Справа № 822/551/14
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/551/14
Головуючий у 1-й інстанції: Фелонюк Д.Л.
Суддя-доповідач: Біла Л.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
заступника прокурора м. Хмельницького
в інтересах Департаменту соціального
захисту населення Хмельницької
обласної державної адміністрації на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 25 лютого
2014 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Департаменту
соціального захисту населення
Хмельницької обласної державної
адміністрації, третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Управління ДАІ УМВС України в
Хмельницькій області про визнання
відмови протиправною та зобов'язання
вчинити дії , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до
Департаменту соціального захисту
населення Хмельницької обласної
державної адміністрації, третя особа
на стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Управління ДАІ УМВС України в
Хмельницькій області, в якому з
урахуванням позовних вимог просив
зобов'язати Департамент соціального
захисту населення Хмельницької
облдержадміністрації надати дозвіл на
перереєстрацію автомобіля марки
"Фольксваген Пасат" 1997 року випуску,
номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний
номер НОМЕР_1, на ім'я ОСОБА_2 без сплати
мита та інших податків (зборів),
передбачених законодавством при
імпорті автомобілів.

Відповідно до постанови Хмельницького
окружного адміністративного суду від
25.02.2014 року вказаний позов задоволено
повністю.

Не погоджуючись із вказаною постановою
суду першої інстанції, Заступником
прокурора м. Хмельницького в інтересах
Департаменту соціального захисту
населення Хмельницької обласної
державної адміністрації подано
апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позову.

На адресу суду від представника
відповідача надійшла заява про розгляд
справи без його участі.

Позивач, третя особа та прокурор в
судове засідання не з'явилися, хоча про
час та місце розгляду справи
повідомлялися своєчасно та належним
чином.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про його дату, час і
місце, а також враховуючи те, що їх явка
в судове засідання не визнавалась
обов'язковою, колегія суддів визнала за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження, відповідно до
п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, за наявними у
справі матеріалами, при цьому, згідно
ч.6 ст.12, ч.1 ст.41 КАС України, повне
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити, а постанову суду першої
інстанції скасувати, виходячи з
наступного.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, рішенням
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Хмельницької облдержадміністрації про
умови видачі (продажу) інвалідам
спецавтотранспорту згідно медичних
показань, відповідно до п.42 Порядку
надання автомобілів, отриманих як
гуманітарна допомога, затвердженого
постановою КМУ № 128 від 07.02.2001 року "Про
внесення змін до Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями" затвердженого
постановою КМУ № 999 від 08.09.1997 року,
батька позивача - ОСОБА_3, як інваліда
загального захворювання 2 групи було
забезпечено автомобілем марки
"Фольксваген" 1997 року випуску, номер
кузова НОМЕР_2, в якості гуманітарної
допомоги, безкоштовно, без права
передачі керування.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_3, в зв'язку з чим у
січні 2014 року позивач, як його син
звернувся до відповідача із заявою про
перереєстрацію на його ім'я вказаного
вище автомобіля.

Відповідач листом від 22.01.2014 року
відмовив позивачу у перереєстрації
автомобіля в зв'язку з тим, що Законом
України "Про гуманітарну допомогу" та
Порядком забезпечення інвалідів
автомобілями, затвердженого
постановою КМУ № 999 від 19.07.2006 року,
передбачено, що у разі, якщо інвалід
користувався переданим автомобілем
менше 10 років, то автомобіль може бути
переданий лише у разі сплати податків
та зборів.

З матеріалів справи встановлено, що
позивач - являється сином померлого
ОСОБА_3, що підтверджується копією
свідоцтва про народження НОМЕР_4. На час
смерті ОСОБА_3, позивач проживав
постійно і прописаний разом з ним, що
підтверджується актом жильців будинку
АДРЕСА_1 та довідкою
житлово-експлуатаційної контори №2 від
25.02.2014р. №101.

Суд першої інстанції задовольняючи
позов, виходив з того, що відмовляючи
позивачу у перереєстрації автомобіля,
відповідачем не враховані положення
ст.58 Конституції України та
застосовано до спірних правовідносин
п.41 Порядку забезпечення інвалідів
автомобілями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№999 від 19.07.2006 року, який установлює
обмеження та зобов'язання, яких не було
визначено в Порядку від 08.09.1997 року.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів апеляційної
інстанції не погоджується, виходячи з
наступного.

Колегія суддів критично ставиться до
посилання суду першої інстанції на
«Порядок забезпечення інвалідів
автомобілями», затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.09.1997 року №999 (далі - Порядок) та
висновків, що набуте інвалідом право на
автомобіль не могло бути змінено
наступним актом Кабінету Міністрів
України, який прийнятий вже після
набуття такого права.

Так, згідно ч.1 ст.58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.
Офіційне тлумачення вказаного
положення Конституції України
міститься в рішенні Конституційного
Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99,
відповідно до пункту 2 якого дію
нормативно - правового акта в часі
треба розуміти так, що вона починається
з моменту набрання цим актом чинності і
припиняється втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Вказаний Порядок від 08.09.1997 року № 999
був затверджений у зв'язку з прийняттям
законів України: від 22.12.1995 року № 488
«Про внесення змін і доповнень до
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та від 06.06.1996 року № 230 «Про
внесення змін і доповнень до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
з метою впорядкування забезпечення
автомобілями різних категорій
інвалідів і спрямований на захист
інтересів інвалідів.

Відповідно до п.37 Порядку від 08.09.1997
року (у редакції, чинній на час
прийняття рішення про надання спірного
автомобіля інваліду) після смерті
інваліда автомобіль, яким він був
забезпечений безоплатно або на
пільгових умовах, залишається його
сім'ї та знімається з обліку в органах
соціального захисту населення.

В свою чергу, ст.5 ЦК України
встановлено, що акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ними чинності.
Акт цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи. Якщо
цивільні відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності. Визнання закону таким, що
втратив чинність, припиняє його дію в
повному обсязі.

Приписами ч.4 ст.4 ЦК України визначено,
що актами цивільного законодавства є
також постанови Кабінету Міністрів
України.

Водночас, Порядок від 08.09.1997 року був
визнаний таким, що втратив чинність на
підставі постанови Кабінету Міністрів
України від 19.07.2006 року №999, якою
затверджено новий Порядок
забезпечення інвалідів автомобілями,
відповідно до п.41 якого, після смерті
інваліда, автомобіль, отриманий як
гуманітарна допомога, повертається
(вилучається) головному управлінню
соціального захисту і здається
підприємству, що здійснює заготівлю та
переробку металобрухту, або видається
в порядку черговості інваліду, який
перебуває на обліку.

З огляду на викладене, питання про
вилучення після смерті інваліда, який
помер, автомобіля, отриманого ним як
гуманітарна допомога, повинно
вирішуватись на підставі
нормативно-правових актів, чинних на
час смерті інваліда, так як суд
вирішував питання не про права
інваліда, який був забезпечений
автомобілем, а про права інших осіб,
після смерті інваліда.

Тому, враховуючи те, що права та
обов'язки у членів сім'ї інваліда щодо
спірного автомобіля виникли після його
смерті, а не в момент забезпечення
інваліда автомобілем, застосуванню до
спірних правовідносин підлягає
Порядок від 19.07.2006 року, а відповідно
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Така ж позиція викладена в постанові
Верховного Суду України від 16.01.2013 року
в справі №6-153цс12 та відображена у
висновках Верховного Суду України від
01.07.2013 року.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно з
ст.86 КАС України оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції не дав
належної оцінки вказаним обставинам та
зібраним по справі доказам, не
правильно застосував норми
матеріального права, у зв'язку із чим,
ухвалив рішення, яке підлягає
скасуванню.

Відповідно до ст.202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора м. Хмельницького в інтересах
Департаменту соціального захисту
населення Хмельницької обласної
державної адміністрації задовольнити
повністю .

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Департаменту
соціального захисту населення
Хмельницької обласної державної
адміністрації, третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Управління ДАІ УМВС України в
Хмельницькій області про визнання
відмови протиправною та зобов'язання
вчинити дії, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні адміністративного позову
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
/підпис/ Біла Л.М.

Судді
/підпис/ Гонтарук В. М.

/підпис/ Матохнюк Д.Б.

З оригіналом згідно:

секретар