Справа № 2а-8747/09/1570
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/54678/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Лиски Т.О.,
Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
касаційного провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Управління Південного
оперативного командування, Військової
прокуратури Одеського гарнізону про
зобов'язання виплатити грошове
забезпечення, надбавки за безперервну
службу та одноразову грошову допомогу,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2009 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, в якому
просив зобов'язати відповідача
перерахувати грошове забезпечення з
1.04.2006 року по 1.12.2007 року з урахуванням
надбавки за безперервну військову
службу відповідно до Указу Президента
України від 5.05.2003 року №389 «Про
надбавки військовослужбовцям Збройних
Сил України, Міністерства внутрішніх
справ України, Адміністрації Державної
прикордонної служби України та
Управління державної охорони України
за безперервну службу» (далі - Указ №
389) та 100-відсоткової надбавки
відповідно до Указу Президента України
від 23.02.2002 року №173 «Про посилення
соціального захисту
військовослужбовців та осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ» (далі - Указ №173) і
стягнути з відповідача на користь
позивача вказану заборгованість, що
виникла у зв'язку з невиплатою
зазначених надбавок та одноразової
грошової винагороди за підтримання
високої бойової готовності військ,
зразкове виконання службових
обов'язків і бездоганну дисципліну,
передбачену постановою Кабінету
Міністрів України №452 від 6.04.1998 року
«Про упорядкування додаткових видів
грошового забезпечення
військовослужбовців» (далі - Постанова
КМУ №452).

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 11 березня
2011 року у задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 29 травня 2012
року рішення суду першої інстанції
скасовано і позов залишено без
розгляду.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення цих судів та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що наказом
військового прокурора Одеського
гарнізону №60 від 1.08.2005 року позивача
призначено помічником військового
прокурора Одеського гарнізону і
поставлено на всі види грошового
забезпечення.

Наказом військового прокурора
Південного регіону України №420 від
6.10.2008 року позивача звільнено з
військової служби у запас наказом
Міністра оборони №797 від 2.10.2008 року
підпунктом «г» пунктом 63 (у зв'язку із
скороченням штатів) «Положення про
проходження військової служби особами
офіцерського складу, прапорщиками
(мічманами) Збройних Сил України».
Позивача також було виключено із
списків особового складу Збройних Сил
України з 7.10.2008 року і йому виплачено
одноразову грошову допомогу у розмірі
50% місячного грошового забезпечення за
4 календарні роки вислуги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
постановою Кабінету Міністрів України
№268 «Про упорядкування структури та
умов оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, органів
прокуратури, судів та інших органів»
(далі - Постанова КМУ №268) не
передбачено з 1.04.2006 року виплати
працівникам прокуратури щомісячних
додаткових видів грошового
забезпечення, встановлених Указами
№№173, 389, а застосування нової
структури грошового забезпечення
військових прокурорів узгоджується з
ч. 2 ст. 46-1 Закону України від 5.11.1991 року
№1789-XII «Про прокуратуру» (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин; далі - Закон № 1789-XII),
згідно з якою на них поширюються всі
види забезпечення, встановлені
законодавством для офіцерського
складу Збройних Сил України
(відповідно до пункту 5 Постанови КМУ
№268 - оклад за військовим званням та
надбавка за вислугу років).

Виплати, встановлені зазначеними
Указами, стосувалися лише
військовослужбовців Збройних Сил
України і не застосовувалися щодо
працівників військових прокуратур
після 1.04.2006 року. Крім того,
зобов'язання виплатити одноразову
грошову винагороду за підтримання
високої бойової готовності військ,
зразкове виконання службових
обов'язків і бездоганну дисципліну
згідно Постанови КМУ №452 є
безпідставною, оскільки ця виплата не
передбачена Постановою КМУ №268, якою
встановлено вичерпний перелік
надбавок та доплат, які входять до
грошового забезпечення
військовослужбовців, що проходять
службу в органах прокуратури на
прокурорсько-слідчих посадах.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і залишаючи без розгляду
позов, апеляційний суд виходив з того,
що позов подано з порушення строку
звернення до суду.

Однак такий висновок суду апеляційної
інстанції є помилковим з огляду на
наступне.

Відповідно до частин 1,2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(на момент подачі позову)
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно частини 1 ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Таким чином, враховуючи те, що
відповідачі при розгляді даної справи
в суді першої інстанції не наполягали
на відмові в позові з підстав пропуску
позивачем строку звернення до суду, суд
апеляційної інстанції, залишаючи позов
без розгляду, припустився помилки.

Відповідно до п. 5 Постанови КМУ №268
грошове забезпечення
військовослужбовців, які проходять
службу в органах прокуратури на
прокурорсько-слідчих посадах, та
військовослужбовців, осіб
начальницького складу, відряджених до
органів державної влади та місцевого
самоврядування, складається з
посадового окладу, інших виплат,
установлених цією постановою, а також
окладу за військовим званням та
надбавки за вислугу років,
установлених у розмірі і порядку, що
визначаються законодавством для
військовослужбовців. На зазначених
осіб не поширюється дія постанови
Кабінету Міністрів України від 7 лютого
2001 року № 104 «Про порядок і норми
грошового та матеріального
забезпечення військовослужбовців
Збройних Сил, інших військових
формувань, осіб начальницького складу
органів внутрішніх справ, органів і
установ виконання покарань,
відряджених до органів виконавчої
влади та інших цивільних установ» (далі
- Постанова КМУ №104).

Для обчислення розміру складових
грошового забезпечення замість
надбавки за ранг застосовується розмір
окладу за військовим званням.

Згідно п.15 Постанови КМУ №268 умови
оплати праці, затверджені цією
постановою, застосовуються з 1 січня 2006
року, а для працівників, окремі умови
оплати праці яких визначені указами
Президента України, - з 1 квітня після
визнання цих указів такими, що втратили
чинність.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
Постановою КМУ №268 встановлені нові
умови праці працівників прокуратури і
нові розмірі посадових окладів, у
зв'язку з чим не допускається
перерахунок грошового забезпечення з
урахуванням нових розмірів посадових
окладів та зі збереженням раніше
виплачуваних видів грошового
забезпечення, які з 1.04.2006 року не
застосовуються до осіб офіцерського
складу військових прокуратур.

За таких обставин суд першої інстанції
дав правильну оцінку й тому факту, що
Постановою КМУ №268 не передбачено з
1.04.2006 року виплати працівникам
прокуратури щомісячних додаткових
видів грошового забезпечення,
встановлених Указами №№173, 389, а
застосування нової структури
грошового забезпечення військових
прокурорів узгоджується з частиною
другою статті 46-1 Закону №1789-XII, згідно
з якою на них поширюються всі види
забезпечення, встановлені
законодавством для офіцерського
складу Збройних Сил України
(відповідно до пункту 5 Постанови КМУ
№268 - оклад за військовим званням та
надбавка за вислугу років). Виплати,
встановлені Указами №№173, 389,
стосувалися лише військовослужбовців
Збройних Сил України і не
застосовувалися щодо працівників
військових прокуратур після 1.04.2006 року.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
вимога виплатити одноразову грошову
винагороду за підтримання високої
бойової готовності військ, зразкове
виконання службових обов'язків і
бездоганну дисципліну згідно
Постанови КМУ №452 є також
безпідставною, оскільки вказана
виплата не передбачена Постановою КМУ
№268, якою встановлено вичерпний
перелік надбавок та доплат, що входять
до грошового забезпечення
військовослужбовців, які проходять
службу в органах прокуратури на
прокурорсько-слідчих посадах.

Враховуючи вказане, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
щодо відмови у задоволенні позову,
однак рішення суду першої інстанції
було помилково скасовано апеляційним
судом.

З огляду на наведене оскаржуване
рішення апеляційного суду відповідно
до вимог ст. 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
підлягає скасуванню, а рішення суду
першої інстанції залишенню в силі.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 226, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 29 травня 2012
року скасувати.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 11 березня
2011 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

І.Я.Олендер