Справа № 826/4615/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2014 року 08:57 № 826/4615/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Скочок Т.О., суддів
Кармазіна О.А., Шрамко Ю.Т., при
секретарі Новик В.М., розглянувши у
порядку письмового провадження
адміністративну справу
за позовомПриватного підприємства
«Роса» доДержавної інспекції України
з контролю за цінами проскасування
рішення від 24.03.2014 року №45, -
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернулося Приватне
підприємство «Роса» (надалі - позивач
або ПП «Роса») з позовом до Державної
інспекції України з контролю за цінами
(надалі - відповідач або
Держцінінспекція України) про
скасування рішення Державної
інспекції України з контролю за цінами
про застосування до Приватного
підприємства «Роса»
адміністративно-господарських санкцій
за порушення державної дисципліни цін
від 24.03.2014 року №45.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18.04.2014 року
відкрито провадження у справі,
закінчено підготовче провадження на
призначено справу до судового розгляду
у судовому засіданні на 06.05.2014 року.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог, представник позивача зазначив,
що оскаржуване рішення від 24.03.2014 року
№45 є необґрунтованим, оскільки при
встановленні Держцінінспекцією
України порушення з боку ПП «Роса»
порядку формування, встановлення та
застосування державних (регульованих)
цін при формуванні ціни на продовольчі
товари не було враховано витрат
позивача з транспортування товару, а
також того факту, що переважна
більшість договорів поставок вказаних
товарів здійснювалася у результаті
відкритих тендерів. Крім того,
представник позивача наголошував, що
торгівельна та
постачальницько-збутова надбавка є
різними за своєю суттю надбавками, а
тому використання в оскаржуваному
рішенні поняття «перевищення
встановленої граничної торгівельної
(постачальницько-збутової) надбавки»
по відношенню до ПП «Роса» є
неправомірним.

У судове засідання 06.05.2014 року з'явилися
представники сторін.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав у повному
обсязі та просив суд задовольнити його
з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову
заперечував, підтримавши доводи,
викладені у письмових запереченнях
проти позову, вказуючи на те, що
Держцінінспекції України при
прийнятті оскаржуваного рішення від
24.03.2014 року №45 діяла у межах наданих їй
повноважень, оскільки під час
перевірки ПП «Роса» виявлено, що
останнім порушено порядок формування,
встановлення та застосування
державних (регульованих) цін при
формуванні ціни на продовольчі товари.

Суд у судовому засіданні 06.05.2014 року за
згодою сторін на підставі ч. 4 ст. 122
Кодексу адміністративного судочинства
України (надалі - КАС України),
враховуючи відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, ухвалив
про перехід до розгляду справи у
порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд зазначає
про наступне.

Держцінінспекцією України проведено
перевірку дотримання вимог щодо
формування, встановлення та
застосування державних регульованих
цін ПП «Роса», на підставі чого
складено відповідний акт №113 (надалі -
акт).

В акті вказано, що за результатами
позапланової перевірки, яка
відбувалася у період з 14.03.2014 року по
17.03.2014 року на підставі наказу від 13.03.2014
року №148/14 та направлення на перевірку
від 13.03.2014 року №124 у присутності
директора ПП «Роса» Малєванчук Н.В.,
встановлено, що ПП «Роса» за період з
14.03.2013 року по 13.03.2014 року при формуванні
ціни на:

- борошно пшеничне, макаронні вироби,
крупи застосувало граничну
торгівельну (постачальницько-збутову)
надбавку більше 12%;

- олію соняшникову, яйця курячі, масло
вершкове, сир кисломолочний
застосувало граничну торгівельну
(постачальницько-збутову) надбавку
більше ніж 10%;

- хліб застосувало граничну
торгівельну (постачальницько-збутову)
надбавку більше ніж 15%,

що, як вбачається зі змісту акту, є
порушенням розпорядження Київської
міської державної адміністрації від
08.05.2012 року №741 «Про регулювання цін на
продовольчі товари».

На підставі викладеного вище,
Держцінінспекцією України винесено
рішення про застосування
адміністративно-господарських санкцій
за порушення державної дисципліни цін
№45 від 24.03.2014 року, яким у зв'язку з
порушенням ПП «Роса» розпорядження
Київської міської державної
адміністрації від 08.05.2012 року №741 «Про
регулювання цін на продовольчі товари»
в частині перевищення встановленої
граничної торгівельної
(постачальницько-збутової) надбавки за
період з 14.03.2013 року по 13.03.2014 року
необґрунтовано отриманої виручки, що
склала 16 029,07 грн. вирішено вилучити у
ПП «Роса» в дохід державного бюджету
суму необґрунтовано отриманої виручки
16 029,07 грн. та штрафу в сумі 16 029,07 грн.

Вважаючи оскаржуване рішення №45 від
24.03.2014 року необґрунтованим, а, відтак,
таким, що підлягає скасуванню, позивач
звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд
виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який
визначає основні засади цінової
політики і регулює відносини, що
виникають у процесі формування,
встановлення та застосування цін, а
також здійснення державного контролю
(нагляду) та спостереження у сфері
ціноутворення, є Закон України «Про
ціни і ціноутворення» від 21.06.2012 року
№5007-VI (надалі - Закон №5007).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону №5007,
реалізація державної цінової політики,
проведення економічного аналізу рівня
та динаміки цін, розроблення та
внесення пропозицій щодо формування та
реалізації державної цінової політики
здійснюються центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
цінову політику.

Таким органом, згідно п.п. 1 та 2
Положення про Державну інспекцію
України з контролю за цінами,
затвердженого Указом Президента
України від 30.03.2012 року №236/2012 (надалі -
Положення №236/2012), є Державна інспекція
України з контролю за цінами
(Держцінінспекція України).

Згідно абз. 6 п. 3 Положення №236/2012,
основними завданнями Держцінінспекції
України є здійснення державного
контролю (нагляду) за дотриманням вимог
щодо формування, встановлення та
застосування державних регульованих
цін.

При цьому, Держцінінспекція України
відповідно до покладених на неї
завдань, зокрема, приймає рішення про
застосування
адміністративно-господарських санкцій
за порушення вимог щодо формування,
встановлення та застосування
державних регульованих цін (пп. 9-3 п. 4
Положення №236/2012).

Водночас, приписами п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону
№5007 визначено, що до суб'єктів
господарювання, зокрема,
застосовуються
адміністративно-господарські санкції
за порушення вимог щодо формування,
встановлення та застосування
державних регульованих цін - вилучення
необґрунтовано одержаної виручки, що
становить позитивну різницю між
фактичною виручкою від продажу
(реалізації) товару та виручкою за
цінами, сформованими відповідно до
запровадженого способу регулювання
(крім тих, що на постійній основі
надають житлово-комунальні послуги або
мають адресного споживача), та штраф у
розмірі 100 відсотків необґрунтовано
одержаної виручки.

Суми адміністративно-господарських
санкцій зараховуються до державного
бюджету (ч. 2 ст. 20 Закону №5007).

Як вбачається з матеріалів справи та зі
змісту оскаржуваного рішення №45 від
24.03.2014 року, останнє прийнято у зв'язку з
порушенням ПП «Роса» розпорядження
Київської міської державної
адміністрації від 08.05.2012 року №741 «Про
регулювання цін на продовольчі товари»
в частині перевищення встановленої
граничної торгівельної
(постачальницько-збутової) надбавки за
період з 14.03.2013 року по 13.03.2014 року при
формуванні ціни на: борошно пшеничне,
макаронні вироби, крупи застосувало
граничну торгівельну
(постачальницько-збутову) надбавку
більше 12%; олію соняшникову, яйця
курячі, масло вершкове, сир
кисломолочний застосувало граничну
торгівельну (постачальницько-збутову)
надбавку більше ніж 10%; хліб
застосувало граничну торгівельну
(постачальницько-збутову) надбавку
більше ніж 15%.

