Справа № 826/13470/13-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" червня 2014 р. м. Київ
К/800/9353/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого -Мойсюка М.І.,

суддів:Іваненко Я.Л.,Тракало В.В.,

при секретарі - Буденку В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Територіальної
державної інспекції з питань праці у м.
Києві, Державної інспекції України з
питань праці про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 вересня 2013 року і
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 січня 2014
року,-

у с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зазначеним позовом, в якому
просила визнати протиправними і
скасувати накази Державної інспекції
України з питань праці від 1 липня 2013
року №138-к, Територіальної державної
інспекції з питань праці у м. Києві від
15 липня 2013 року №60, поновити на посаді
першого заступника начальника
Територіальної державної інспекції з
питань праці у м. Києві, виплатити
середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу та відшкодувати
моральну шкоду у розмірі 30 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що оскаржуваними наказами
відповідачі її звільнили з роботи за
угодою сторін, проте заява на
звільнення була написана нею під
тиском, в період перебування на
лікарняному.

Окрім того, неправомірні дії Голови
Державної інспекції України з питань
праці призвели до погіршення стану її
здоров'я, принизили честь, гідність та
ділову репутацію, позивачка, маючи 11
річний стаж державного службовця
змушена була шукати роботу та
прикладати зусилля для організації
свого життя, чим заподіяно моральну
шкоду.

Вважаючи це порушенням трудових прав,
ОСОБА_4 просила про задоволення позову.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18 вересня 2013 року, залишеною без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 січня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить
оскаржувані рішення скасувати, а
справу направити на новий розгляд.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився і апеляційний суд на
підставі наявних у справі даних
встановив і правильно виходив з того,
що звільнення з роботи за угодою сторін
відповідає вимогам закону.

Як убачається з матеріалів справи і
встановлено судами, ОСОБА_4
працювала на посаді першого заступника
начальника Територіальної державної
інспекції з питань праці у м. Києві.

Наказом Голови Державної інспекції
України з питань праці № 138-к від 1 липня
2013 року позивача звільнено з роботи на
підставі пункту 1 статті 36 Кодексу
законів про працю України, за угодою
сторін.

На виконання зазначеного наказу
начальник Територіальної державної
інспекції з питань праці у м. Києві
видав наказ № 60 від 15 липня 2013 року.

Суди встановили, що 27 травня 2013 року
позивач подала до Державної інспекції
України з питань праці заяву про
звільнення з 3 червня 2013 року, за угодою
сторін.

Як вбачається з матеріалів справи,
звільнення позивача погоджено з
Міністром соціальної політики України
і Київською міською державною
адміністрацією.

29 липня 2013 року ОСОБА_4 ознайомилась із
оскаржуваними наказами та отримала
трудову книжку.

Суди дійшли правильного висновку, що
звільнення ОСОБА_4 здійснено з
урахуванням повноважень відповідачів,
встановленої процедури та дотриманням
вимог трудового законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 36
Кодексу законів про працю України,
підставами припинення трудового
договору є угода сторін.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в пункті 8 постанови № 9 від 6
листопада 1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів» судам
необхідно мати на увазі, що при
домовленості між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом про припинення трудового
договору за пунктом 1 статті 36 Кодексу
законів про працю України (за згодою
сторін) договір припиняється в строк,
визначений сторонами. Анулювання такої
домовленості може мати місце лише при
взаємній згоді про це власника або
уповноваженого ним органу і
працівника.

Сама по собі згода власника або
уповноваженого ним органу
задовольнити прохання працівника про
звільнення до закінчення строку
попередження не означає, що трудовий
договір припинено за пунктом 1
статті 36 Кодексу законів про працю
України, якщо не було домовленості
сторін про цю підставу припинення
трудового договору. В останньому
випадку звільнення вважається
проведеним з ініціативи працівника
(стаття 38 Кодексу законів про працю
України).

Відповідно до підпункту 10 пункту 11
Положення про Державну інспекцію
України з питань праці, затвердженого
Указом Президента України № 386/2011 від 6
квітня 2011 року Голова Держпраці
України призначає на посади за
погодженням із Міністром та головами
відповідних місцевих державних
адміністрацій, звільняє з посад
керівників територіальних органів
Держпраці України, призначає на посади
за погодженням із Міністром, звільняє з
посад заступників керівників
територіальних органів Держпраці
України.

Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 18
Закону України «Про центральні органи
виконавчої влади» Міністр погоджує
призначення на посади та звільнення з
посад керівників і заступників
керівників територіальних органів
центрального органу виконавчої влади.

Частиною 5 статті 21 цього Закону
визначено, що керівники та заступники
керівників територіальних органів
центрального органу виконавчої влади
призначаються на посади та
звільняються з посад керівником
центрального органу виконавчої влади
за погодженням з міністром, який
спрямовує та координує діяльність
центрального органу виконавчої влади.

Кандидатури на посади керівників
територіальних органів центрального
органу виконавчої влади погоджуються з
головами місцевих державних
адміністрацій, якщо інше не
передбачено законом.

Порядок призначення на посади
керівників територіальних органів
центрального органу виконавчої влади
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Інші державні службовці
територіальних органів центрального
органу виконавчої влади призначаються
на посади та звільняються з посад
керівниками територіальних органів
центрального органу виконавчої влади.

Працівники територіальних органів
центрального органу виконавчої влади
приймаються на роботу та звільняються
з роботи керівниками територіальних
органів центрального органу
виконавчої влади.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Указу
Президента України «Про заходи
щодо забезпечення здійснення
місцевими державними адміністраціями
виконавчої влади на відповідній
території» № 307/2013 від 24 травня 2013 року
Міністрам, іншим центральним органам
виконавчої влади попередньо
погоджувати звільнення з посад
керівників територіальних органів
центральних органів виконавчої влади,
призначення на посади їх заступників,
керівників структурних підрозділів
територіальних органів центральних
органів виконавчої влади. що
забезпечують реалізацію повноважень
інших центральних органів виконавчої
влади, та їх заступників з головами
відповідних місцевих державних
адміністрації та не допускати
звільнення з посад, здійснення
зазначених на посади без одержання
таких погоджень.

Суди дійшли правильного висновку, що
відповідачі видаючи накази №138-к від 1
липня 2013 року і №60 від 15 липня 2013 року
діяли на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Рішення судів відповідають дійсним
обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
доводи касаційної скарги їх висновків
не спростовують, такі ґрунтуються на
помилковому трактуванні правових норм,
а тому підстав для скасування судових
рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18 вересня 2013 року і ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16 січня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
М.І. Мойсюк

Судді:

Я.Л. Іваненко

В.В. Тракало