Справа № 826/2571/13-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" червня 2014 р. м. Київ
К/800/61819/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів
Гончар Л.Я., Мороза В.Ф.

за участю:

секретаря
Левіної А.А.

представників позивача Муляра
Є.Г., Мітічкіна А.С.

представника відповідача Троніц
М.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
фінансової інспекції України на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 26 квітня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року

у справі № 816/2571/13-а

за позовом Державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

до Державної фінансової
інспекції України

про скасування
окремих положень вимоги

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2013 року Державне
підприємство «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
(далі - ДП «НАЕК «Енергоатом»)
звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної фінансової
інспекції України про скасування
пунктів 1 (в частині діяльності ВП
«Автокомплект») та 8 вимоги від 12.12.2012
№05-14/985.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
26.04.2013, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.11.2013,
позов задоволено частково.

Скасовано пункт 1 вимоги Державної
фінансової інспекції України від 12.12.2012
№05-14/985 в частині стягнення у порядку,
встановленому статтями 130-136 Кодексу
законів про працю України з осіб,
винних у не донарахуванні пені за
несвоєчасну оплату послуг,
передбаченої умовами договорів, та не
вжитті заходів протягом строку
позовної давності, шкоди в сумі 1 653,57
тис. грн. У решті позову відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій
в частині задоволеного позову,
Державна фінансова інспекція України
оскаржила їх у цій частині в
касаційному порядку.

У касаційній скарзі касатор просив
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій в частині задоволеного
позову з мотивів порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
прийняти в цій частині нове рішення -
про відмову у позові.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
присутніх у судовому засіданні
представників сторін, розглянувши та
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи і
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, Державною фінансовою
інспекцією України проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності ДП
«НАЕК «Енергоатом» та його
відокремлених структурних підрозділів
за період з 01.07.2010 по 01.07.2012, за
результатами якої складено акт ревізії
від 19.11.2012 №05-21/71.

Ревізією встановлено, що в порушення
вимог статті 231 Господарського кодексу
України, статті 629 Цивільного кодексу
України та положень договорів, які були
укладені та діяли у Відокремленому
підрозділі «Автомкомплект» в період з
01.07.2010 по 01.07.2012, ВП «Атомкомплект»
втратив можливість протягом року з
моменту виникнення підстав для
проведення претензійно-позовної
роботи та станом на момент проведення
ревізії нарахувати пеню і штрафні
санкції, та провести
претензійно-позовну роботу на загальну
суму 676 492,71 грн., що призвело до
недоотримання зазначеним підрозділом
позивача відповідних коштів від
контрагентів та нанесення збитків на
вказану суму.

Крім того, внаслідок прийняття
комісією ВП «Атомкомплект» рішення про
зменшення штрафних санкцій та пені,
відокремленим підрозділом зменшено
розмір штрафних санкцій та пені на
загальну суму 988 586,84 грн., що призвело до
недоотримання підприємством коштів у
відповідному розмірі.

Пред'являючи вимогу, Державна
фінансова інспекція України зазначила,
що шкода у розмірі 988 586,84 грн. заподіяна
внаслідок зменшення розміру штрафних
санкцій у межах договорів, укладених з
низкою контрагентів.

Відповідно до змісту зазначених вище
договорів, укладених ВП «Атомкомплект»
із суб'єктами господарювання, ними
встановлювалась відповідальність за
невиконання або неналежне виконання
взятих сторонами зобов'язань,
передбачена законодавством України та
договором.

Так, самими договорами було закріплено,
що за порушення строку поставки
продукції постачальник зобов'язаний
сплатити покупцю пеню в розмірі 0,1 %
вартості не поставленої в строк
продукції за кожний день прострочення,
але не більше 30% вартості несвоєчасно
поставленої продукції. За прострочення
поставки продукції понад 30 днів
постачальник додатково сплачує штраф у
розмірі 7% вартості несвоєчасно
поставленої продукції.

Крім того, на ВП «Атомкомплект» було
створено комісію з розгляду питань
дебіторської та кредиторської
заборгованості, до повноважень якої
віднесено розгляд та прийняття рішень
щодо визначення процедури досудового
врегулювання господарських спорів по
погашенню простроченої дебіторської
та кредиторської заборгованості;
проведення розрахунків та
врегулювання спорів стосовно наявних
претензійних вимог по сплаті
фінансових санкцій в межах укладених
договорів; доцільності подання позовів
до господарських судів та подальшого
оскарження судових рішень; можливості
укладення мирових угод в процесі
розгляду справ судами та на стадії
виконання судових рішень; дій щодо
проведення заліку зустрічних
однорідних вимог, згідно з чинним
законодавством та визнання
безнадійною дебіторської та
кредиторської заборгованості за
договорами (контрактами) між ВП
«Атомкомплект» та його контрагентами,
крім внутрішніх розрахунків між
відокремленими підрозділами ДП «НАЕК
«Енергоатом», Дирекцією ДП «НАЕК
«Енергоатом».

Згідно з розділом 4 Положення про
комісію з розгляду питань дебіторської
та кредиторської заборгованості ВП
«Атомкомплект», діючого на час
виникнення спірних правовідносин,
рішення комісії приймаються
колегіально шляхом голосування всіх її
членів та затверджуються директором
відокремленого підрозділу.

Відповідно до наведеного 24.05.2012
комісією проведено засідання з
включенням до порядку денного питань
щодо проведення претензійно-позовної
роботи у межах ряду договорів,
укладених з контрагентами.

Зі змісту протоколу №1 засідання
експертної комісії вбачається, що за
наслідками вивчення матеріалів по
договірним відносинам із зазначеними
контрагентами, беручи до уваги листи
суб'єктів господарювання щодо
пропозиції врегулювання
господарського спору мирним шляхом та
враховуючи судову практику щодо
стягнення штрафних санкцій, додаткові
витрати пов'язані з веденням судового
процесу та відсутності прямих збитків
від порушення договірних термінів
поставки, комісія дійшла висновку про
можливість зменшення розміру штрафних
санкцій та врегулювання спорів на
умовах, запропонованих
постачальниками.

На підставі висновків акта ревізії
відповідач пред'явив позивачу вимогу,
викладену в листі від 12.12.2012 №05-14/985 про
усунення порушень. Пунктом 1 вказаної
вимоги позивача зобов'язано у порядку,
встановленому статтями 130-136 Кодексу
законів про працю України, стягнути з
осіб, винних у не донарахуванні пені за
несвоєчасну оплату послуг,
передбаченої умовами договорів, та не
вжитті заходів протягом строку
позовної давності, шкоду в сумі 2 823,2
тис. грн.

Приймаючи рішення в частині
задоволеного позову, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що суб'єктом владних повноважень
не надано доказів понесення позивачем
додаткових (зайвих) витрат за
договорами поставки у зв'язку з їх
невиконанням постачальниками, а тому
підстави для стягнення сум штрафних
санкцій, які полягають виключно у
прибутку позивача за такими
договорами, відсутні.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується зі вказаним висновком
судів попередніх інстанцій з огляду на
таке.

Відповідно до статті 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Статтею 225 цього Кодексу передбачено,
що до складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Частиною другою статті 231
Господарського кодексу України
передбачено, що у разі якщо порушено
господарське зобов'язання, в якому хоча
б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки, або
порушення пов'язане з виконанням
державного контракту, або виконання
зобов'язання фінансується за рахунок
Державного бюджету України чи за
рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах: за порушення строків
виконання зобов'язання стягується пеня
у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів
(робіт, послуг), з яких допущено
прострочення виконання за кожний день
прострочення, а за прострочення понад
тридцять днів додатково стягується
штраф у розмірі семи відсотків
вказаної вартості.

Відповідно до частини третьої статті 232
цього Кодексу вимогу щодо сплати
штрафних санкцій за господарське
правопорушення може заявити учасник
господарських відносин, права чи
законні інтереси якого порушено, а у
випадках, передбачених законом, -
уповноважений орган, наділений
господарською компетенцією.

Згідно з частиною першою статті 233
Господарського кодексу України у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

У той же час, положеннями статті 130
Кодексу законів про працю України
передбачено, що працівники несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації внаслідок порушення
покладених на них трудових обов'язків.

На працівників не може бути покладена
відповідальність за шкоду, яка
відноситься до категорії нормального
виробничо-господарського риску, а
також за не одержані підприємством,
установою, організацією прибутки і за
шкоду, заподіяну працівником, що
перебував в стані крайньої
необхідності.

Оскільки судами попередніх інстанцій
установлено, що виявлені відповідачем
порушення фінансової дисципліни не
призвели до заподіяння позивачеві
прямих збитків, відшкодування яких має
здійснюватися за рахунок винних
матеріально-відповідальних осіб, а не
отримані за договорами штрафні санкції
та пеня у результаті бездіяльності
посадових осіб позивача є саме не
одержаними прибутками, суд касаційної
інстанції вважає правильним висновок
судів попередніх інстанцій щодо
неправомірності пункту 1 від 12.12.2012
№05-14/985 в частині зобов'язання
стягнення шкоди в сумі 1 653,57 тис. грн.

З огляду на викладене доводи
касаційної скарги спростовуються
викладеними нормами права та
установленими обставинами справи, у
зв'язку з чим відсутні підстави для її
задоволення та скасування чи зміни
оскаржуваних судових рішень.

Частиною першою статті 224 КАС України
визначено, що суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій..

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції України залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 26 квітня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року в цій справі в частині
задоволеного позову залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України у строк та у
порядку, визначеними статтями 237 - 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.