Справа № 2а-5413/11/1905
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року м. Київ
К/800/59155/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

провівши попередній розгляд
касаційної скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 на
постанову Заліщицького районного суду
Тернопільської області від 01 березня
2012 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 16 жовтня 2013 року у справі №
2-а-5413/11/1905 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Заліщицької міської ради, треті особи -
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання
протиправними та скасування рішень, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2011 року ОСОБА_1, ОСОБА_2
звернулись до Заліщицького районного
суду Тернопільської області з
адміністративним позовом до
Заліщицької міської ради, треті особи -
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просили
визнати протиправними та скасувати
рішення сесій Заліщицької міської ради
№ 293 від 25 лютого 2003 року; № 678 від 21
жовтня 2003 року; № 1083 від 21 травня 2004
року.

В обґрунтування вимог позовної заяви
вказано, що на сесіях Заліщицької
міської ради не надано належної
юридичної оцінки розбіжностям у
технічній документації при видачі
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 державного
акту на право власності на земельну
ділянку. Також зазначено, що рішення
сесії Заліщицької міської ради № 1083
від 21 травня 2004 року незаконне,
оскільки порушує вимоги п. 10 ст. 59
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Постановою Заліщицького районного
суду Тернопільської області від 01
березня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року, в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими
рішеннями, позивачі звернулись з
касаційною скаргою, в якій просять їх
скасувати, та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована невірним
застосуванням судами норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши в межах доводів касаційної
скарги матеріали справи на предмет
повноти та всебічності дослідження їх
судами та обґрунтованості
застосування норм матеріального права
до спірних правовідносин, вивчивши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів не вбачає підстав до її
задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 04
січня 1992 року та 20 жовтня 1992 року
придбав у виконкому Заліщицької
міської ради квартири в двоквартирному
будинку по АДРЕСА_1

25 лютого 2003 року за результатами
розгляду колективної заяви
співвласників житлового будинку
АДРЕСА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
Заліщицькою міською радою було
прийнято рішення № 293 про передачу їм у
спільну сумісну власність земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд по
АДРЕСА_2 площею 0,0278 га.

Рішенням сесії Заліщицької міської
ради № 678 від 21 жовтня 2003 року внесено
зміни в попереднє рішення № 293 від 25
лютого 2003 року та передано у спільну
сумісну власність вищезазначеним
громадянам земельну ділянку загальною
площею 0, 255 га.

17 січня 2005 року ОСОБА_3 був виданий
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0, 0255 га, що
розташована в АДРЕСА_2, із зазначенням
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як співвласників
даної земельної ділянки (серія ЯА №
005641).

Відповідно до пунктів „а", „б", „в", „г"
статті 12 Земельного кодексу України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад належить розпорядження
землями територіальних громад,
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб, надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності,
вилучення земельних ділянок із земель
комунальної власності.

Згідно зі ст. 40 Земельного кодексу
України громадянам України за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування можуть
передаватися безоплатно у власність
або надаватися в оренду земельні
ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і гаражного
будівництва в межах норм, визначених
цим Кодексом.

Статтею 116 Земельного кодексу України
встановлено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом,
або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного
кодексу України власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Згідно з поквартальним планом забудови
м. Заліщики за будинковолодінням
АДРЕСА_1, закріплена земельна ділянка
загальною площею 0,0123 га, тоді як за
будинковолодінням АДРЕСА_2, закріплена
земельна ділянка загальною площею 0,0278.

Рішенням сесії Заліщицької міської
ради № 1069 від 14 травня 2008 року ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення у
спільну сумісну власність земельної
ділянки загальною площею 0,0123 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд по АДРЕСА_1, за
рахунок земель, не наданих у власність
та користування.

Проте, позивачі не розробили та не
подали на затвердження сесії
Заліщицької міської ради проектну
документацію на земельну ділянку по
АДРЕСА_1. Згідно звіту Заліщицької
міської ради про наявність земель та
розподіл їх по землекористувачах,
власниках земель, угіддях та видах
економічної діяльності, вищезазначена
земельна ділянка обліковується в
землях житлової забудови, не наданих у
власність чи користування.

Зі змісту ст. 152 Земельного кодексу
України вбачається, що лише власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю. ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 не є ні власниками, ні
користувачами земельної ділянки, яка
відноситься до будинку АДРЕСА_1.

Щодо прийняття Заліщицькою міською
радою рішення № 1083 від 21 травня 2004 року
про перейменування ухвал сесій
Заліщицької міської ради в рішення
сесій Заліщицької міської ради, то
Заліщицька міська рада діяла
відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», в якій вказано, що рада в
межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
погоджується, що рішення сесій
Заліщицької міської ради № 293 від 25
лютого 2003 року; № 678 від 21 жовтня 2003
року; № 1083 від 21 травня 2004 року -
відповідають вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України.

Таким чином, рішення судів попередніх
інстанцій про відмову у задоволенні
позову ґрунтуються на всебічному,
повному і об'єктивному розгляді усіх
обставин справи в їх сукупності. Судами
вірно встановлено характер спірних
взаємовідносин та обґрунтовано
застосовано норми матеріального права
до їх вирішення. Порушень норм
процесуального закону, які б могли
призвести до прийняття невірного
рішення, не встановлено. Доводи
касаційної скарги зазначений висновок
суду не спростовують.

Згідно ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 220-1, 224, 230, 231 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
відхилити.

Постанову Заліщицького районного суду
Тернопільської області від 01 березня
2012 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 16 жовтня 2013 року у справі №
2-а-5413/11/1905 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, в порядку та у строки,
визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: