Справа № 813/921/14
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/921/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
Головуючого - судді Сасевича О.М.
за участю секретаря судового засідання
представника позивача Писарева О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Львівської митниці Міндоходів
до Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області Шестака Олега
Володимировича про визнання
протиправними дій і скасування
постанови від 31.12.2013 року ВП №40695072 про
стягнення з боржника виконавчого
Львівська митниця Міндоходів
звернулася до Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Головного управління юстиції у
Львівській області, Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області Шестака Олега Володимировича,
-«визнати неправомірними дії головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області по винесенню
постанови про стягнення з боржника -
Львівської митниці Міндоходів
виконавчого збору в розмірі 1360 грн.»;
-«скасувати постанову головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області про стягнення з
боржника виконавчого збору від 31.12.2013
року ВП №40695072».
В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що 12.11.2013 року на його
адресу надійшла постанова про
відкриття виконавчого провадження від
12.11.2013 року. Відповідно до даної
постанови Львівська митниця
Міндоходів в строк до 19.11.2013 року
повинна була повернути гр. ОСОБА_3
вилучені, згідно з протоколом про
25.01.2013 року, 400 картонних коробок взуття
жіночого в асортименті, 665
поліетиленових тюків шкарпеток в
асортименті, 6 поліетиленових тюків
сумок жіночих в асортименті, 4 шт.
конструкцій з алюмінію, 3 картонні
рекламні продукції, 35 картонних
коробок аксесуарів до
радіоелектронних виробів в
асортименті та документи: CMR від 23.01.2013
№209000000.2013.901910, контрольний талон серії
ААС №737032, пломбу митних органів Польщі
№UC/Е 409, які знаходяться на складі
позивача. 20.01.2014 року позивачем
отримано постанову від 31.12.2013 року про
стягнення з боржника виконавчого збору
у розмірі 1 360,00 грн. за невиконання
рішення суду в добровільному порядку.
Окрім цього, позивач стверджує, що
невиконання постанови про відкриття
виконавчого провадження від 12.11.2013 року
ВП №40695072 у встановлений строк
зумовлене не діями Львівської митниці
Міндоходів, а бездіяльністю саме з боку
стягувача - гр. ОСОБА_3, який подав заяву
про видачу товару лише 19.11.2013 року (що
був останнім днем строку,
встановленого для добровільного
виконання рішення), після подання заяви
не звертався до митниці для отримання
відповідного товару, не отримував й не
подавав товаросупровідні документи,
які знаходились в матеріалах
адміністративної справи у Галицькому
районному суді м.Львова. Позивач
вважає, що відповідач 2 діяв всупереч
вимогам закону, а відтак, вказана
постанова відповідача прийнята з
порушення норм діючого законодавства,
а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою судді від 12.02.2014 року позовну
заяву було повернуто, у зв'язку із
неусуненням позивачем недоліків
позовної заяви, яка залишалась без
руху.

Так, позивач, не погодившись із ухвалою
судді від 12.02.2014 року про повернення
позовної заяви (справа №813/921/14),
оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 28.04.2014 року
задоволено апеляційну скаргу
Львівської митниці Міндоходів та
скасовано ухвалу Львівського
окружного адміністративного суду від
12.02.2014 року про повернення позовної
заяви, а матеріали справи направлено до
суду першої інстанції для продовження
розгляду.

07 травня 2014 року вказані матеріали
справи були надіслані Львівським
апеляційним адміністративним судом до
Львівського окружного
адміністративного суду для
продовження розгляду та надійшли до
суду 15 травня 2014 року, що
підтверджується даними реєстрації на
вхідному штампі.

Ухвалою судді від 16.05.2014 року
провадження в адміністративній справі
№813/921/14 відкрито.

У судовому засіданні 02.06.2014 року
представником позивача було подано
заяву про уточнення позовних вимог.

Окрім цього, у судовому засіданні 02.06.2014
року судом за клопотанням представника
позивача було виключено з числа
відповідачів Головне управління
юстиції у Львівській області.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, зазначених у позовній заяві та
уточненнях до неї, просив суд позов
задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі явки уповноважених
представників у судове засідання не
забезпечили, хоча своєчасно та
належним чином були повідомлені про
дату, час та місце розгляду справи, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштових відправлень. Жодних
заяв про відкладення розгляду справи
чи проведення розгляду справи у
відсутності представників на адресу
суду від відповідачів не надходило.
Окрім цього, на виконання вимог ухвали
судді від 16.05.2014 року відповідачі
письмових заперечень на позов та
матеріалів виконавчого провадження не
подали.

З огляду на викладене, а також
заслухавши думку представника
позивача й зваживши на дозволені
законом строки розгляду справи, судом
було ухвалено розглянути справу за
наявними у ній доказами та у
відсутності відповідачів
(представників відповідачів).

Заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши і дослідивши
подані документи та матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.11.2013 року
головним державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень УДВС ГУЮ
у Львівській області Шестаком Олегом
Володимировичем винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
ВП №40695072 щодо примусового виконання
постанови Галицького районного суду
м.Львова від 27.08.2013 року у справі
№461/3627/13-п про повернення гр. ОСОБА_3
вилучених, згідно з протоколом про
порушення митних правил №0194/20909/13 від
25.01.2013 року, 400 картонних коробок взуття
жіночого в асортименті, 665
поліетиленових тюків шкарпеток в
асортименті, 6 поліетиленових тюків
сумок жіночих в асортименті, 4 шт.
конструкцій з алюмінію, 3 картонні
рекламні продукції, 35 картонних
коробок аксесуарів до
радіоелектронних виробів в
асортименті та документів: CMR від 23.01.2013
року, Invoice від 23.01.2013 року, ДКД-ЕЕ
№209000000.2013.901910, контрольний талон серії
ААС №737032, пломбу митних органів Польщі
№UC/Е 409.

Водночас, боржнику - Львівській митниці
Міндоходів було запропоновано
добровільно виконати рішення суду у
строк до 19.11.2013 року.

Постанова про відкриття виконавчого
провадження надійшла на адресу
позивача 12.11.2013 року, що не
заперечується і представником
позивача.

На виконання постанови від 31.12.2013 року
ВП №40695072 про відкриття виконавчого
провадження, позивачем було надіслано
на адресу гр. ОСОБА_3 (стягувач у
виконавчому провадженні) лист №3.3/16-6302
від 12.11.2013 року, в якому роз'яснено
порядок видачі майна зі складу митниці.
Отож, для отримання майна, стягувачем
потрібно було: -«оформити заяву
встановленого зразка на ім'я
начальника митниці щодо його видачі»;
-«після отримання дозволу начальника
митниці, з'явитись на склад (м.Львів,
вул.Городоцька, 369) для отримання даного
майна після митного оформлення та
внесення плати за зберігання,
відповідно до наказу МФУ від 15.06.2012 року
№731 «Про затвердження Порядку
відшкодування витрат за зберігання
товарів та транспортних засобів на
складах митних органів, Порядку
обчислення сум витрат у справах про
порушення митних правил та їх
відшкодування та Розмірів
відшкодувань за зберігання на складах
митних органв товарів і транспортних
засобів», а також представити копії
документів, що підтверджують сплату
штрафу й витрат за зберігання
предметів правопорушення, згідно
постанови суду».

Матеріалами справи підтверджується, що
19 листопада 2013 року на адресу
Львівської митниці Міндоходів
надійшла заява гр. ОСОБА_3 про видачу зі
складу товарів. Вказана заява була
погоджена начальником митниці 21.11.2013
року, шляхом накладення резолюції
«Дозволено».

Представник позивача у судовому
засіданні повідомив, що 27.11.2013 року гр.
ОСОБА_3 звертався із листом до позивача
про отримання завіреної копії заяви з
резолюцією начальника Львівської
митниці Міндоходів для подальшого
оформлення товаросупровідних
документів з метою вивезення товарів
за межі митної території України.

Так, 03.12.2013 року листом Львівської
митниці Міндоходів від 02.12.2013 року
№3.3/16-7084 було надано представнику
стягувача завірену копію заяви про
отримання майна зі складу митниці.

Згідно листа №11/30-7112 від 03.12.2013 року,
Львівською митницею Міндоходів було
одночасно повідомлено і начальника
ВПВПР УДВС ГУЮ у Львівській області
Цабака В.Я. про зазначені обставини та
окрім цього, вказано, що товари,
вилучені у справі про порушення митних
правил від 25.01.2013 року №0194/20909/13
знаходяться на складі позивача за
адресою: м.Львів, вул.Городоцька, 369, а
документи - CMR №б/н від 23.01.2013 року, Invoice
від 23.01.2013 року, ДКД-ЕЕ
№209000000.2013.901910, контрольний талон серії
ААС №737032, пломба митних органів Польщі
№UC/Е 409, які разом із матеріалами справи
про порушення митних правил від 25.01.2013
року №0194/20909/13 передані 29.03.2013 року у
Галицький районний суд м.Львова для
розгляду по суті і станом на 03.12.2013 року
на адресу позивача не надходили.

Як вбачається із матеріалів справи, 20
січня 2014 року позивачем отримано
постанову від 31 грудня 2013 року про
стягнення з боржника виконавчого збору
у розмірі 1 360,00 грн. за невиконання
рішення суду в добровільному порядку.

Не погоджуючись з діями посадової
особи виконавчої служби щодо стягнення
з Львівської митниці Міндоходів
виконавчого збору в розмірі 1 360,00 грн.,
вважаючи вищевказану постанову такою,
що порушує права й законні інтереси
позивача, останній звернувся до суду
для захисту, як на його думку,
порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд виходив з
наступного.

Відповідно до частини 4 статті 257
Кодексу адміністративного судочинства
України, примусове виконання судових
рішень в адміністративних справах
здійснюється в порядку, встановленому
Законом України «Про виконавче
провадження».

Так, умови і порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб),
що відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України від 21.04.1999 року
№606-ХІV «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
№606, примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Частиною 1 статті 6 Закону №606-ХІV
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.11
Закону №606-ХІV).

Згідно ст.1 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно частини 2 статті 25 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Відповідно до частини 1 статті 27
вказаного Закону, у разі ненадання
боржником у строки, встановлені
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Згідно статті 28 Закону №606-ХІV, у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача.

Постанова про стягнення виконавчого
збору може бути оскаржена в
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом.

Наказом Міністерства юстиції України
від 15 грудня 1999 року №74/5 (зареєстрована
в Міністерстві юстиції 15 грудня 1999 року
за №865/4158) затверджена Інструкція про
проведення виконавчих дій, яка є
обов'язковою для виконання державними
виконавцями.

Пунктом 4.16.1 Інструкції про проведення
виконавчих дій передбачено, що у разі
невиконання рішення у строк,
встановлений для добровільного його
виконання, з боржника постановою
державного виконавця, яка
затверджується начальником
відповідного органу державної
виконавчої служби, стягується
виконавчий збір у розмірі десяти
відсотків від фактично стягненої суми
або вартості майна боржника, яке
передане стягувачу за виконавчим
документом, а за невиконання рішення
немайнового характеру у строк,
установлений для добровільного його
виконання, з боржника після повного
виконання рішення у тому самому
порядку стягується виконавчий збір - у
розмірі двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян із
боржника-громадянина і в розмірі
п'ятдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян - з боржника
- юридичної особи.

Згідно п.4.16.2 вказаної Інструкції,
постанова про стягнення виконавчого
збору виноситься при першому
надходженні виконавчого документа
державному виконавцю після завершення
строку, наданого для добровільного
виконання, та встановлення, що рішення
боржником у добровільному порядку не
виконано.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 75
Закону України «Про виконавче
провадження», після відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не пізніше
ніж на наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

Пунктом 9.1 Порядку роботи складу
митного органу, затвердженого Наказом
Міністерства фінансів України від
30.05.2012 року №627 передбачено, що товари,
транспортні засоби комерційного
призначення, що зберігаються на
складах митних органів під митним
контролем, можуть бути видані їх
власникам або уповноваженим ними
особам, а також особам, до яких протягом
строку зберігання перейшло право
власності на ці товари або право
володіння ними, лише після їх митного
оформлення, відшкодування витрат
митних органів на їх зберігання та
сплати відповідних митних платежів.

Наведене кореспондується із
положеннями статті 242 Митного кодексу
України.

Пунктом 9.2 вищевказаного Порядку
визначено, що видача зі складу митного
органу товарів, транспортних засобів
комерційного призначення особам,
зазначеним у пункті 9.1 цього розділу,
здійснюється за умови подання на ім'я
керівника митниці або особи, яка
виконує його обов'язки, відповідної
заяви (звернення) та документів, що
засвідчують особу (повноваження особи).

Згідно із ст.89 Закону №606-XIV, у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання. У
разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Згідно пояснень представника позивача,
наданих у судовому засіданні та як
з'ясовано судом із матеріалів справи,
позивач не відмовлявся та не
відмовляється добровільно виконувати
рішення Галицького районного суду
м.Львова, на підтвердження чого
позивачем надані листи, які
направлялися, зокрема, ОСОБА_3 із
роз'ясненням порядку отримання товару
зі складу митниці.

Отже, позивачем доведено спроби
виконання рішення суду в добровільному
порядку, але гр. ОСОБА_3 не вчинено усіх
відповідних дій для отримання товару
зі складу митниці.

В свою чергу, дана обставина не
врахована державним виконавцем під час
винесення постанови від 31.12.2013 року. З
огляду на викладене вище, суд вважає, що
постанова ВП №40695072 від 31.12.2013 року
винесена передчасно, без врахування
умов та мотивів невиконання постанови
про відкриття виконавчого провадження
від 12.11.2013 року.

Згідно зі ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації.

Згідно із ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. У відповідності
до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного
судочинства України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході розгляду справи представник
позивача довів суду ті обставини, на
які посилався в обґрунтування
заявлених позовних вимог, а
відповідачі не спростували позовних
вимог, не довели правомірності своїх
дій, не надали суду жодних доказів на
підтвердження правомірності винесення
оскаржуваної постанови та будь-яких
заперечень проти позову й доказів на їх
обґрунтування.

Таким чином, зважаючи на всі наведені
обставини в їх сукупності, суд дійшов
висновку, що головний державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській
області діяв не у відповідності до норм
Закону України «Про виконавче
провадження», а відтак, постанова ВП
№40695072 від 31.12.2013 року про стягнення з
боржника виконавчого збору є
протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.7-14, 18, 19, 69-72, 86, 94, 128, 143, 158,
160-163, 167, 181 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В
И В :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними дії головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області Шестака Олега
Володимировича щодо винесення
постанови від 31.12.2013 року ВП №40695072 про
стягнення з боржника виконавчого збору
в розмірі 1 360,00 грн.

Визнати протиправною та скасувати
постанову головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області Шестака Олега Володимировича
від 31.12.2013 року ВП №40695072 про стягнення з
боржника виконавчого збору в розмірі 1
360,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Львівської митниці
Міндоходів сплачений судовий збір у
сумі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 цього
Кодексу, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 13 червня 2014 року.