Справа № 820/5022/14
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

29 травня 2014 р.
№ 820/5022/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Єгупенко В.В.

за участю секретаря - Вождаєвої М.О.

за участю представників сторін:

представника позивача - Дуліч В.М.

представника відповідача - Супрун В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Енергетик" до
Індустріальної об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкових повідомлень - рішень - ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Енергетик",
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Індустріальної об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області, в якому просить
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Індустріальної ОДПІ м. Харкова: від 24
лютого 2014 року № (форма «Р») про
визначення податкового зобов'язання по
податку на прибуток приватних
підприємств (152 994 грн. за основним
платежем); від 24 лютого 2014 року №
(форма «Р») про визначення податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість (217 579 грн. за основним
платежем).

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що висновки відповідача щодо
порушень податкового законодавства,
зроблені в акті перевірки є
необґрунтованими, у зв'язку з чим
просить суд скасувати податкові
повідомлення-рішення, оскільки вони не
відповідають вимогам чинного
законодавства.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повному обсязі, посилаючись на
обставини зазначені у позові.

Представник відповідача в судовому
засіданні адміністративний позов не
визнав, заперечував проти його
задоволення, зазначив, що не
погоджується із доводами даного
позову, вважає їх необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, проаналізувавши
норми матеріального права та докази у
їх сукупності, дійшов висновку, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що позивач,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Енергетик",
зареєстроване як юридична особа,
станом на час розгляду справи
перебуває на обліку як платник
податків в Індустріальній ОДПІ м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області та
зареєстроване як платник податку на
додану вартість.

Вказані обставини сторонами
визнаються, а тому в силу ч. 3 ст. 72 КАС
України не доказуються перед судом.

Судом встановлено, що Індустріальною
ОДПІ м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
проведено планову виїзну перевірку з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2010 року о
31.12.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 року по
31.12.2012 року.

Результати перевірки оформлені актом
від 10.02.2014 року за № 344/20-36-22-01-07/21232683 (а.с.
19-66, т.1).

У висновках вказаного акту перевірки
контролюючим органом відображено
висновок про порушення позивачем, в
тому числі, приписів: п. 138.2, п. 138.4, п. 138.10
ст. 138, п. 139.1.9 ст. 139 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток в періоді, що
перевірявся на загальну суму 152994 грн.;
п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 ПК
України, що призвело до заниження ПДВ
всього на суму 217579 грн.

З посиланням на висновки акту
перевірки від 10.02.2014 року за №
344/20-36-22-01-07/21232683 відповідачем прийнято
податкові повідомлення-рішення від 24
лютого 2014 року: № (форма «Р») про
визначення податкового зобов'язання по
податку на прибуток приватних
підприємств (152 994 грн. - за основним
платежем, 33648,5 - за штрафними
(фінансовими) санкціями); № (форма
«Р») про визначення податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість (217 579 грн. - за основним
платежем та 54394,75 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями) (а.с. 14, 17, т. 1).

З дослідженого акту перевірки слідує,
що фактичною підставою для прийняття
контролюючим органом податкових
повідомлень - рішень № та №
від 24 лютого 2014 року, слугував висновок
контролюючого органу про безпідставне
формуванням позивачем витрат та
податкового кредиту по ПДВ по
операціям з ПП «Рембудкомплект-Плюс» і
ТОВ «Промтехноопт», оскільки при
проведенні перевірки не були надані
документи на підтвердження здійснення
господарських операцій.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, покладених
суб'єктом владних повноважень в основу
спірного податкових
повідомлень-рішень на відповідність
вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд
зазначає наступне.

Щодо податкового повідомлення-рішення
№ (форма «Р») про визначення
податкового зобов'язання по податку на
прибуток приватних підприємств, а отже
господарських взаємовідносин з ПП
«Рембудкомплект-Плюс» і порушень п. 138.2,
п. 138.4, п. 138.10 ст. 138, п. 139.1.9 ст. 139 ПК
України, суд виходить з наступного.

