Справа № 2а-12218/10/2070
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/10275/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко
Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Київському районі міста
Харкова

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15.11.2010

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08.02.2011

у справі № 2а-12218/10/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пластілюкс груп»

до Державної податкової інспекції у
Київському районі міста Харкова

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання здійснити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 15.11.2010,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08.02.2011,
позов задоволено повністю.

Визнано протиправним дії ДПІ у
Київському районі міста Харкова щодо
невизнання податкової декларації з
податку на додану вартість ТОВ
«Пластілюкс груп» за серпень 2010 року
податковою звітністю. Зобов'язано ДПІ у
Київському районі міста Харкова
прийняти до обліку податкову
декларацію з податку на додану
вартість за серпень 2010 року як
податкову звітність.

ДПІ у Київському районі міста Харкова
подала касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове судове рішення про
відмову в задоволенні позову.
Посилається на порушення судами норм
матеріального права: п.п. 3.3 п. 3 Порядку
заповнення і подання податкової
декларації з податку на додану
вартість, затвердженого наказом ДПА
України від 30.05.1997 № 166, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України від
09.07.1997 за N 250/2054, п.п. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ.

У запереченнях на касаційну скаргу ТОВ
«Пластілюкс груп» зазначає про
правильність та обґрунтованість
висновків судів попередніх інстанцій
та просить залишити оскаржувані
рішення без змін, а скаргу - без
задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ТОВ «Пластілюкс груп»
17.09.2010 подано до контролюючого органу
податкову декларацію з податку на
додану вартість за серпень 2010 року з
додатками, яку відповідач не визнав
податковою звітністю з причин
непроставлення прочерків у значеннях
показників, що не заповнюються через
відсутність інформації, про що
позивача було повідомлено листом від
21.09.2010 № 20351/10/28-317 та запропоновано
надати нову податкову декларацію за
серпень 2010 року.

Позиція податкового органу полягає в
тому, що відсутність прочерків у
значеннях показників декларації, що не
заповнюються через відсутність
інформації, є порушенням п. 3.3 Порядку
заповнення і подання податкової
декларації з податку на додану
вартість, затвердженого наказом ДПА
від 30.05.1997 № 166, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 09.07.1997
за N 250/2054 (далі Порядок), і має наслідком
невизнання такої декларації
податковою звітністю на підставі п.п.
4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» від
21.12.2000 № 2181-ІІІ (далі Закон № 2181-ІІІ).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що направлена відповідачу податкова
декларація позивачем заповнена
належним чином, а тому підстав,
передбачених у п.п. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону
№ 2181-ІІІ, для невизнання зазначеної
декларації як податкової звітності у
контролюючого органу не було.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального права та вважає, що
суди повно встановили обставини, що
мають значення для вирішення справи, та
надали їм правову оцінку.

Відповідно до абз. 1 п.п. 4.1.2. п. 4.1 ст. 4
Закону № 2181-ІІІ прийняття податкової
декларації є обов'язком контролюючого
органу. Податкова декларація
приймається без попередньої перевірки
зазначених у ній показників через
канцелярію, чий статус визначається
відповідним нормативно-правовим актом.
Відмова службової (посадової) особи
контролюючого органу прийняти
податкову декларацію з будь-яких
причин або висування нею будь-яких
передумов щодо такого прийняття
(включаючи зміну показників такої
декларації, зменшення або скасування
від'ємного значення об'єктів
оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється та розцінюється як
перевищення службових повноважень
такою особою, що тягне за собою її
дисциплінарну та матеріальну
відповідальність у порядку,
визначеному законом.

Згідно з абз. 5 п.п. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4
вказаного Закону визначає вичерпний
перелік підстав, за яких контролюючий
орган має право не визнавати надану
платником податків звітність
податковою звітністю. Такою підставою
є заповнення податкової декларації
всупереч правилам, зазначеним у
затвердженому порядку її заповнення,
зокрема, якщо в ній не зазначено
обов'язкових реквізитів, її не
підписано відповідними посадовими
особами, не скріплено печаткою
платника податків.

Таким чином, наведеними нормативними
положеннями встановлено
обов'язковість прийняття контролюючим
органом податкової декларації без
попередньої перевірки зазначених у ній
показників та передбачено вичерпний
перелік підстав для невизнання
податкової звітності платника
податків, серед яких відсутні такі
підстави як незазначення в декларації
необов'язкових реквізитів, серед яких є
«прочерки в показниках, які не
заповнюються», проставлення яких
передбачено п. 3.3. Порядку.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ТОВ «Пластілюкс груп» у
поданій декларації з податку на додану
вартість за серпень 2010 року заповнено
рядки 041(ЄДРПОУ) та 05 (ІПН) та
проставлено прочерки у рядках 03*, 042, 043,
044 (для юридичної особи-платника), що
дозволяє ідентифікувати позивача як
платника податку на додану вартість,
тому відсутність прочерків у рядках
декларації, що не заповнюються через
відсутність інформації, не впливає на
її показники та не призводить до
неможливості або ускладнення
перевірки податковим органом
зазначених у ній даних.

Враховуючи наведене, суди попередніх
інстанцій дійшли правильних висновків
про протиправність дій відповідача
щодо невизнання декларації з податку
на додану вартість за серпень 2010 року
як податкової звітності.

Зважаючи на викладене, касаційна
скарга залишається без задоволення, а
оскаржені судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Київському районі міста
Харкова залишити без задоволення, а
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15.11.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08.02.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Н.Г. Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун