Справа № 2а-1670/9498/11
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/36749/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової служби України (далі - ДПС)

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 09.02.2012

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22.05.2012

у справі № 2а-1670/9498/11

за позовом публічного акціонерного
товариства "Укрнафта" (далі -
Товариство)

до ДПС

та Лохвицької міжрайонної державної
податкової інспекції (далі - Лохвицька
МДПІ)

про визнання рішення нечинним.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 09.02.2012,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22.05.2012,
позов задоволено; визнано протиправним
та скасовано рішення Лохвицької МДПІ
(оформлене листом від 10.08.2011 № 1927/10-039)
про відмову прийняти уточнюючий
розрахунок з плати за користування
надрами для видобування корисних
копалин за 1 квартал 2011 року, поданий
Договором від 14.09.1995 № 410/95 про спільну
інвестиційну діяльністю між
Товариством та компанією «Карпатські
Петролеум Корпорейшн» (далі - Договір №
410/95).

Посилаючись на невідповідність
висновків судів положенням чинного
законодавства та дійсним обставинам
справи, ДПС звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувані судові акти
попередніх інстанцій та повністю
відмовити у позові. На обґрунтування
касаційних вимог скаржник зазначає, що
відсутність у Договору № 410/95 статусу
юридичної особи (як кваліфікуючої
ознаки платника плати за користування
надрами для видобування корисних
копалин) виключає можливість подавати
податкову звітність з цього платежу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення касаційних
вимог виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що
причиною виникнення спору зі справи
стала відмова податкової інспекція
прийняти поданий Договором № 410/95
податковий розрахунок з плати за
користування надрами для видобування
корисних копалин за перший квартал 2011
року з мотивів відсутності у Договору
№ 410/95 статусу платника названого виду
податку.

Згідно з підпунктом 263.1.1 пункту 263.1
статті 263 Податкового кодексу України
(у редакції, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин) платниками
плати за користування надрами для
видобування корисних копалин є
суб'єкти господарювання, у тому числі
громадяни України, іноземці та особи
без громадянства, зареєстровані
відповідно до закону як підприємці, які
набули права користування об'єктом
(ділянкою) надр на підставі отриманих
спеціальних дозволів на користування
надрами (далі - спеціальний дозвіл) в
межах конкретних ділянок надр з метою
провадження господарської діяльності
з видобування корисних копалин, у тому
числі під час геологічного вивчення
(або геологічного вивчення з подальшою
дослідно-промисловою розробкою) в
межах зазначених у таких спеціальних
дозволах об'єктах (ділянках) надр.

Наведене у цій нормі Закону
регулювання не відповідає критеріям
якості за формою викладення, позаяк не
забезпечує чіткість та точність
викладу змісту щодо визначення особи,
яка є суб'єктом подання звітності з
цього виду податку.

У подальшому законодавець усунув
вказаний недолік Закону, доповнивши
статтю 263 Податкового кодексу України
підпунктом 263.1.4 пункту 263.1, за змістом
якого платником плати за користування
надрами для видобування корисних
копалин під час виконання договорів
про спільну діяльність без утворення
юридичної особи є уповноважена особа -
один з учасників такого договору про
спільну діяльність без утворення
юридичної особи, на якого згідно з
умовами договору про спільну
діяльність без утворення юридичної
особи покладено обов'язок нарахування,
утримання та внесення податків і
зборів до бюджету з єдиного поточного
рахунку спільної діяльності (далі -
уповноважена особа), та за умови, що
один з учасників договору про спільну
діяльність без утворення юридичної
особи має відповідний спеціальний
дозвіл (Закон України від 24.05.2012 № 4834-VI
«Про внесення змін до Податкового
кодексу України щодо удосконалення
деяких правових норм»).

Крім того, постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
01.08.2011 у справі № 2а-9068/11/2670 визнано
недійсним та скасовано з дати набрання
чинності наказ Державної податкової
адміністрації України від 24.12.2010 № 1013
"Про затвердження форм податкових
розрахунків з плати за користування
надрами" в частині визначення
реквізиту "код за ЄДРПОУ, або
реєстраційний номер облікової картки
платника податків, або серія, номер
паспорта" розділу другого Податкового
розрахунку з плати за користування
надрами для видобування корисних
копалин; визнано недійсним та
скасовано з дати набрання чинності
наказ Державної податкової
адміністрації України від 24.12.2010 №1013
"Про затвердження форм податкових
розрахунків з плати за користування
надрами" в частині визначення
реквізиту "код за ЄДРПОУ, або
реєстраційний номер облікової картки
платника податків, або серія, номер
паспорта" розділу четвертого
Податкового розрахунку з плати за
користування надрами для видобування
корисних копалин; визнано недійсним з
дати набрання чинності наказ Державної
податкової адміністрації України від
24.12.2010 № 1013 "Про затвердження форм
податкових розрахунків з плати за
користування надрами" в частині
включення до Податкового розрахунку з
плати за користування надрами для
видобування корисних копалин розділу
четвертого.

З наведеного випливає, що на момент
подання спірного уточнюючого
розрахунку у податковому
законодавстві не було забезпечено
належне правове регулювання порядку
подання звітності з даного виду
податку.

У той же час, слід наголосити, що
принцип формальної визначеності
закону, що передбачає точність та
ясність законодавчих приписів, є
невід'ємним елементом верховенства
права та виступає як в законотворчій,
так і у правозастосовчій діяльності
необхідною гарантією забезпечення
ефективного захисту від свавільних
покарань та від безпідставного
притягнення особи до відповідальності.

Згідно з позицією Європейського суду з
прав людини закон у будь-якому випадку
повинен відповідати встановленому
Конвенцією стандарту, що вимагає
формулювання законодавчих норм з
достатньою чіткістю для надання особі
можливості передбачити, користуючись
за необхідності юридичною допомогою, з
якими наслідками можуть бути пов'язані
ті чи інші її дії (Рішення від 26.04.1979 у
справі „Санді Таймс" (Sunday Times) проти
Сполученого Королівства (пункт 49), від
31.07.2000 по справі «Йечиус (Jecius) проти
Литви" (пункт 56), от 28.03.2000 по справі
"Барановський (Baranowski) проти Польщі"
(пункти 50-52)).

У розглядуваному випадку установлені
судами справи дають підстави для
висновку про те, що фактично спірний
уточнюючий розрахунок з плати за
користування надрами для видобування
корисних копалин за 1 квартал 2011 року,
був складений та поданий саме
Товариством із зазначенням у графі
найменування платника Договору № 410/95.

А відтак за умови фактичного подання
цього розрахунку позивачем (який має
статус юридичної особи), за відсутності
на момент виникнення спірних
правовідносин чіткого законодавчого
визначення порядку подання звітності з
плати за користування надрами для
видобування корисних копалин, порядку
заповнення реквізитів такої звітності,
за умови можливості ідентифікації
фактичного платника застосування до
позивача негативних наслідків у
вигляді відмови у прийнятті поданої
ним звітності з формальних підстав є
неприпустимим.

За таких обставин Вищий
адміністративний суд України
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про
правомірність розглядуваних позовних
вимог, а відтак підстав для скасування
оскаржуваних судових актів не
вбачається.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової служби України відхилити.

2. Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 09.02.2012 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22.05.2012 у
справі № 2а-1670/9498/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько