Справа № 809/1689/14
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"12" червня 2014 р.
№ 809/1689/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - Гундяка В.Д.

при секретарі Мулі Х.О.

розглянувши у порядку письмового
провадження в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

30.05.2014 року Державна податкова
інспекція у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області звернулася
до суду з адміністративним позовом до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за
відповідачем рахується податкова
заборгованість перед бюджетом, яка
виникла у зв'язку з несплатою єдиного
податку в розмірі 641,61 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився,
подав суду клопотання про розгляд
справи без участі уповноваженого
представника, позовні вимоги підтримує
в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, поштове відправлення із
повісткою, направлене відповідачу за
адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, повернулося
до суду без вручення в зв'язку
закінчення терміну зберігання. В
такому випадку у відповідності до ч.11
ст.35 Кодексу адміністративного
судочинства (далі-КАС) України,
оскільки повернене поштове
відправлення з повісткою невручене
адресату з незалежних від суду причин,
вважається, що повістка вручена
належним чином. Заяв чи клопотань про
відкладення розгляду справи
відповідач не подав, причини неявки
суду не повідомив. Наданим правом на
подання заперечення проти позову не
скористався.

Враховуючи наявність в матеріалах
справи достатньої кількості доказів,
необхідних для вирішення справи по
суті, оскільки немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але не прибули всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, то відповідно до ч.4
ст.122, ч.6 ст.128 КАС України суд ухвалив
розглянути справу у письмовому
провадженні на підставі наявних у ній
доказів за відсутності сторін.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд дійшов до
висновку, що адміністративний позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідно до Витягу з Єдиного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців відповідач
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності.

Згідно ч.1 ст.67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Підпунктом 14.1.156 п.14.1 ст.14 Податкового
Кодексу (далі-ПК) України визначено, що
податкове зобов'язання - це сума коштів,
які платник податків, у тому числі
податковий агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена.)

У відповідності до п.291.2 ст.291 ПК України
під спрощеною системою оподаткування
обліку та звітності слід розуміти
особливий механізм справляння
податків і зборів, встановлених п.297.1
ст.297 цього Кодексу, на сплату єдиного
податку в порядку та на умовах,
визначених главою 1 розділу XIV ПК
України, з одночасним веденням
спрощеного обліку та звітності.

Пунктом 291.3 ст.291 ПК України
передбачено, що юридична особа чи
фізична особа підприємець може
самостійно обрати спрощену систему
оподаткування, якщо така особа
відповідає вимогам, встановленим цією
главою, та реєструється платником
єдиного податку в порядку, визначеному
цією главою.

Згідно п. 291.4 ст.291 ПК України суб'єкти
господарювання, які застосовують
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності поділяються на першу,
другу, третю, четверту, п'яту та шосту
групи платників єдиного податку.

У відповідності до п.291.4 ст.291 ПК
України, перша група - фізичні особи -
підприємці, які не використовують
працю найманих осіб, здійснюють
виключно роздрібний продаж товарів з
торговельних місць на ринках та/або
провадять господарську діяльність з
надання побутових послуг населенню і
обсяг доходу яких протягом
календарного року не перевищує 150000
гривень.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно власної заяви про застосування
спрощеної системи оподаткування
ОСОБА_1 у відповідності до приписів
глави 1 розділу XIV ПК України з квітня 2013
року перебуває на спрощеній системі,
про що йому видано свідоцтво платника
єдиного податку серії Б № 523050. При
цьому відповідачем було обрано першу
групу платників єдиного податку та
ставку єдиного податку в розмірі 7
відсотків розміру мінімальної
заробітної плати.

Згідно п.293.2 ст.293 ПК України для першої
групи платників єдиного податку
фіксовані ставки єдиного податку
встановлюються сільськими селищними
та міськими радами для фізичних
осіб-підприємців, які здійснюють
господарську діяльність, залежно від
виду господарської діяльності, з
розрахунку на календарний місяць у
межах від 1 до 10 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати.

Згідно п.295.1 ст.295 ПК України платники
єдиного податку першої і другої груп
сплачують єдиний податок шляхом
здійснення авансового внеску не
пізніше 20 числа (включно) поточного
місяця. При цьому такі платники
єдиного податку можуть здійснити
сплату єдиного податку авансовим
внеском за весь податковий (звітний)
період ( квартал, рік), але не більш як до
кінця поточного звітного року.

Як вбачається з наведеної норми ПК
України, обов'язок зі сплати єдиного
податку фізичною особою - підприємцем
ставиться в залежність виключно від
належної реєстрації такої особи як
суб'єкта підприємницької діяльності та
застосування до нього спрощеної
системи оподаткування у відповідності
з вимогами законодавства.

Відповідно до встановлених судом
обставин справи відповідач з квітня 2013
року перебуває на спрощеній системі
оподаткування, що покладало на нього
обов'язок сплачувати єдиний податок
не пізніше 20 числа (включно) поточного
місяця в розмірі 7 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати, що
становить 80,29 грн.

Однак визначений Законом обов'язок
щодо сплати єдиного податку відповідач
виконував неналежним чином, внаслідок
чого допустив заборгованість, яку у
встановлені строки не сплатив.

Як вбачається із наявного в матеріалах
справи витягу із облікової картки
платника податку сума заборгованості
відповідача, яка виникла внаслідок
несплати єдиного податку, становить
641,61 грн. Наявність даної суми
заборгованості також підтверджується
довідкою Державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області.

За таких обставин, оскільки податкове
зобов'язання відповідачем не було
сплачене в установлені строки, останнє
визнається судом податковим боргом.

Підпункт 16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України
визначає, що платник податків
зобов'язаний сплачувати податки та
збори в строки та в розмірах,
передбачених податковим
законодавством. Виконанням
податкового обов'язку визнається
сплата в повному обсязі платником
відповідних сум податкових зобов'язань
у встановлений податковим
законодавством строк (п.38.1 ст.38 ПК
України).

Згідно п.59.1 ст.59 ПКУ у разі коли платник
податків не сплачує узгодженої суми
грошового зобов'язання в установлені
законодавством строки, орган державної
податкової служби надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення рішення.

На підставі вищенаведеного податковим
органом було надіслано відповідачу
податкову вимогу форми Ю за № 1448-11 від
03.10.2013 року на суму 400,74 грн, яка
повернулася без вручення у зв'язку із
закінчення терміну зберігання.

Пунктом 58.3 ст. 58 ПКУ встановлено що, у
разі коли пошта не може вручити
платнику податків податкову вимогу
через відсутність за
місцезнаходженням посадових осіб, їх
відмову прийняти податкову вимогу,
незнаходження фактичного місця
розташування (місцезнаходження)
платника податків або з інших причин
податкова вимога, вважається врученою
платнику податків у день, зазначений
поштовою службою в повідомленні про
вручення із зазначенням причин
невручення. Таким чином, відповідно до
приписів п.58.3 ст.58 ПКУ вказана
податкова вимога вважається такою, що
вручена платнику податків належним
чином.

Однак зазначену в вимозі суму
податкового боргу відповідач не
погасив.

Відповідно до приписів п. 59.5 ст. 59 ПКУ у
разі якщо після направлення (вручення)
податкової вимоги сума податкового
боргу змінилася, але податковий борг не
був погашений в повному обсязі,
податкова вимога додатково не
надсилається (не вручається).

На підставі вищенаведеного податковим
органом інших вимог платнику не
надсилалось.

У разі якщо у платника податків, якому
надіслано (вручено) податкову вимогу,
сума податкового боргу збільшується
(зменшується), погашенню підлягає вся
сума податкового боргу такого платника
податку, що існує на день погашення (п.
59.5 ст. 59 ПКУ).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані докази, їх достатність та
взаємний зв'язок суд погоджується з
підставністю виникнення та розміром
заборгованості, заявленої до
стягнення. Податковий борг
відповідача підтверджується витягами
з облікової картки платника податків,
довідкою про борг та іншими письмовими
доказами, наявними в матеріалах справи.

Підстав для звільнення відповідача від
сплати заборгованості судом не
встановлено.

Наявність податкового боргу та його
розмір відповідач не спростував,
доказів сплати заборгованості суду не
представив, чим фактично не заперечив
суму заборгованості, яка є предметом
спору в даній справі.

Відповідно до п.87.11 ст.87 ПК України
орган стягнення звертається до суду з
позовом про стягнення суми податкового
боргу платника податку - фізичної
особи. Стягнення податкового боргу за
рішенням суду здійснюється державною
виконавчою службою відповідно до
закону про виконавче провадження.

Виходячи з викладеного, суд вважає
вимогу позивача про стягнення коштів
підставною, а позов таким, що підлягає
до задоволення.

На підставі ст. 67 Конституції України,
п.п.16.1.4 п.16.1.ст.16, п.59.1, п.59.5 ст.59, п.95.1 -
п.95.4 ст.95, п.87.11 ст.87, главою 1 розділу XIV
Податкового кодексу України,
керуючись ст.ст.11, 71, 86,.ч.4, ст.128, ч.3 ст.160,
ст.162 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету 641,
(шістсот сорок один) грн. 61 коп.

Згідно ст.254 КАС України постанова
набирає законної сили після закінчення
встановлених строків подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу
не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
Гундяк В.Д.