Справа № 9101/156230/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"30" травня 2014 р.
справа № 2а-6849/11
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Саксаганському районі м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області

на постанову Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу від 19 вересня 2011 р.,
прийняту у порядку скороченого
провадження,

у справі № 2а-6849/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України
в Саксаганському районі м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області

про зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

17 серпня 2011 року позивач звернувся до
Саксаганського районного суду м.
Кривого рогу з позовом, в якому просив:

- Визнати протиправними дії
відповідача щодо нездійснення
перерахунку та виплати підвищення до
пенсії відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» виходячи із розміру 30% від
мінімальної пенсії за віком;

- Зобов'язати відповідача перерахувати
та сплатити в повному обсязі, к дитині
війни, недоплачене щомісячне
підвищення до пенсії виходячи із
розміру 30% від мінімальної пенсії за
віком відповідно до положення ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за період з 01.01.2006 року по
момент винесення рішення судом і в
подальшому до настання передбачених
законом змін;

- Стягнути згідно ст.. 90, 94 КАС України,
кошти, затрачені на правову допомогу в
розмірі 300 грн.;

- Стягнути судові витрати - державне
мито в розмірі 3,40 грн.

Ухвалою Саксаганського районного суду
м. Кривого Рогу від 05.09.2011 року позовні
вимоги позивача за період з 01.01.2006 року
по 17.02.2006 року залишено без розгляду.

Постановою Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу від 19.09.2011 року
позовні вимоги позивача задоволено в
частково, а саме:

- Зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок та виплати
пенсії позивачеві починаючи з 17.02.2011
року по 23.07.2011 року з урахуванням
підвищення 30% мінімальної пенсії за
віком відповідно до положень ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» з відповідною виплатою
різниці після здійсненого перерахунку
виходячи з розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, передбаченого ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за рахунок коштів
Державного бюджету;

- Стягнуто з Державного бюджету України
на користь позивача 3 грн. 40 коп.
державного мита та 300 грн. за отримання
правової допомоги.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову та
відмовити в задоволені позовних вимог
посилаючись при цьому на порушення
судом норм матеріального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" має статус дитини війни і має
право відповідно до ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" на
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

У 2011 році дія ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" не
призупинялася, а застосування
відповідачем положень постанови КМ
України № 530 від 28.05.2008 року щодо
визначення розміру підвищення пенсії є
безпідставним, оскільки розмір
підвищення пенсії визначений Законом
України "Про соціальний захист дітей
війни", який має вищу юридичну силу, ніж
постанова КМ України.

При цьому колегія суддів погоджується
з висновками суду першої інстанції, що
розмір мінімальної пенсії за віком
необхідно обраховувати відповідно до
ч.1 ст.28 Закону України "Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування", оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною першою
цієї статті, мінімального розміру
пенсії за віком.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку, що
права позивача були порушені.

Однак, вирішуючи спірні правовідносини
суд першої інстанції не прийняв до
уваги наступне.

Положеннями статті 94 КАС України
встановлено, що якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Частиною 2 Прикінцевих і перехідних
положень КАС України встановлено, що
положення цього Кодексу, щодо
звільнення особи від оплати правової
допомоги та забезпечення надання
правової допомоги, а також частина
третя статті 90 цього Кодексу набирають
чинності з моменту набрання чинності
відповідним законом. До цього часу
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про граничні розміри компенсації
витрат, зв'язаних з розглядом цивільних
та адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави» від 27
квітня 2006 року № 590, передбачено, що
граничний розмір компенсації в
адміністративних справах за витрати,
пов'язані з правовою допомогою стороні,
на користь якої схвалено судове
рішення і яка не є суб'єктом владних
повноважень, якщо компенсація
відповідно до закону сплачується за
рахунок держави, має не перевищувати
суму, що обчислюється виходячи з того,
що особі, яка надає правову допомогу,
виплачується 5 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати за повний
робочий день.

Обсяг витрат робочого часу адвоката на
правову допомогу, згідно з договором
про надання юридичних послуг, не
наведено.

З огляду на те, що позивачем не надано
розрахунку вартості юридичної
допомоги для здійснення розрахунку
відшкодування відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 27
квітня 2006 року № 590, суд вважає за
необхідне відмовити у задоволенні
зазначеної вимоги.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню, а рішення суду
- зміні з викладенням абзацу третього
резолютивної частини наступного
змісту: стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 судові
витрати по справі у сумі 3 грн. 40 коп.

В решті постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 198, ст.201, ст.205, ст.207
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного Фонду України в
Саксаганському районі м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області -
задовольнити частково.

Постанову Саксаганського районного
суду м. Кривого рогу від 19 вересня 2011 р.
у справі № 2а-6849/11- в частині розподілу
судових витрат - змінити, виклавши
абзац третій постанови у наступній
редакції: "Стягнути з Державного
бюджету України на користь ОСОБА_1
судові витрати по справі у сумі 3 грн. 40
коп.".

В іншій частині постанову залишити без
змін.

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
ухвалення та оскарженню відповідно до
ч. 10 ст. 183-2 КАС України не підлягає.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун