Справа № 2а-123/10
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 р.
Справа № 9104/62035/12

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Старунського Д.М.,Гінди О.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Самборі та Самбірському
районі Львівської області на постанову
Самбірського міськрайонного суду
Львівської області від 29.12.2010 року у
справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду
України в м. Самборі та Самбірському
районі Львівської області про
стягнення недоплаченої щомісячної
соціальної допомоги як дитині війни, -

ВСТАНОВИЛА :

25.05.2009 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулись до суду з адміністративним
позовом у якому просили зобов'язати
управління Пенсійного фонду України в
м. Самборі та Самбірському районі
Львівської області (далі - УПФ України в
м. Самборі та Самбірському районі)
нарахувати та виплатити їй передбачене
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» підвищення до
пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії
за віком за період 2007-2008 рр.

Постановою Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 29.12.2010 року, вказаний позов
задоволено та зобов'язано УПФ України в
м. Самборі та Самбірському районі
нарахувати та виплатити позивачці
передбачене ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
підвищення до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком за період з
25.05.2008 року з урахуванням раніше
виплачених сум. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі УПФ
України в м. Самборі та Самбірському
районі просить зазначену постанову
скасувати і прийняти нову про відмову у
задоволенні вимог позивачки в повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права та неповноту
з'ясування істотних обставин справи.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
законодавство України не містить
жодного нормативного акту, прийнятого
на виконання вимог ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
про підвищення розміру пенсій дітей
війни на 30 % мінімальної пенсії за віком
та не врегульовує питання про те, які
саме органи мають проводити такі
виплати, за рахунок яких коштів і
джерел. Крім того, залишається
невизначеним порядок обчислення
спірної доплати та його розмір. Просить
врахувати, що встановлений ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком застосовується
виключно для визначення розміру
пенсій, призначених відповідно до
зазначеного Закону, і не може
враховуватися для перерахунків або
підвищень інших пенсій. Стверджує, що
при ухваленні оскаржуваного рішення
судом не були враховані положення
бюджетного законодавства України, а
також видаткові можливості основного
фінансового документу держави і
Пенсійного фонду України.

Сторони по справі належним чином судом
були повідомлені, однак з невідомих для
суду причин не з'явилися в зал судового
засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст.
197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Постанова в частині відмови в
задоволенні позовних вимог не
оскаржена, тому відповідно до ч. 1 ст. 195
КАС України в апеляційному порядку не
переглядається.

Безспірно встановлено, що позивачка є
дитиною війни та згідно із ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» має право на отримання
підвищення виплачуваної їй
відповідачем пенсії на 30 % мінімальної
пенсії за віком.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивачів суд виходив з того, що вони
належать до категорії громадян, на яких
поширюються державні соціальні
гарантії дітям війни, а тому вона має
право на встановлене ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни " підвищення до пенсії. Оскільки
Конституційний Суд України своїм
рішенням від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 та
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнав
неконституційними окремі положення
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2007-2008 рр.", якими було
зупинено і обмежено право на отримання
спірних виплат, невиплата Управління
Пенсійного фонду України в м. Самборі
та Самбірському районі 30% доплати до
пенсії позивачам з врахуванням вимог
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни " є незаконною.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

Безспірно встановлено, що позивачі є
дітьми війни та відповідно до ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", у редакції, що була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин та вирішення даного
публічно-правового спору судом, має
право на отримання 30% підвищення
виплачуваної їм Управління Пенсійного
фонду України в м. Самборі та
Самбірському районі пенсії за віком.

Рішеннями Конституційного Суду
України від 09.07.2007 року та 22.05.2008 року
визнано такими, що не відповідають
Конституції України положення Закону
України "Про Державний бюджет на 2007-2008
рр.", якими було зупинено (обмежено) дію
вищевказаної ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни ", із
вказівкою на те, що дане рішення
Конституційного Суду України має
преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Крім того, п. 17 ст. 77 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» дію
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни " було зупинено, а
Закон України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» від 19.01.2006 року дію
ст. 6 вищевказаного Закону було
відновлено, про те її дія
запроваджується поетапно за
результатами виконання бюджету у 1
півріччі у порядку, визначеному КМУ за
погодженням з комітетом Верховної Ради
з питань бюджету. Статтею 111 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» встановлено, що у 2007 році
підвищення до пенсії або щомісячного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, яка виплачується
замість пенсії, відповідно до ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни " виплачується лише особам,
які є інвалідами (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту») у розмірі 50% від
розміру надбавки, встановленої для
учасників війни. Враховуючи наведене,
вимоги позивача щодо підвищення до
пенсії за період з січня 2006 року
задоволенню не підлягають, оскільки
КМУ за результатами виконання бюджету
у 1 півріччі 2006 року будь-яких
документів про зазначеній виплаті не
приймалось.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії
позивачці здійснює Пенсійний фонд
України в особі Управління Пенсійного
фонду України в м. Самборі та
Самбірському районі, відповідний
обов'язок слід покласти на відповідача
у справі.

За чинним законодавством України
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, на думку колегії суддів, не
слід брати до уваги при вирішенні
спору, оскільки наявність такої норми
за відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації
конституційних гарантій та права на
отримання підвищення до пенсії дітям
війни, виходячи з розміру мінімальної
пенсії за віком, як це встановлено
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни».

Статтею 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009-2010 рік»
Кабінету Міністрів України надано
право у 2009 році встановлювати розмір
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.
Названа норма передбачає встановлення
в абсолютних сумах розмірів лише тих
виплат, вихідним критерієм розрахунку
яких є розмір мінімальної заробітної
плати. Відповідно її дія не поширюється
на спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2009-2010
роках дітям війни підвищення до пенсії
або щомісячного грошового довічного
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, повинні здійснюватись
відповідно до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України апеляційний суд

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Самборі
та Самбірському районі залишити без
задоволення, а постанову Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 29.12.2010 року у справі №
2-а-123/10 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду у порядку
адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
Д.М. Старунський

О.М. Гінда