Справа № 643/18244/13-а
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 р.Справа № 643/18244/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання
Городової А.О.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Московського районного суду м. Харкова
від 06.03.2014р. по справі №
643/18244/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Московському районі м.
Харкова

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач),
12.11.2013 року звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова (далі -
відповідач), в якому просив суд визнати
дії відповідача незаконними,
зобов'язати відповідача виплатити на
його користь всю недоплачену соціальну
допомогу та незаконно утриману частину
пенсії за весь період пенсійного
забезпечення, в тому числі з 01.03.2012 року
по теперішній час.

Постановою Московського районного
суду м. Харкова від 06.03.2014 р. у
задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з прийнятою постановою,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, а саме: ст.ст. 21, 22, 38, 40, 46, 48, 55, 56, 58,
59, 64, 124, 126, 129, ч. 3 ст. 152 Конституції
України, ст. 6 Європейської Конвенції з
прав людини, ст.ст. 33, 34, 42, 45, 46 Закону
України "Про загальнообов'язкове
держане пенсійне страхування", ст.ст.
2-12, 111, 160, 161, 183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

В ході судового розгляду справи
позивач повністю підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив їх
задовольнити.

Також, позивачем було заявлено
клопотання про призначення незалежної
експертизи його пенсійної справи, яке
протокольною ухвалою колегії суддів
залишено без задоволення.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення вимог апеляційної
скарги та просив постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

29.05.2014 року до суду апеляційної
інстанції надійшла заява від ОСОБА_1
про зупинення провадження по вказаній
справі до початку липня 2014 року у
зв'язку з перебуванням останньої на
лікуванні.

Проте, зазначене клопотання не
підлягає задоволенню, оскільки жодних
доказів в підтвердження зазначених
обставин позивачем не надано.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників
судового процесу, вивчивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, проте
постанова містить підстави для
часткового скасування, виходячи з
такого.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 з 07.04.1992 року визнана інвалідом 2
групи від загального захворювання -
довічно.

01.06.1992 року позивач звернулась до
відділу соціального захисту населення
з заявою про призначення пенсії по 2
групі інвалідності, яку було
призначено з 07.04.1992 року відповідно до
Закону України "Про пенсійне
забезпечення".

Відповідно до рішення Московського
районного суду м. Харкова від 13.06.2003
року та ухвали апеляційного суду
Харківської області від 17.09.2003 року
ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком
згідно з Законом України "Про наукову
та науково-технічну діяльність" з 22.06.1999
року.

Не погоджуючись з розмірами обчисленої
пенсії, починаючи з 1992 року, ОСОБА_1
звернулась до суду з вказаними
позовними вимогами, зазначаючи, що з 1992
року вона перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова, як
інвалід 2 групи, та отримує пенсію,
проте, відповідач не в повному обсязі
сплачує пенсійні виплати та утримує
частину пенсії за весь період виплати
пенсії, в тому числі з 01.03.2012 року по
теперішній час.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
їх безпідставності та
необґрунтованості.

Колегія суддів частково погоджується з
даним висновком суду першої інстанції,
зважаючи на порушення судом норм
процесуального права.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом
12.11.2013 року із вимогами щодо захисту
його порушених прав, що мали місце з 1992
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав
людини також свідчить про те, що право
на звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків на звернення до
суду за захистом порушених прав (справа
"Стаббігс та інші проти
Великобританії", справа "Девеер проти
Бельгії").

Згідно з ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Враховуючи дату звернення позивача до
суду, шестимісячний строк на звернення
до суду з позовом та період, за який
позивач просить суд захистити його
права, колегія суддів приходить до
висновку, що права позивача підлягали б
захисту лише з 12.05.2013 року.

Згідно з ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде для
визнання причини пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, про що постановляється
ухвала.

З матеріалів справи таких підстав не
вбачається. Доказів поважності
пропуску строку на звернення до суду з
позовом позивачем не надано.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що позивачем пропущено строк
звернення до суду з позовом про виплату
недоплаченої соціальної допомоги та
незаконно утриманої частини пенсії,
відповідно позовні вимоги щодо виплати
пенсій за період з 1992 року по 31.03.1993 року
включно та з 01.01.2012 року по 11.05.2013 року
включно, що зумовлює залишення таких
позовних вимог без розгляду, а не
розгляду по суті.

Щодо позовних вимог за період з 01.04.1993
року по 31.12.2011 року включно колегія
суддів зауважує на таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
10.05.2012 року ОСОБА_1 вже зверталась до
суду з позовом щодо зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова
провести виплати ОСОБА_1 недоотриманої
соціальної допомоги та незаконно
утриманої частини пенсії, вказавши
лише період з 1993 року до 2012 року.

Постановою Московського районного
суду м. Харкова від 21.05.2012 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 19.09.2012 року
постанову Московського районного суду
м. Харкова від 21.05.2012 року скасовано в
частині відмови в задоволенні позову
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Московському районі м.
Харкова про зобов'язання вчинити певні
дії за період з 01.04.1993 року по 09.11.2011
року. Позовну заяву ОСОБА_1 в зазначеній
частині залишено без розгляду. В іншій
частині постанову Московського
районного суду м. Харкова від 21.05.2012
року залишено без змін.

Зазначеними судовими рішеннями
встановлений пропуск позивачем строку
для звернення до суду за період з 01.04.1993
року по 09.11.2011 року та правомірність
обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 за
період з 10.11.2011 року по 31.12.2011 року
включно.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова або ухвала суду апеляційної
чи касаційної інстанції за наслідками
перегляду, постанова Верховного Суду
України набирають законної сили з
моменту проголошення, а якщо їх було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення їх копій особам,
які беруть участь у справі.

Згідно з ст. 255 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Таким чином, на час розгляду даної
справи є ухвала Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 19.09.2012 року, що набрала законної
сили, між тими самими сторонами і з того
самого спору.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 157 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд закриває провадження у
справі, якщо є такі, що набрали законної
сили, постанова чи ухвала суду з того
самого спору і між тими самими
сторонами.

З огляду на викладене, оскаржувана
постанова суду першої інстанції
підлягає частковому скасуванню, а
провадження по справі закриттю за
період з 01.04.1993 року по 31.12.2011 року
включно.

Щодо позовних вимог за період з 12.05.2013
року колегія суддів зауважує на таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
пенсія ОСОБА_1 розрахована із
середньомісячної заробітної плати -
2456,85грн. (із урахуванням показника
середньої заробітної плати
працівників, зайнятих у галузях
економіки України за 2007 рік для
наукових пенсій - 1351, 12 грн.) за період
роботи на науковій посаді з 01.07.1979р. по
30.06.1984р. у Харківській філії ВНДІ пиво
безалкогольної промисловості (довідка
№ 9 від березня 1993 року).

Пенсію обчислено при загальному стажі
роботи 37 років 6 місяців 9 днів, у тому
числі стаж роботи на наукових посадах 23
роки 2 місяці 1 день. Стаж зараховано по
28.08.1997р. Коефіцієнт заробітної плати -
1,81838. За матеріалами пенсійної справи
позивач не працює.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік" з 01.01.2013 року
встановлено прожитковий мінімум для
осіб, які втратили працездатність, - 894 00
грн., з 01.12.2013 року - 949,00 грн.

Відповідно до розрахунку пенсії станом
на 01.01.2013 року розмір пенсії позивача до
виплати складає 2394,10 грн., з яких:
середній заробіток в галузях економіки
України за 2007 рік - 1351,12, індивідуальний
коефіцієнт заробітної плати 1,81838,
середньомісячний заробіток - 2456,85 грн.,
загальний процент розрахунку пенсії
від заробітку - 88, основний розмір
пенсії від середнього заробітку - 2162,028,
коефіцієнт підвищення основного
розміру пенсії -1, підвищення по ст.42 (з
01.03.2009 року) - 76,58, підвищення по ст.42 (з
01.03.2011 року) - 48,51, підвищення по ст.42 (з
01.03.2012 року) (змінено, є рішення суду) -
44,40, загальний розмір підвищення 20%
росту зарплати - 169,49, основний розмір
пенсії з урахуванням коефіцієнтів та 20%
росту ЗП - 2331,518, підвищення "дітям війни"
- 62,58.

Відповідно до розрахунку пенсії на
01.12.2013 року розмір пенсії позивача до
виплати з вказаної дати по теперішній
час складає 2397,95 грн., з яких: середній
заробіток в галузях економіки України
за 2007 рік - 1351,12, індивідуальний
коефіцієнт заробітної плати 1,81838,
середньомісячний заробіток - 2456,85 грн.,
загальний процент розрахунку пенсії
від заробітку - 88, основний розмір
пенсії від середнього заробітку - 2162,028,
коефіцієнт підвищення основного
розміру пенсії -1, підвищення по ст.42 (з
01.03.2009 року) -76,58, підвищення по ст.42 (з
01.03.2011 року) - 48,51, підвищення по ст.42 (з
01.03.2012 року) (змінено, є рішення суду) -
44,40, загальний розмір підвищення 20%
росту зарплати - 169,49, основний розмір
пенсії з урахуванням коефіцієнтів та 20%
росту ЗП -2331,518, підвищення "дітям війни"
- 66,43.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 10.04.2014 року
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Московському районі м.
Харкова нарахувати та виплатити на
користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
як дитині війни за період з 01.01.2014 року
по 28.02.2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання зазначеної постанови суду
відповідачем пенсію перераховано,
доплату по проведеному перерахунку в
сумі 436,54 грн. нараховано на травень 2014
року.

Відповідно до пункту 2 Порядку
проведення індексації грошових
доходів населення, затвердженого
Постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078,
індексації підлягають грошові доходи
громадян, одержані в гривнях на
території України, які не мають
разового характеру: пенсії з
урахуванням надбавок, доплат,
підвищень до пенсії, додаткової пенсії,
цільової грошової допомоги на
прожиття, державної допомоги та
компенсаційних виплат, крім тих, які
зазначені в пункті 3 цього Порядку.

Згідно з п. 3 Порядку до об'єктів
індексації не відносяться: соціальні
виплати, які визначаються залежно від
прожиткового мінімуму (пенсії,
обчислені з урахуванням абзацу першого
частини першої статті 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", додаткова
пенсія, підвищення, компенсаційні
виплати, надбавки та інші доплати до
пенсії, які визначаються залежно від
прожиткового мінімуму).

Відповідно до пункту 5 Порядку
проведення індексації грошових
доходів населення у разі підвищення
розмірів мінімальної заробітної плати,
пенсії, виплат, що здійснюються
відповідно до законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, стипендій, а
також у разі зростання грошових
доходів населення без перегляду їх
мінімальних розмірів місяць, в якому
відбулося підвищення, вважається
базовим при обчисленні індексу
споживчих цін для індексації грошових
доходів населення. Індексація грошових
доходів, отриманих громадянами за цей
місяць, не провадиться. З наступного
місяця здійснюється обчислення
наростаючим підсумком індексу
споживчих цін для проведення подальшої
індексації.

Базові місяці для проведення
індексації пенсій визначаються
відносно розмірів пенсій у місяцях
перерахунку, визначених як за рішенням
суду, так і відповідно до
законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи,
протягом 2012-2014 років ОСОБА_1 провадився
перерахунок пенсії у зв'язку зі зміною
прожиткового мінімуму. Індексація не
проводилась у зв'язку з відсутністю
індексу інфляції.

З 01.01.2013 року проводилися перерахунки
пенсій масово автоматизованим
способом, виходячи зі зміни розміру
прожиткового мінімуму для осіб, що
втратили працездатність згідно з
Законом України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік" ( з 01.01.2013 р. - 894,00 грн.).

З 01.12.2013 року проводилися перерахунки
пенсій масово автоматизованим
способом, виходячи зі зміни розміру
прожиткового мінімуму для осіб, що
втратили працездатність згідно з
Законом України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік" (з 01.12.2013р. - 949,00 грн.).

З 01.01.2014 року було проведено
перерахунок пенсії відповідно до
рішення суду (постанова Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 10.04.2014 року), підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
як дитині війни.

Таким чином, після перерахунку пенсії
ОСОБА_1 базовим місяцем вважається
січень 2014 року.

Відповідно до листа від 16.04.2014 року №
10217/02-40 Міністерства соціальної
політики України, щодо проведення
індексації пенсій у зв'язку з
інфляцією, так як індекс інфляції за
останні місяці перевищив поріг
індексації за повідомленням Державної
служби статистики України.

Таким чином, відповідачем була
проведена індексація пенсії по базовим
місяцям на коефіцієнт індексації.

Як вбачається з матеріалів справи,
доплата індексації до пенсії ОСОБА_1
була нарахована на травень 2014 року по
базовому місяцю 01.01.2014 року в розмірі
26,57 грн. (розрахунок: пенсія 2397,95 (949,00 *
1,028 =975,57-949,00 =26,57).

Пенсія за травень 2014 р. нарахована в
розмірі 2424,52 грн.

Так, відповідно до розрахунку пенсії на
01.05.2014 року розмір пенсії позивача до
виплати складає 2424,52 грн., з яких:
середній заробіток в галузях економіки
України за 2007 рік - 1351,12 , індивідуальний
коефіцієнт заробітної плати 1,81838,
середньомісячний заробіток - 2456,85 грн.,
загальний процент розрахунку пенсії
від заробітку - 88, основний розмір
пенсії від середнього заробітку - 2162,028,
коефіцієнт підвищення основного
розміру пенсії - 1, підвищення по ст.42 (з
01.03.2009 року) - 76,58, підвищення по ст.42 (з
01.03.2011 року) - 48,51, підвищення по ст.42 (з
01.03.2012 року) (змінено відповідно до
рішення суду) - 44,40, загальний розмір
підвищення 20% росту зарплати -169,49,
основний розмір пенсії з урахуванням
коефіцієнтів та 20% росту ЗП -2331,518,
підвищення "дітям війни" - 66,43,
індексація травня 2014 року - 26, 57.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що пенсія
ОСОБА_1 обчислена та виплачується з
додержанням вимог чинного
законодавства.

Обмеження виплати пенсії позивача не
знайшло свого підтвердження в ході
розгляду зазначеної справи.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зауважити на той факт, що на
неодноразові запити ОСОБА_1
відповідачем надавались відповіді, в
строки, визначені законом, стосовно
складових пенсії позивача та
нарахувань з 22.06.1999 року по 31.03.2012 року
(копії відповідей містяться в
матеріалах справи).

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку щодо
відмови в задоволенні позовних вимог
за період з 12.05.2013 року.

Щодо вимог апеляційної скарги в
частині скасування розпорядження
Управління Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова про
закриття особового рахунку за
інвалідністю без заяви позивача
колегія суддів зауважує на те, що
згідно з приписами ч. 4 ст. 195 КАС України
суд апеляційної інстанції не може
розглядати позовні вимоги, що не були
заявлені в суді першої інстанції.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1,
вказані вимоги не заявлялися нею в суді
першої інстанції.

Щодо посилання позивача на те, що
пенсійним органом не виплачені їй всі
суми за прийнятими судовими рішеннями
в інших справах, колегія суддів звертає
увагу на таке.

Положеннями Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено
загальні і спеціальні способи судового
контролю. Загальні способи контролю
мають усі суди, незалежно від
спеціалізації, і вони полягають у
розгляді скарг на рішення, дії чи
бездіяльність державних виконавців.
Загальний судовий контроль за
виконанням судових рішень в
адміністративних справах здійснюється
в порядку, встановленому ст. 181 КАС.
Спеціальні способи судового контролю
за виконанням судових рішень в
адміністративних справах передбачені
ст. 267 КАС, зокрема до них належать:
зобов'язання суб'єкта владних
повноважень надати звіт про виконання
судового рішення; накладання штрафу за
невиконання судового рішення; визнання
протиправними рішень, дій чи
бездіяльності, що вчинені суб'єктом
владних повноважень - відповідачем на
виконання такої постанови суду або на
порушення прав позивача, підтверджених
такою постановою суду.

В даному випадку позивач вважає, що
відповідач фактично не виконує рішення
суду по іншим справам, які набули
законної сили.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позивач порушує питання, які
стосуються здійснення судового
контролю за виконанням судових рішень
в адміністративних справах, порядок
розгляду якого визначений в ст. 267 КАС
України.

Також колегія суддів зазначає, що
згідно з ч. 2, 3 ст. 14 КАС України
постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом. Положеннями ст. 255 КАС України
встановлено, що постанова або ухвала
суду, яка набрала законної сили, є
обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.
Обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін.
Згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України судове
рішення, яке набрало законної сили або
яке належить виконати негайно, є
підставою для його виконання. За
приписами ст. 257 КАС України примусове
виконання судових рішень
адміністративних справах здійснюється
в порядку, встановленому Законом
України "Про виконавче провадження".

Таким чином, позивач фактично просить
зобов'язати відповідача виконувати
рішення суду, які вже набрали законної
сили, і в силу приписів статей 14 та 255
КАС повинні виконуватися відповідачем
без ухвалення будь-яких додаткових
судових рішень.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують з підстав,
наведених вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права (ч. 2 ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні (ч. 3 ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи або питання.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що судом
першої інстанції при ухваленні рішення
були допущені порушення норм
процесуального права, а тому дана
постанова підлягає частковому
скасуванню.

Керуючись п.4 ч.1 ст. 157, ст.ст. 99, 100, 160, 167,
195, 197, п. 4 ст. 198, 200, 203, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Московського районного суду
м. Харкова від 06.03.2014 р. по справі №
643/18244/13-а скасувати в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за
періоди з 1992 року по 31.03.1993 року включно
та з 01.01.2012 року по 11.05.2013 року включно,
прийнявши в цій частині нову ухвалу про
залишення таких позовних вимог без
розгляду.

Постанову Московського районного суду
м. Харкова від 06.03.2014 р. по справі №
643/18244/13-а скасувати в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за
період з 01.04.1993 року по 31.12.2011 року
включно, прийнявши в цій частині нову
ухвалу про закриття провадження по
справі.

В іншій частині постанову Московського
районного суду м. Харкова від 06.03.2014 р.
по справі № 643/18244/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя П’янова Я.В.Судді
Зеленський В.В. Чалий І.С.

Повний текст ухвали виготовлений 10.06.2014
р.