Правові відносини з приводу формування
валових витрат урегульовані розділом
ІІІ Податкового кодексу України.

Відповідно до приписів п.14.1.27 ст. 14
Податкового кодексу України витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Поняття господарської діяльності
визначено в п. 14.1.36 ст. 14 Податкового
кодексу України, відповідно до якого
господарська діяльність - це
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Стаття 135 Податкового кодексу України
містить у собі склад витрат та порядок
їх визнання, так, відповідно п.138.1
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6-138.9, 138.11 цієї статті;
інших витрат, визначених згідно з
пунктами 138.5, 138.10-138.12 цієї статті,
пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього
Кодексу; крім витрат, визначених у
пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139
цього Кодексу.

Відповідно п. 138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього Кодексу.

Згідно із приписами абз.1 п.п.139.1.9 п.139.1
ст.139 Податкового кодексу України до
витрат не включаються витрати, які не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

З огляду на викладене, необхідною
умовою для виникнення у платника
податків права на віднесення витрат по
придбанню товару (робіт, послуг) до
складу валових витрат є факт придбання
товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності, за наявності належно
оформлених податкових накладних.

Так, з матеріалів справи слідує, що між
ТОВ "Енергетик" (Замовник) і ПП
«Рембудкомплект-Плюс» (Виконавець)
укладено наступні договори:

- договір № 26 від 28 серпня 2012 року,
за яким ПП «Рембудкомплект-плюс»
зобов'язався виконати електромонтажні
роботи в цукровосушильному відділенні
«Яреськовського цукрового заводу» (а.с
110-112, т.1);

- договір № 27 від 04 вересня 2012 року,
за яким ПП «Рембудкомплект-плюс»
зобов'язався виконати електромонтажні
роботи на блоці №4 Зуївської ТЕС (а.с.
132-134, т.1);

- договір №28 від 18 вересня 2012 року,
за яким ПП «Рембудкомплект-плюс»
зобов'язався виконати електромонтажні
роботи на блоці №4 Зуївської ТЕС (а.с.
149-151, т.1);

- договір №29 від 01 жовтня 2012 року,
за яким ПП «Рембудкомплект-плюс»
зобов'язався виконати електромонтажні
роботи на блоці №4 Зуївської ТЕС (а.с.
163-165, т.1);

- договір №30 від 29 жовтня 2012 року,
за яким ПП «Рембудкомплект-плюс»
зобов'язався виконати електромонтажні
роботи на пункті прийому, зберігання і
первинної обробки зерна (а.с. 195-197, т.1);

- договір №31 від 01 листопада 2012
року, за яким ПП «Рембудкомплект-плюс»
зобов'язався виконати електромонтажні
роботи на Зиньківському
комбікормовому заводі (а.с. 211-213, т.1);

- договір №32 від 03 грудня 2012 року,
за яким ПП «Рембудкомплект-плюс»
зобов'язався виконати електромонтажні
роботи на Курахівській ТЕС (а.с. 225-227,
т.1);

- договір №33 від 03 грудня 2012 року,
за яким ПП «Рембудкомплект-плюс»
зобов'язався виконати електромонтажні
роботи на пункті приймання, зберігання
та первинної обробки зерна (а.с. 243-245,
т.1);

- договір №34 від 04 грудня 2012 року,
за яким ПП «Рембудкомплект-плюс»
зобов'язався виконати електромонтажні
роботи на Курахівській ТЕС (а.с. 11-13, т.1).

Суд зазначає, що за своїм змістом
вказані договори є договорами підряду.

Порядок укладання та виконання
договорів на будівельні та
будівельно-монтажні роботи
регулюються ЦК України, де встановлено,
що (ст. 875) за договором будівельного
підряду підрядник зобов'язується
збудувати і здати у встановлений строк
об'єкт або виконати інші будівельні
роботи відповідно до
проектно-кошторисної документації, а
замовник зобов'язується надати
підрядникові будівельний майданчик
(фронт робіт), передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх. Договір будівельного
підряду укладається на проведення
нового будівництва, капітального
ремонту, реконструкції (технічного
переоснащення) підприємств, будівель
(зокрема житлових будинків), споруд,
виконання монтажних,
пусконалагоджувальних та інших робіт,
нерозривно пов'язаних з
місцезнаходженням об'єкта. До договору
будівельного підряду застосовуються
положення цього Кодексу, якщо інше не
встановлено законом.

В ст. 877 ЦК України встановлено, що
підрядник зобов'язаний здійснювати
будівництво та пов'язані з ним
будівельні роботи відповідно до
проектної документації, що визначає
обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які
ставляться до робіт та до кошторису, що
визначає ціну робіт. Підрядник
зобов'язаний виконати усі роботи,
визначені у проектній документації та
в кошторисі (проектно-кошторисній
документації), якщо інше не встановлено
договором будівельного підряду.
Договором будівельного підряду мають
бути визначені склад і зміст
проектно-кошторисної документації, а
також має бути визначено, яка із сторін
і в який строк зобов'язана надати
відповідну документацію.

На підтвердження господарських
операцій по проведенню зазначених
робіт позивачем надано податкові
накладні, локальні кошториси на роботи
за договором; довідки про вартість
виконаних будівельних робіт; акти
приймання-передачі виконаних
будівельних робіт.

При цьому, позивачем не надано
відомостей про наявність у сторін по
договорам підряду проектної
документації, предмет даного договору
носить загальний характер, без
конкретизації, які саме роботи повинні
проводитись, їх перелік та об'єми.

Спільним Наказом Державного Комітету
Статистики України та Державного
комітету України з будівництва та
Архітектури № 237/5 від 21.06.02 р. "Про
затвердження типових форм первинних
документів з обліку в будівництві",
затверджені типові форми № КБ-2в "Акт
приймання виконаних підрядних робіт"
та № КБ-3 "Довідка про вартість
виконаних підрядних робіт". Дані типові
форми розповсюджуються на будівельні
організації, будівельні структурні
підрозділи підприємств всіх видів
економічної діяльності незалежно від
форм власності, які виконують
будівельні та монтажні роботи, роботи
по капітальному та поточному ремонту
споруд та будівель та інші підрядні
роботи незалежно від форм власності
даного підприємства.

Акти Форми № КБ-2в є актами приймання
виконаних підрядних робіт підрядчиком
та в яких відображаються всі витрати
підрядника: прямі (вартість матеріалів,
виробів та конструкцій, заробітна
плата, вартість експлуатації машин),
загальновиробничі витрати, додаткові
витрати, тощо, а також акти Форми №КБ-3,
які складаються для визначення
вартості виконаних об'ємів будівельних
робіт і відображаються понесені
витрати підрядника по будові, тобто
акти, які підтверджували фактичні
обсяги виконаних робіт не відповідають
вимогам наведеного наказу та не
містять інформації про витрати,
понесені тим чи іншим підрядником при
виконанні будівельно-монтажних робіт,
перелік використаних
матеріально-технічних ресурсів, тощо,
відповідачем був зроблений висновок
про відсутність доказів їх
пов'язаності з господарською
діяльністю підприємства, а тому
фактичне отримання позивачем
будівельних робіт від контрагента не
підтверджено належним чином
оформленими первинними та іншими
документами.

Суд також вважає за потрібне відмітити,
що відповідно приписам ст. 882 ЦК України
замовник, який одержав повідомлення
підрядника про готовність до передання
робіт, виконаних за договором
будівельного підряду, або, якщо це
передбачено договором, - етапу робіт,
зобов'язаний негайно розпочати їх
прийняття. Передання робіт підрядником
і прийняття їх замовником оформляється
актом, підписаним обома сторонами.

Оскільки спеціальним нормативним
документом для уніфікації звітних
документів була затверджена форма акту
Форми № КБ-2в, то позивач та його
контрагент повинні були дотримуватися
порядку оформлення звітної
документації по виконанню договорів
будівельного підряду (підряду).

Фактично, згідно наданих позивачем
актів виконаних робіт неможливо
встановити трудові ресурси необхідні
для виконання робіт.

Окремо суд вважає за потрібне
відзначити, що у позивача на виконання
вимог ст. 11 КАС України судом були
витребувані технічна документація
(технічне завдання), допуски, дозвільні
документи на працівників-виконавців
робіт, з якими повинен був проводитись
інструктаж (а.с. 94-95, т.2).

Проте, вказані документи позивачем
суду не надані та не надано жодних
доказів та пояснень з приводу
використання досліджуємих
господарських операцій у власній
господарській діяльності.

Також слід відмітити, що позивачем
платіжні доручення і виписки по
банківському рахунку надані у
ксерокопіях, не засвідчені банківською
установою, а отже не можуть бути
визнані судом належними та
допустимими доказами підтвердження
здійснення оплати за договорами
підряду.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні визначено, що
господарська операція - це дія або
подія, що викликає зміни у структурі
активів і зобов'язань, власному
капіталі підприємства. Таким чином,
юридичний аспект вчинених
господарських дій або подій не входять
до складу поняття «господарська
операція» - (бухгалтерський чи
економічний ефект).

Валові витрати можуть бути
підтверджені лише тими документами,
які свідчать про реальність виконання
договору, зміст, обсяг наданих послуг
та їх вартість.

Частина 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» висуває до
первинних документів такий
обов'язковий реквізит як зміст та обсяг
господарської операції, одиницю виміру
господарської операції.

Враховуючи неналежне оформлення
первинної документації, відсутності
документів щодо реальності проведених
операцій, з яких можливо було б
встановити зміст та обсяги надання
послуг, Позивач не підтвердив
реальність господарської операції.

Окремо суд відзначає, що позивачем не
надано суду на підтвердження
реальності виконання угоди доказів
проведення погоджувальної роботи з
контрагентом та здійснення
інструктажу з техніки безпеки з
працівниками, яким доручено проведення
робіт.

З огляду на викладене, суд погоджується
з висновком податкового органу про
щодо встановленого перевіркою
порушення позивачем вимог п. 138.2, п. 138.4,
п. 138.10 ст. 138, п. 139.1.9 ст. 139 Податкового
кодексу України, а тому позовні вимоги
про скасування податкового
повідомлення-рішення № (форма
«Р») є необґрунтованими і задоволенню
не підлягають.

Щодо податкового повідомлення -
рішення від 24 лютого 2014 року №
(форма «Р») про визначення податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість суд зазначає наступне.

Як слідує з матеріалів справи
порушення приписів п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.
200.1, п. 200.2 ст. 200 ПК України, що призвело
до заниження ПДВ всього на суму 217579
грн., встановлено контролюючим органом
по взаємовідносинам ТОВ «Енергетик» з
ТОВ «Промтехноопт».

Так, між ТОВ «Енергетик» (Замовник) і
ТОВ «Промтехноопт» (Виконавець)
укладено договір № 10 від 04.05.2011 року та
№ 11 від 01.06.2011 року про надання
консультаційно-інформаційних послуг
(а.с. 99-100, 105-106, т.1).

За умовами вказаних договорів
ввиконавець зобов'язується за
завданням (замовленням) Замовника
надати йому
консультаційно-інформаційні послуги, а
Замовник зобов'язується оплачувати
замовлені ним послуги.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України (далі по
тексту - Кодекс), податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

За приписами п.198.3. ст. 198 Податкового
кодексу податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п.198.1. ст. 198 Податкового кодексу
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2. ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: -дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу, що передбачено п. 198.6. ст.
198 Податкового кодексу України.

Отже, підставою для нарахування
податкового кредиту є податкова
накладна видана платником податку.

Між тим, суд зазначає, що наявність
податкових накладних дійсно є
обов'язковою обставиною для визначення
правильності формування податкового
кредиту, але не вичерпною, оскільки
визначальною умовою для віднесення сум
ПДВ на підставі податкових накладних
до податкового кредиту є реальність
господарських операцій, яка
підтверджується первинними
документами оформленими належним
чином.

Слід відмітити, що відповідно приписам
п. 138.10.4 ст. 138 ПК України до інших
операційних витрат належать витрати на
інформаційне забезпечення
господарської діяльності платника
податку, в т.ч. з питань законодавства.

При цьому, в п. 138.2 вказаної статті
встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

В п. 44.1 т. 44 ПК України зазначено, що для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

В п. 44.2 вказаної статті передбачено, що
для обрахунку об'єкта оподаткування
платник податку на прибуток
використовує дані бухгалтерського
обліку щодо доходів та витрат з
врахуванням положень цього Кодексу.

Методика бухгалтерського обліку
тимчасових та постійних податкових
різниць затверджується у порядку,
передбаченому Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

В Законі України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» визначено, що первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення. Підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно ч. 2 ст. 3 Закону податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку.

В ч. 1 та ч. 2 ст. 9 цього Закону
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій і повинні мати
такі обов'язкові реквізити: назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Норми аналогічного змісту містить
Положення «Про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Мінфіну України
N 88 від 24.05.95 р., зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.95 р. за
№ 168/704. Крім того в п. 2.16 цього Положення
зроблене застереження стосовно того,
що забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам.

Позивачем до матеріалів справи надані
акти виконаних робіт б/н від 31.05.11 р. та
від 30.06.2011р., які є документом
відповідно умов договорів мають
підтвердити факт виконання послуг (а.с.
102, 108, т.1).

Також позивачем надані протоколи
узгодження вартості (а.с. 101, 107, т.1).

Проте і в актах, і в протоколах відсутні
відомості, які саме послуги надавались,
не містять конкретизації наданих
інформаційно-консультаційних послуг.
Вони містять лише назву послуг
(консультаційні послуги) та їх
вартість, проте не розкривають суті
наданих послуг та їх зв'язку з
господарською діяльністю позивача.

Також відсутня інформація стосовно
осіб, які надавали послуги та
консультації, їх спеціальність, освіта.

Крім того, позивачем не надано доказів
того, що отримані послуги відповідають
меті та напрямам господарської
діяльності позивача та не доведено
наявності економічного ефекту від
придбання
інформаційно-консультативних послуг.

Наведені обставини свідчать про те, що
вказані акти прийому-передачі
виконаних робіт не відповідають
приписам Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», а тому не можуть
бути прийняті в якості первинного
документу бухгалтерського обліку на
підтвердження правомірності
формування витрат та податкового
кредиту по ПДВ по операціям з ТОВ
«Промтехноопт».

Також позивачем не надано доказів
передання Виконавцю за вказаними
договорами будь-яких завдань.

Таким чином, суд приходить до висновку
про не підтвердження позивачем
документально фактичного отримання
інформаційно-консультаційних послуг.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Оскільки судовим розглядом не
встановлено факту порушення спірним
податковим повідомленням-рішенням
прав та охоронюваних законом інтересів
позивача у сфері публічно-правових
відносин, то в задоволенні позову
належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71, ст. 158, ст. 159,
ст. 160, ст. 161ст. 162, ст. 163, ст. 167 КАС
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю "Енергетик" до
Індустріальної об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкових повідомлень - рішень -
відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Енергетик" ( п/р 4 у ПАТ "Райфайзен
Банк Аваль" МФО 380805, ІПН 74) на
користь Державного бюджету України
суму судового збору у розмірі 4384,80 грн.,
(чотири тисячі триста вісімдесят
чотири грн., 80 коп.).

Постанова може бути оскаржена в
Харківський апеляційний
адміністративний суд через
Харківський окружний адміністративний
суд шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня її
проголошення, копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 03
червня 2014 року.

Суддя
Єгупенко В.В.