Справа № 810/2151/13-а
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2151/13-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

10 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при
секретаріБорисюк Л.П., Кобаля М.І.,
Петрика І.Й. Чайка О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України у
Макарівському районі Київської
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 23
травня 2013 року у справі за позовом
Управління Пенсійного фонду України у
Макарівському районі Київської
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Макарівському
районі Київської області про визнання
дій незаконними та стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2013 року Управління Пенсійного
фонду України у Макарівському районі
Київської області звернулося до
Київського окружного
адміністративного суду із позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Макарівському
районі Київської області в якому, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просило визнати незаконними дії
відповідача та стягнути витрати в
загальному розмірі 191 352,69 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 23 травня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Управлінням Пенсійного фонду України у
Макарівському районі Київської
області в період з січня 2012 року по
грудень 2012 року особам, які втратили
працездатність внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, а також
особам, що втратили годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, здійснювалась виплата
пенсій.

У тих випадках, коли розмір пенсії не
досягав прожиткового мінімуму,
встановленого законом для таких осіб,
позивач, на виконання вимог постанови
Кабінету Міністрів України «Деякі
питання пенсійного забезпечення
громадян» від 26.03.2008 № 265, здійснював
виплату пенсій разом із щомісячною
державною адресною допомогою до пенсії
у сумі, що не досягала встановленого
прожиткового мінімуму.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
загальний розмір щомісячної
державної адресної допомоги до пенсії,
виплачений позивачем у період з січня
2012 року по грудень 2012 року, складає 189
754,00 грн.

Загальний розмір поштових видатків,
понесених Управлінням Пенсійного
фонду України у Макарівському районі
Київської області у зв'язку з доставкою
щомісячної державної адресної
допомоги в період з січня 2012 року по
грудень 2012 року, становить 1 598,69 грн.

Оскільки, виплата пенсій особам, які
втратили працездатність внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, та особам,
що втратили годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, здійснюється за рахунок
коштів Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України,
позивач та відповідач щомісячно
проводили звірку витрат по особових
справах вказаних осіб. Результати
звірки оформлювались двосторонніми
актами.

За результатами звірки відповідач
визнав усі витрати позивача, що
пов'язані з виплатою та доставкою
основного розміру пенсій.

Однак, витрати, пов'язані з виплатою та
доставкою щомісячної державної
адресної допомоги, у загальному
розмірі 191 352,69 грн., відповідач не
визнав та відмовився їх
відшкодовувати.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, прийшов до
висновку, що відмова відповідача у
відшкодуванні витрат, понесених
Пенсійним фондом України на виплату
щомісячної державної адресної
допомоги в загальній сумі 191 352,69 грн. є
правомірною, оскільки правові підстави
для такого відшкодування за рахунок
коштів Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
відсутні.

З таким висновком суду колегія суддів
погоджується, виходячи з наступного.

Правову основу, економічний механізм
та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
призвели до втрати працездатності або
загибелі застрахованих на виробництві,
визначено Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 №1105-XIV (далі -
Закон України № 1105-XIV).

Одним з основних принципів страхування
від нещасного випадку на виробництві,
що визначений статтею 5 вказаного
Закону, є цільове використання коштів
страхування від нещасного випадку.

Відповідно до статті 15 Закону України
№ 1105-XIV, страхування від нещасного
випадку здійснює Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Згідно із статтями 13, 14 Закону України
№ 1105-XIV, страховим випадком є нещасний
випадок на виробництві або професійне
захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму, з настанням
яких виникає право застрахованої особи
на отримання матеріального
забезпечення та/або соціальних послуг.
При цьому, під нещасним випадком
розуміється обмежена в часі подія або
раптовий вплив на працівника
небезпечного виробничого фактора чи
середовища, що сталися у процесі
виконання ним трудових обов'язків,
внаслідок яких заподіяно шкоду
здоров'ю або настала смерть.

Статтею 21 Закону України № 1105-XIV
встановлено виключний перелік
соціальних послуг та виплат, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків. Так, відповідно до
статті 21 цього Закону, в разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку, своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні, зокрема, пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання або пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Страховими виплатами є грошові суми,
які згідно із статтею 21 Закону України
№ 1105-XIV Фонд соціального страхування
від нещасних випадків виплачує
застрахованому чи особам, які мають на
це право, у разі настання страхового
випадку.

Порядок визначення розміру щомісячних
страхових виплат визначається статтею
34 Закону України № 1105-XIV, якою
передбачено, зокрема, що сума
щомісячної страхової виплати
встановлюється відповідно до ступеня
втрати професійної працездатності та
середньомісячного заробітку, що
потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Так, виплата щомісячної адресної
державної допомоги не входить до
переліку соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на підставі Закону
України № 1105-XIV.

Вирішуючи питання про застосування до
спірних правовідносин положень
Постанови Кабінету Міністрів України
«Деякі питання пенсійного
забезпечення громадян» від 26.03.2008 № 265,
колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до статті 116 Конституції
України, Кабінет Міністрів України
вживає заходів щодо забезпечення прав
і свобод людини і громадянина,
забезпечує проведення політики у
сферах праці й зайнятості населення,
соціального захисту. Пунктом 1
постанови Кабінету Міністрів України
від 26.03.2008 № 265 встановлено, що в разі,
коли щомісячний розмір пенсійних
виплат (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткових пенсій, цільової
грошової допомоги, сум індексації та
інших доплат до пенсій, встановлених
законодавством, крім пенсій за
особливі заслуги перед Україною та
щомісячної доплати до пенсії у зв'язку
з втратою годувальника членам сімей
шахтарів, смерть яких настала
внаслідок нещасного випадку на
виробництві) не досягає в осіб, яким
призначено пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, на одного
непрацездатного члена сім'ї 100
відсотків, на двох 120 відсотків, на
трьох і більше 150 відсотків
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для осіб, які втратили
працездатність, таким особам надається
щомісячна державна адресна допомога до
пенсії у сумі, що не вистачає до
зазначених розмірів.

Проте, у пункті 4 вказаної Постанови,
Кабінет Міністрів України також
встановив, що виплата щомісячної
державної адресної допомоги,
передбаченої цією постановою,
здійснюється за рахунок коштів, з яких
виплачується пенсія або державна
соціальна допомога. Тобто, вирішуючи
питання про джерело виплати щомісячної
державної адресної допомоги, Кабінет
Міністрів України фактично прийняв
рішення про розпорядження коштами
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків.

У сфері загальнообов'язкового
державного соціального страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності
таким законом є Закон України № 1105-XIV,
яким не передбачено здійснення виплати
щомісячної державної адресної
допомоги до пенсії за рахунок коштів
Фонду, для осіб, які перебувають на
обліку в управлінні Пенсійного фонду
України.

Відповідно до статей 15, 16 Закону
України № 1105-XIV, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків є
некомерційною самоврядною
організацією, що діє на підставі
статуту, який затверджується її
правлінням. Управління Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків здійснюється на паритетній
основі державою, представниками
застрахованих осіб і роботодавців.
Безпосереднє управління Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків здійснюють його правління та
виконавча дирекція.

Кабінет Міністрів України, відповідно
до Конституції України та законів
України, не наділено повноваженнями
щодо розпорядження коштами Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків.

Основний Закон України зобов'язує
органи державної влади діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України (частина друга статті
6, частина друга статті 19).

Так, реалізуючи політику в сфері
соціального захисту громадян і
вирішуючи питання про джерело виплати
щомісячної державної адресної
допомоги до пенсії як соціальної
гарантії громадян, зокрема, за рахунок
коштів Фонду соціального страхування
від нещасних випадків, Кабінет
Міністрів України вийшов за межі
повноважень, визначених Конституцією
та законами України.

В силу частини четвертої статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України, виходячи із пріоритетності
законів над підзаконними актами, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що при вирішенні даного спору
постанова Кабінету Міністрів України
«Деякі питання пенсійного
забезпечення громадян» від 26.03.2008 № 265 в
частині визначення джерела виплати
щомісячної державної адресної
допомоги (за рахунок коштів Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків) застосуванню не підлягає.

Зважаючи на викладене, колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відмова відповідача у
відшкодуванні витрат, понесених
Пенсійним фондом України на виплату
щомісячної державної адресної
допомоги, є правомірною, оскільки
правові підстави для такого
відшкодування за рахунок коштів Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого
висновку, що відмова відповідача у
відшкодуванні вказаних витрат є
правомірною, оскільки вони не можуть
вважатися такими, що пов'язані з
настанням страхового випадку,
визначеного статтею 21 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

З огляду на зазначене та беручи до
уваги достатній і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності колегія суддів
дійшла висновку, що викладені у
позовній заяві доводи позивача є
необґрунтованими та, відповідно, його
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Макарівському районі Київської
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 23
травня 2013 року - залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 23 травня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
М.І. Кобаль І.Й. Петрик

Повний текст ухвали складено та
підписано - 13.06.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Кобаль М.І.

Петрик І.Й.