи колегією
суддів встановлено, що ТОВ «Азеліс
Україна» було перераховано кошти за
авіаквитки для працівників ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 не виробничого призначення в
період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010
року на суму 110 246,40 грн., в період з 01
січня 2011 року по 31 грудня 2011 року на
суму 113 143,40 грн., в період з 01 грудня по 31
грудня 2012 року на суму 136 067,59 грн.

Представником позивача не надано
документального підтвердження факту
необхідності авіаперельоту в ті
країни, в які придбані квитки, а відтак,
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що ТОВ «Азеліс Україна»
занижено суму податку з доходів
фізичних осіб на суму 58 903,00 грн.

Обговорюючи питання щодо висновків
відповідача викладених в Акті
перевірки про порушення позивачем
положень пункту 13.2 ст. 13 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», колегія суддів зважає на
наступне.

Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», будь-які доходи, отримані
нерезидентом із джерелом їх походження
з України, від провадження
господарської діяльності (у тому числі
на рахунки нерезидента, що ведуться в
гривнях) оподатковуються у порядку і за
ставками, визначеними цією статтею.

Згідно з п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
резидент або постійне представництво
нерезидента, що здійснюють на користь
нерезидента або уповноваженої ним
особи будь-яку виплату з доходу з
джерелом його походження з України,
отриманого таким нерезидентом від
провадження господарської діяльності
(у тому числі на рахунки нерезидента, що
ведуться в гривнях), крім доходів,
зазначених у пунктах 13.3 - 13.6,
зобов'язані утримувати податок з таких
доходів, зазначених у пункті 13.1 цієї
статті, за ставкою у розмірі 15
відсотків від їх суми та за їх рахунок,
який сплачується до бюджету під час
такої виплати, якщо інше не передбачене
нормами міжнародних угод, які набрали
чинності.

Як вбачається з матеріалів справи, 29
листопада 2005 року між ТОВ «Арно
Україна» (Позичальник) та нерезидентом
Фірмою «Azelis Frаnce Sas» (Позикодавець)
укладено договір позики №Б/н.

Під час погашення позики ТОВ «Азеліс
Україна» не було сплачено податок, який
утримується на користь бюджету при
виплаті доходів нерезиденту («Azelis Frаnce
Sas») у період з 01 січня 2010 року по 31
грудня 2012 року на загальну суму 77 487,53
грн. (в тому числі за 01 квартал 2010 року
на суму 28 364,78 грн. (15% податку від
загальної суми винагороди 189 098,53 грн.)
та за 1 квартал 2012 року на загальну суму
49 122,75 грн. (15% податку від загальної суми
327 485,01 грн.).

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення від 26 липня 2013
року № є правомірним та
скасуванню не підлягає.

Згідно підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті
14 Податкового кодексу України, витрати
- сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до пункту 137.1 статті 137
Податкового кодексу України, дохід від
реалізації товарів визнається за датою
переходу покупцеві права власності на
такий товар. Дохід від надання послуг
та виконання робіт визнається за датою
складення акта або іншого документа,
оформленого відповідно до вимог
чинного законодавства, який
підтверджує виконання робіт або
надання послуг.

Положеннями пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України
встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта
оподаткування має право на врахування
витрат, підтверджених документами, що
складені нерезидентами відповідно до
правил інших країн.

Згідно пункту 138.4 статті 138 Податкового
кодексу України, витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, 05
січня 2012 року між позивачем та ФОП
ОСОБА_8 укладено договір-доручення №
01/12/13 про надання послуг по організації
перевезення вантажів автомобільним
транспортом у міжнародному і
міжміському сполученні, згідно умов
якого Довіритель (ТОВ «Азеліс Україна»)
доручає, а Повірений (ФОП ОСОБА_8.)
зобов'язується за рахунок Довірителя
організувати перевезення вантажів
автомобільним транспортом по
території України і закордонних країн.

На підтвердження факту виконання
господарських зобов'язань за договором
про надання послуг по організації
перевезення вантажів автомобільним
транспортом у міжнародному і
міжміському сполученні виписано акти
виконання (надання)
транспортно-експедиційних послуг,
банківські виписки.

Однак, матеріали справи не містять
доказів виконання господарських
зобов'язань, що були визначені умовами
вищезазначеного договору.

Так, відповідно розділу 3 договору,
позивач зобов'язаний письмово
направити заявку експедитору (ФОП
ОСОБА_8.), при навантаженні/вивантаженні
звірити кількість і стан вантажу,
завантаженого на транспортний засіб, з
кількістю і станом вантажу, занесеним у
товарно-транспортну накладну.

В свою чергу, ФОП ОСОБА_8 (експедитор)
зобов'язаний вчасно передавати
транспортній організації заявку на
організацію міжнародних автомобільних
перевезень чи на надання інших послуг,
зазначених у договорі.

Таким чином, виходячи зі змісту
договору про надання послуг по
організації перевезення вантажів
автомобільним транспортом у
міжнародному і міжміському сполученні,
доказами факту виконання робіт
(надання послуг) є відповідні
документи, складення яких обумовлено
умовами самого договору.

Однак, позивачем не було надано
документів, що підтверджують факт
виконання зобов'язань за господарським
договором з ФОП ОСОБА_8, у тому числі
довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей,
журналів зважування товару, заявок на
отримання товару тощо, а відтак не
доведено факту виконання вказаного
договору та використання у
господарській діяльності позивача
наданих ФОП ОСОБА_8 послуг.

Крім цього, як вірно зазначено судом
першої інстанції, в порушення вимог
Інструкції про порядок реєстрації
виданих, повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України від 16 травня 1996 року №
99 та зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 12 червня 1996 року за №
293/1318 ТОВ «Азеліс Україна» не
виписувало на ім'я ФОП ОСОБА_8
довіреності на отримання
товарно-матеріальних цінностей, що
вказує на неможливість отримання ФОП
ОСОБА_8 товарів при здійсненні послуг
по організації перевезення вантажів
автомобільним транспортом у
міжнародному і міжміському сполученні.

Під час проведення перевірки
відповідачем було допущено
арифметичну помилку при підрахунку
загальної суми на основі додатку № 7.
Так, загальна сума у додатку № 7 до акту
перевірки становить 1 298 747,38 грн., однак
додавши числові показники у графі
«сума без ПДВ», встановлено, що
загальна сума складає 1 071 464,02 грн.

Судом першої інстанції також
встановлено, що між ТОВ «Азеліс
Україна» та «HR Consulting», в особі ФОП
ОСОБА_9, 26 січня 2012 року укладено
договір про надання послуг з пошуку та
підбору персоналу № 26/0112, згідно умов
якого, ОСОБА_9 (виконавець)
зобов'язується здійснювати за заявкою
Замовника (ТОВ «Азеліс Україна»)
послуги з надання замовникові
працівників для участі у виробничому
процесі, керуванні виробництвом або
для виконання інших функцій, пов'язаних
із виробництвом і (або) реалізацією
продукції (товарів, робіт, послуг).

В підтвердження факту виконання
господарських зобов'язань за вказаним
договором про надання послуг з пошуку
та підбору персоналу виписано: акти
здачі-приймання виконаних робіт,
банківські виписки.

Проте, матеріали справи не містять
доказів виконання господарських
зобов'язань, що були визначені умовами
договору про надання послуг з пошуку та
підбору персоналу від 26 січня 2012 року №
26/0112.

В наданому позивачем акті
здачі-приймання робіт від 31 березня 2012
року № 31/0312 вказано лише загальну назву
послуг «підбір персоналу» та зазначено
її вартість. У інших актах
здачі-приймання робіт до договору від 26
січня 2012 року № 26/01/2012 вказані лише
посади підібраних працівників, та не
зазначено їх прізвищ, що також робить
неможливим встановлення факту
виконання ФОП ОСОБА_9 зобов'язань за
укладеним договором.

Згідно пункту 2.2. договору про надання
послуг з пошуку та підбору персоналу,
по кожній вакансії заповнюється
технічне завдання, яке є невід'ємною
частиною договору. Технічне завдання
містить назву вакансії, вимоги до
кандидатів, термін надання послуг.

Згідно пункту 4.3 договору, ФОП ОСОБА_9
зобов'язується надати звіт на кожного
кандидата (від 3 до 5 осіб по одній
вакансії у вигляді структуризованого
резюме).

Звітів на кожного кандидата технічних
завдань та інших документів, які б
могли підтверджувати факт надання ФОП
ОСОБА_9 послуг з пошуку та підбору
персоналу позивачем надано не було, що
робить неможливим встановлення змісту
господарської операції.

Разом з тим, відповідачем при складанні
додатку № 5 до акту перевірки допущено
помилку, а саме: внесення до реєстру
отриманих актів від агентства «HR
Consulting» не існуючі акти: від 02 серпня 2010
року № УСО-000551 на суму 1 600,00 грн., від 10
листопада 2010 року № УСО-000787 на суму 48
000,00 грн., від 20 січня 2011 року на суму 24
000,00 грн., від 03 липня 2012 року № УСО-000581
на суму 8 302,59 грн., від 08 липня 2012 року №
УСО-000642, від 30 вересня 2012 року № УСО-000861
на суму 7 036,95 грн., від 03 вересня 2012 року
№ УСО-000781 на суму 73 210,00 грн., від 31
жовтня 2012 року № УСО-000892 на суму 7 232,95
грн., від 30 листопада 2012 року № УСО-001037
на суму 1 760,74 грн. та від 31 грудня 2012 року
№ УСО-008890 на суму 1 622,17 грн.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідачем при
складанні додатку № 5 до акту перевірки
протиправно збільшені грошові
зобов'язання ТОВ «Азеліс Україна» з
податку на прибуток підприємств на
суму 181 067,99 грн.

01 квітня 2008 року між ТОВ «Азеліс
Україна» та ФОП ОСОБА_10 укладено
договір про надання послуг № 4, згідно
умов якого Замовник (ТОВ «Азеліс
Україна») доручає, а Виконавець (ФОП
ОСОБА_10) зобов'язується надати послуги
з практичної допомоги в наборі,
друкуванні та копіюванні ВМД.

На підтвердження факту виконання
господарських зобов'язань за договором
про надання послуг виписано: акти
виконання робіт, банківські виписки.

Проте, позивачем складено первині
документи з порушенням вимог пункту 2.4
статті 2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, зокрема, в
актах виконаних робіт зазначено лише
загальну назву послуг «консультативні
послуги, практична допомога в набору,
друкуванні, копіюванні ВМД, кур'єрські
послуги» та її вартість (вартісний
вираз) та не зазначено, які саме
консультативні послуги надавались ФОП
ОСОБА_10, які вантажно-митні декларації
набирались та копіювались (зміст та
обсяг господарської операції, відсутні
відомості також щодо годин виконання
робіт (одиниця виміру господарської
операції), що робить неможливим
встановлення факту виконання ФОП
ОСОБА_10 зобов'язань за господарським
договором.

29 червня 2011 року між ТОВ «Азеліс
Україна» та ТОВ
«Агростройперспектива» укладено
договір про надання
транспортно-експедиційних послуг по
перевезенню вантажів автомобільним
транспортом на території України №
290601, згідно умов якого ТОВ «Азеліс
Україна» (Замовник) доручає, а ТОВ
«Агростройперспектива» (експедитор)
зобов'язується за рахунок замовника
надати транспортно-експедиційні
послуги пов'язані з перевезенням
вантажу автомобільним транспортом.

На підтвердження факту виконання
господарських зобов'язань за договором
на транспортно-експедиційне
обслуговування виписано акти
виконаних робіт.

Однак, в порушення вимог Інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих
і використаних довіреностей на
одержання цінностей, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
від 16 травня 1996 року № 99 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 12 червня 1996 року за № 293/1318, ТОВ
«Азеліс Україна» не виписувало на ім'я
ТОВ «Агростройперспектива»
довіреності на отримання
товарно-матеріальних цінностей, що
вказує на неможливість отримання ТОВ
«Агростройперспектива» товарів при
здійсненні транспортного
експедирування.

Надані позивачем акти здачі-прийняття
робіт не є належним доказом здійснення
господарських операцій за договором
про транспортно-експедиційне
обслуговування, оскільки в них вказані
лише загальне найменування послуг
«експедиційні послуги» та відсутня
інформація щодо місць приймання та
видачі товару (найменування вулиці,
номеру будинку), розшифровки маршруту
за яким здійснювалось перевезення,
дані щодо прізвища, ініціалів та
повноважень особи, яка прийняла роботи
за актом, кількості відпрацьованих
годин, методики розрахунку тарифу, що
робить неможливим встановлення змісту
господарської операції та факту
використання її результатів у
господарській діяльності позивача.

Позивачем не надано накладних, актів
приймання-здачі або інших аналогічних
документів, які б свідчили про передачу
товару працівникам ТОВ
«Агростройперспектива». Отже, відсутнє
документальне підтвердження отримання
ТОВ «Агростройперспектива» продукції
для перевезення, документи на товар, а
також докази подальшої передачі товару
вантажоодержувачам.

Матеріали справи не містять доказів,
які б підтверджували факт виконання
господарських зобов'язань за договором
про транспортно-експедиційне
обслуговування між ТОВ «Азеліс
Україна» та ТОВ
«Агростройперспектива».

Отже, факт виконання умов договорів від
29 червня 2011 року № 290601, від 26 січня 2012
року № 26/0112, від 01 квітня 2008 року № 4 та
від 05 січня 2012 року № 01/12/13
документально не підтверджується.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення від 26 липня 2013
року № є протиправним в частині
донарахувань податку на прибуток
підприємств, створених за участю
іноземних інвесторів за основним
платежем у сумі 408 351,35 грн. та за
штрафними санкціями в сумі 80 990,59 грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що податкові
повідомлення-рішення від 26 липня 2013
року № , № , № та №
є правомірними та скасуванню не
підлягають.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Азеліс
Україна» та Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 04
вересня 2013 року - залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 04 вересня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
В.Ю. Ключкович І.Й. Петрик

Повний текст ухвали складено та
підписано - 16.06.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Ключкович В.Ю.

Петрик І.Й.