Справа № 807/1722/14
Суддя: Гебеш С. А.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2014 рокум. Ужгород№ 807/1722/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гебеш С.А.

за участю секретаря судового засідання
- Симканич Ю.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

представника позивача - Бондар С.М.

представників відповідачів - Нитка М.І.,
Мар’ян І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовною заявою Управління Пенсійного
фонду України у Воловецькому районі
Закарпатської області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Свалявському
районі про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Управління Пенсійного фонду України у
Воловецькому районі Закарпатської
області звернулося до Закарпатського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Свалявському
районі, якою просить суд стягнути
стягнути на користь УПФУ в
Воловецькому районі з відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних
захворювань України у Свалявському
районі заборгованість в сумі 183,60 грн.
по відшкодуванню суми допомоги на
поховання, виплаченої сім'ї померлого,
які здійснили поховання особи, який
отримував пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві.

Свої позовні вимоги позивач мотивує
тим, що розмір допомоги на поховання в
частині, що підлягає відшкодуванню
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків визначається УПФУ в
районах, містах і районах у містах,
виходячи з основного розміру
вищезазначеної пенсії померлого
пенсіонера та щомісячної цільової
грошової допомоги на прожиття, якщо
така надавалась пенсіонеру, який
отримував вищезазначену пенсію.

Також, позивач у позовній заяві
зазначає,, що відповідно до списків
осіб, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання - громадянин ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1, був
інвалідом III групи, та отримував пенсію
пов'язану з трудкаліцтвом та державну
адресну допомогу і як зазначає позивач
у своєму позові ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
пенсіонер ОСОБА_4, мешканець АДРЕСА_1
(свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1
видане Гукливською сільською радою).
Управлінням Пенсійного зонду України в
Воловецькому районі членам сім'ї
померлого виплачено допомогу на
поховання, а фондом соціального
страхування від нещасних випадків
Свалявського району не прийнято до
відшкодування 183,60 грн.

З врахуванням наведених у позовній
заяві обставин, та наданих
представником позивача в ході судового
розгляду пояснень,Ю позивач в судовому
засіданні просив суд даний
адміністративний позов задовольнити
повністю та стягнути з відповідача
вказану суму заборгованості.

Представники відповідача проти
задоволення даного адміністративного
позову заперечували з мотивів
викладених у письмових запереченнях
посилаючись на те, що Фонд зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

В судовому засіданні представники
відповідача просили суд у задоволенні
даного адміністративного позову
відмовити повністю з підстав
викладених у письмових заперечення.

Дослідивши подані документи та
матеріали справи, заслухавши доводи та
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до наступних висновків.

Як встановлено судом в ході судового
розгляду даної адміністративної
справи, та вбачається з матеріалів
справи, а саме з копій списків осіб,
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсій у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання - громадянин ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1, був
інвалідом III групи, та отримував пенсію
пов'язану з трудкаліцтвом та державну
адресну допомогу і як зазначає позивач
у своєму позові ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
пенсіонер ОСОБА_4, мешканець АДРЕСА_1
(свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1
видане Гукливською сільською радою).
Управлінням Пенсійного зонду України в
Воловецькому районі членам сім'ї
померлого виплачено допомогу на
поховання, а фондом соціального
страхування від нещасних випадків
Свалявського району не прийнято до
відшкодування 183,60 грн.

Аналіз норм Закону України „Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" №
1105-ХIV, який визначаєправову основу,
економічний механізм та
організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, які призвели
до втрати працездатності або
загибелі застрахованих на виробництві
осіб, та Порядку, затвердженого на
виконання частини восьмої статті 34
цього Закону, дає підстави вважати, що
Фонд зобов'язаний відшкодовувати
виплачені іншими страховиками суми
допомоги на поховання лише тих осіб,
які померли від нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, тобто за умови наявності
причинного зв'язку їх смерті з
одержаним каліцтвом або іншими
ушкодженнями здоров'я.

Так, статтею 1 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне загальне страхування від 14
січня 2008 року № 16/98-ВР (далі - Основи)
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальна, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
органом, громадянами, а також бюджетних
та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ залежно
від страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими поховання;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Види соціальних послуг та
матеріального забезпечення за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням визначені у
статті 25 Основ. Усі види страхування,
крім медичного, включають в себе
допомогу на поховання. Так, зокрема,
до пенсійного страхування входить
допомога /на поховання пенсіонерів;
до страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням, -
допомога на поховання (крім поховання
пенсіонерів, безробітних та осіб, які
померли від нещасного випадку на
виробництві); до страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання - допомога
на поховання осіб, які померли
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Крім цього, суд зазначає, що пунктом 5
частини першої статті 24 Закону № 1105- ХIV
Фонд зобов'язано співпрацювати з
фондами з інших видів соціального
страхування у фінансуванні заходів,
пов'язаних з матеріальним
забезпеченням та наданням соціальних
послуг застрахованим, у кожному
конкретному випадку спільно приймаючи
рішення щодо того, хто з них братиме
участь у фінансуванні цих заходів.

У статті 21 цього Закону визначені
соціальні послуги та виплати, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом. Так, у разі настання страхового
випадку Фонд у встановленому законом
порядку має, зокрема, своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати
шкоду, заподіяну працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я або
в разі його смерті, виплачувати
відповідні кошти йому або особам, які
перебували на його утриманні;
організовувати поховання померлого,
відшкодовувати вартість пов'язаних з
цим ритуальних послуг відповідно до
місцевих умов.

Слід також зазначити, що відповідно до
частини восьмої статті 34 Закону № 1105-
ХIV у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку або професійного
захворювання витрати на то поховання
несе Фонд згідно з порядком, визначеним
Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення витрат на поховання
у разі смерті потерпілого від щасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 11 липня 2001 року
№ 826, регулює питання відшкодування
Фондом таких витрат страхувальнику
або сім'ї застрахованого, чи іншій
особі, яка здійснювала поховання
потерпілого, на організацію поховання
та пов'язаних з цим ритуальних послуг.
Витрати на поховання провадяться у
разі смерті потерпілого, що настала за
обставин, за яких настає страховий
випадок державного соціального
страхування громадян від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, перелік яких наведено
Кабінетом Міністрів України (пункт 2
цього Порядку). Організація поховання
працівника, який загинув на
виробництві або помер у лікарні під час
лікування отриманої на виробництві
травми, проводиться страхувальником
(пункт 5 зазначеного Порядку).

Крім наведеного вище, суд також
зазначає, що згідно з абзацом другим
частини дев'ятої статті 34 Закону № 1105-
ХIV у разі смерті потерпілого, який
одержував страхові виплати і не
працював, розмір відшкодування шкоди
особам, зазначеним у статті 33 цього
Закону, визначається виходячи із суми
щомісячних страхових виплат і пенсії,
які одержував потерпілий на день його
смерті, з відповідним коригуванням
щомісячних страхових виплат гідно із
статтею 29 цього Закону. Причинний
зв'язок смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів.

Зі змісту частини четвертої статті 26
Основ, частини другої статті 24 Закону
№1105-ХIV вбачається: якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика та відшкодувати понесені
ним витрати.

Аналіз норм Закону № 1105- ХIV, який
визначає правову основу, економічний
механізм та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що призвели
до втрати працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві осіб, та
зазначеного вище Порядку,
затвердженого на виконання частини
восьмої статті 34 цього Закону, дає
підстави вважати, що Фонд зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Слід зазначити також, що положення
пункту 4 Порядку, яким зобов'язано Фонд
відшкодовувати ПФУ витрати на допомогу
на поховання сім'ї померлого особі,
яка здійснила поховання особи,
котра отримувала пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, суперечить
положенням Закону № 1105- ХIV.

Так, зокрема, стаття цього Закону
пов'язує виникнення такого обов'язку у
Фонду зі смертю працівника, а не з
отриманням померлим, який не працював,
зазначеної вище пенсії.

Згідно ст. 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до переконання, що в даному
випадку Управлінням Пенсійного фонду
України у Воловецькому районі
Закарпатської області не доведено
наявність підстав для відшкодування
Відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Свалявському
районі суми 183,60 грн., позовні вимоги
суперечать вимогам законодавства та не
відповідають встановленим обставинам
справи, що підтверджені належними та
допустимими доказами, в зв'язку з чим в
задоволенні позову слід відмовити в
повному обсязі.

Згідно ч. 5 ст. 94 КАС України та в зв'язку
з відсутністю судових витрат
відповідача, судові витрати у справі не
стягуються та за рахунок бюджету не
компенсуються.

Керуючись ст. ст. 17, 71, 86, 94, 160, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Управління Пенсійного фонду
України у Воловецькому районі
Закарпатської області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Свалявському
районі про стягнення заборгованості -
відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду протягом
десяти днів з дня її проголошення, а у
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Апеляційна
скарга подається через Закарпатський
окружний адміністративний суд з
одночасним надсиланням її копії до
суду апеляційної інстанції. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

СуддяC.А. Гебеш