Відповідно до ст. 13 Закону №5007,
державне регулювання цін здійснюється
Кабінетом Міністрів України, органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень шляхом:

1) установлення обов'язкових для
застосування суб'єктами
господарювання: фіксованих цін;
граничних цін; граничних рівнів
торговельної надбавки (націнки) та
постачальницько-збутової надбавки
(постачальницької винагороди);
граничних нормативів рентабельності;
розміру постачальницької винагороди;
розміру доплат, знижок (знижувальних
коефіцієнтів);

2) запровадження процедури
декларування зміни ціни та/або
реєстрації ціни.

При цьому, п. 12 Додатку до Постанови
Кабінету Міністрів України від 25.12.1996
року №1548, яким затверджені повноважені
центральних органів виконавчої влади,
Ради міністрів Автономної Республіки
Крим, обласних, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій, виконавчих органів
міських рад щодо регулювання цін і
тарифів на окремі види продукції,
товарів і послуг, визначено, що рада
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласні, Київська та Севастопольська
міські державні адміністрації
регулюють (встановлюють), зокрема,
граничні торговельні
(постачальницько-збутові) надбавки до
оптової ціни виробника (митної
вартості) на борошно, хліб, макаронні
вироби, крупи, цукор, яловичину, свинину
і м'ясо птиці, ковбасні вироби варені,
молоко, сир, сметану, масло вершкове,
олію соняшникову, яйця курячі не вище 15
відсотків без урахування витрат з їх
транспортування у міжміському
сполученні.

На виконання п. 12 вказаного вище
Додатку до Постанови Київською міською
державною адміністрацією прийнято
розпорядження «Про регулювання цін на
продовольчі товари» від 08.05.2012 року №741,
зареєстроване в Головному управлінні
юстиції у місті Києві 31.05.2012 року за
№39/956 (надалі - Розпорядження №741), п. 1.3
якого визначені граничні торговельні
(постачальницько-збутові) надбавки:

- до оптової ціни виробника (митної
вартості) на м'ясо птиці (тушка), молоко
коров'яче питне (пастеризоване,
фасоване у плівку), олію соняшникову,
яйця курячі - в розмірі 10 відсотків,
борошно, цукор білий кристалічний - 12
відсотків, яловичину, свинину, хліб - 15
відсотків, без урахування витрат з їх
транспортування у міжміському
сполученні;

- до оптової ціни виробника на
ковбасні вироби варені, масло вершкове,
сметану, сир кисломолочний та твердий у
розмірі 10 відсотків, крупи (крім
виробів швидкого приготування),
макаронні вироби (крім виробів
швидкого приготування та виробів з
начинкою) у розмірі 12 відсотків, без
урахування витрат з їх транспортування
у міжміському сполученні.

З аналізу вищенаведених правових норм
вбачається, що вказані вище граничні
торговельні (постачальницько-збутові)
надбавки за продовольчі товари
встановлені без врахування витрат з їх
транспортування у міжміському
сполученні.

Як вбачається з договорів поставки, які
були об'єктом перевірки
Держцінінспекцію України, місцем
поставки (передачі) товарів (виконання
робіт або надання послуг) є заклади
освіти Печерського району м. Києва
(дошкільні) (п. 5.2 вказаних договорів).

При цьому, місцезнаходженням ПП «Роса»,
відповідно до інформації з Єдиного
державного реєстру та статуту ПП
«Роса», копія якого наявна у матеріалах
справ, є м. Київ, бульвар Дружби Народів,
14/А, тобто територіальне
місцезнаходження постачальника (ПП
«Роса») та місцем поставки (передачі)
товарів (відповідно до умов договорів)
є місто Київ, а, відтак, при постачанні
даних продовольчих товарів не
здійснювалося їхнього транспортування
у міжміському сполученні.

Крім того, колегія суддів критично
оцінює посилання представника
позивача на наявність витрат з
транспортування продовольчого товару,
які виникли на підставі договору №15 на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом від 01.01.2012 року, відповідно
до умов якого Замовник (ПП «Роса»)
доручає, а Перевізник (ТОВ «АМ - Транс
ЛТД») приймає на себе обов'язки і
відповідальність з перевезень
вантажів автомобільним транспортом, та
договору оренди автомобіля від 03.05.2013
року, оскільки зі змісту останніх не
вбачається, що саме вказаним
Перевізником та за допомогою
орендованого автомобіля здійснювалося
перевезення продовольчих товарів, про
які йде мова в оскаржуваному рішенні.
При цьому, іншого позивачем не
доведено, а з матеріалів справи не
вбачається.

Також, суд вважає необґрунтованими
твердження представника позивача щодо
неправомірності оскаржуваного рішення
№45 від 24.03.2014 року у зв'язку з
укладанням переважної більшості
договорів поставок у результаті
відкритих тендерів, оскільки Закон №5007
по відношенню до Закону України «Про
здійснення державних закупівель» від
01.06.2010 року №2289-VI, який діяв на момент
укладення вказаних вище договорів,
містить спеціальні правові норми, які
регулюють правовідносини, що виникають
у процесі формування, встановлення та
застосування цін, а також здійснення
державного контролю (нагляду) та
спостереження у сфері ціноутворення, а,
отже, додержання позивачем вимог
Закону України «Про здійснення
державних закупівель» не є предметом
розгляду даної адміністративної
справи.

Щодо посилань представника
відповідача на недопустимість
застосування по відношенню до ПП
«Роса» в оскаржуваному рішенні №45 від
24.03.2014 року поняття «перевищення
встановленої граничної торгівельної
(постачальницько-збутової) надбавки» у
зв'язку з тим, що торгівельна та
постачальницько-збутова надбавка є
різними за своєю суттю надбавками, суд
зазначає про наступне.

Так, згідно п. 8 ч. 1 ст. 1 Закон №5007,
постачальницько-збутова надбавка
(постачальницька винагорода) - сума
витрат суб'єкта господарювання, що
пов'язані з обігом товару та
здійснюються в процесі його продажу
(реалізації) під час надходження від
виробника (постачальника) на
відповідний товарний ринок, та
прибутку. Гранична
постачальницько-збутова надбавка є її
максимально допустимим рівнем, який
повинен враховуватися суб'єктом
господарювання, що здійснює оптову
торгівлю, під час встановлення ціни
товару.

При цьому, торговельна надбавка
(націнка) - сума витрат суб'єкта
господарювання, що пов'язані з обігом
товару та здійснюються в процесі його
продажу (реалізації) у роздрібній
торгівлі, та прибутку. Гранична
торговельна надбавка (націнка) є її
максимально допустимим рівнем, який
повинен враховуватися суб'єктом
господарювання під час реалізації
товару в роздрібній торгівлі (п. 12 ч. 1
ст. 1 Закон №5007).

З огляду на викладене вище, положення
Закону №5007 розмежовують поняття
«постачальницько-збутова надбавка
(постачальницька винагорода)» та
«торговельна надбавка (націнка)».

Проте, відповідно до змісту
оскаржуваного рішення №45 від 24.03.2014
року йдеться саме про порушення
позивачем приписів Розпорядження №741,
який станом на момент розгляду справи
судом є чинним і не скасований у
встановленому законодавством порядку,
та який оперує поняттям «граничні
торговельні (постачальницько-збутові)
надбавки», про що і вказано у рішенні
Держцінінспекції України про
застосування
адміністративно-господарських санкцій
за порушення державної дисципліни цін
№45 від 24.03.2014 року.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що оскаржуване рішення №45 від 24.03.2014
року прийнято Держцінінспекцією
України у межах наданих їй повноважень
на підставі вищенаведених правових
норм і виявленого порушення ПП «Роса»
державної дисципліни цін.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до
яких, зокрема, відносяться вчинення дій
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що відповідач, як
суб'єкт владних повноважень довів
правомірність прийнятого ним рішення,
а позовні вимоги є необґрунтованими, а,
відтак, такими, що не підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити у
повному обсязі.

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Т.О. Скочок

Судді
О.А. Кармазін

Ю.Т.
Шрамко