Справа № К/9991/34865/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/34865/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Виконавчої дирекції Чернігівського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності про скасування
постанови, за касаційною скаргою
Виконавчої дирекції Чернігівського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 березня
2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У вересні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Виконавчої дирекції
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності (далі
відділення Фонду), в якому просив
скасувати постанову про притягнення
його до адміністративної
відповідальності за вчинення
правопорушення, передбаченого
частиною 1 статті 165-5 Кодексу України
про адміністративні правопорушення.

Позов обґрунтовує тим, що не порушував
порядку використання коштів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням, а
тому підстав для притягнення позивача
до адміністративної відповідальності
у відділення Фонду не було.

Вважаючи такі дії відповідача
протиправними та такими, що порушують
права позивача, останній просив про
задоволення позову з вищевказаних
підстав.

Постановою Деснянського районного
суду м. Чернігова від 16 березня 2010 року
у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 березня
2011 року постанову суду першої
інстанції скасовано і ухвалено нову,
якою позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить ухвалене
ним судове рішення скасувати та
залишити в силі постанову суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення скарги з таких
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, за результатами
позапланової перевірки, проведеної
відділенням Фонду складено акт про
порушення фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_4 пункту 7 Порядку обчислення
середньої заробітної плати (доходу,
грошового забезпечення) для розрахунку
виплат за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26 вересня 2001 року
№ 1266 і 7 вересня 2009 року позивача
притягнуто до адміністративної
відповідальності за вчинення
правопорушення, передбаченого
частиною 1 статті 165-5 Кодексу України
про адміністративні правопорушення.

Проведеною відділенням Фонду
перевіркою встановлено, що позивач
нараховуючи допомогу по вагітності та
пологам найманій працівниці, включив
до виплат, які враховуються при
визначенні розміру середньої
заробітної плати премію у розмірі 138
гривень 10 копійок, що призвело до
неправомірного віднесення на рахунок
коштів Фонду витрат в сумі 1173 гривні 85
копійок.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та задовольняючи позов
апеляційний суд, на підставі наявних у
справі даних встановив і правильно
виходив з того, що визначаючи розмір
середньої заробітної плати з
урахуванням премії за сумлінну працю
за відпрацьований час позивач діяв у
відповідності до вимог Закону України
від 18 січня 2001 року № 2240-ІІІ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
(далі Закон № 2240-ІІІ), Кодексу Законів
про працю України, Закону України від 24
березня 1995 року № 108/95 ВР «Про оплату
праці» (далі Закон № 108/95 ВР), Порядку
обчислення середньої заробітної плати
(доходу, грошового забезпечення) для
розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26 вересня 2001 року
№ 1266 (далі Порядок) та Інструкції про
порядок надходження, обліку та
витрачання коштів Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, затвердженого
постановою правління Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності від 26 червня 2001
р. № 16 (далі Інструкція).

Так, частиною 1 статті 165-5 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення (в редакції спірного
періоду) встановлено адміністративну
відповідальність за ухилення
посадовими особами підприємств,
установ та організацій, фізичними
особами, які використовують найману
працю, від реєстрації як платника
страхових внесків до Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, несвоєчасну або
неповну сплату страхових внесків, а
також порушення порядку використання
цих коштів.

Пунктом 7 Порядку, за порушення якого
позивача притягнуто до
адміністративної відповідальності,
передбачено, що середня заробітна
плата застрахованої особи
обчислюється виходячи з нарахованої
заробітної плати за видами виплат, що
включають основну та додаткову
заробітну плату, інші заохочувальні та
компенсаційні виплати (у тому числі в
натуральній формі), які визначаються
згідно з нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до Закону
України «Про оплату праці», та
підлягають обкладанню податком з
доходів фізичних осіб, не враховуючи
передбачені законодавством пільги
щодо сплати зазначеного податку чи
суми, на які цей дохід зменшується, з
яких сплачувалися страхові внески до
фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Економічні, правові та організаційні
засади оплати праці працівників, які
перебувають у трудових відносинах, на
підставі трудового договору з
підприємствами, установами,
організаціями усіх форм власності та
господарювання (далі - підприємства), а
також з окремими громадянами та сфери
державного і договірного регулювання
оплати праці і спрямований на
забезпечення відтворювальної і
стимулюючої функцій заробітної плати
визначені Законом №108/95 ВР.

У відповідності до статті 2 цього
Закону, основна заробітна плата це -
винагорода за виконану роботу
відповідно до встановлених норм праці
(норми часу, виробітку, обслуговування,
посадові обов'язки). Вона
встановлюється у вигляді тарифних
ставок (окладів) і відрядних розцінок
для робітників та посадових окладів
для службовців.

Додаткова заробітна плата, це -
винагорода за працю понад установлені
норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні
виплати. До них належать виплати у
формі винагород за підсумками роботи
за рік, премії за спеціальними
системами і положеннями, компенсаційні
та інші грошові і матеріальні виплати,
які не передбачені актами чинного
законодавства, або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Крім того, за приписами частин 2 і 3
статті 97 Кодексу Законів про працю
України, форми і системи оплати праці,
норми праці, розцінки, тарифні сітки,
ставки, схеми посадових окладів, умови
запровадження та розміри надбавок,
доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами, установами,
організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.
Якщо колективний договір на
підприємстві, в установі, організації
не укладено, власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний погодити ці
питання з виборним органом первинної
профспілкової організації
(профспілковим представником), що
представляє інтереси більшості
працівників, а у разі його відсутності -
з іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом.

Конкретні розміри тарифних ставок
(окладів) і відрядних розцінок
робітникам, посадових окладів
службовцям, а також надбавок, доплат,
премій і винагород встановлюються
власником або уповноваженим ним
органом з урахуванням вимог,
передбачених частиною другою цієї
статті.

Враховуючи приписи вищезазначених
правових норм та положень підзаконних
нормативно - правових актів, колегія
суддів дійшла висновку, що нарахована
та виплачена найманій працівниці
премія за сумлінну працю за
відпрацьований час згідно наказу
позивача від 29 січня 2009 року у розмірі
138,10 гривень належить до інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат в розумінні частини 3 статті 2
Закону № 108/95 ВР, виплачена правомірно,
на підставі частин 2 і 3 статті 97 Кодексу
Законів про працю України, а відтак
може бути врахована при визначенні
розміру середньої заробітної плати у
відповідності до вимог пункту 7
Порядку.

Таким чином, висновки суду апеляційної
інстанції щодо скасування постанови
відповідача про притягнення до
адміністративної відповідальності
ґрунтуються на правильному
застосуванні норм матеріального і
процесуального права, доводи
касаційної скарги його висновків не
спростовують, а тому підстав для
скасування оскаржуваного рішення суду
колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Виконавчої дирекції
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
залишити без задоволення, а постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 березня
2011 року без змін.

Ухвала набирає законної сили набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії сторонам і
оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало