Справа № 810/590/14
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/590/14
(в 2-х томах) Головуючий у 1-й
інстанції: Скрипка І.М.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

12 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб
В.А.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 14 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нафтозбут» до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року, позивач звернувся до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення. Свої позовні
вимоги мотивував тим, що під час
проведення камеральної перевірки
податкової звітності позивача
відповідачем виявлено відсутність
факту реєстрації податкової накладної
за липень 2013 року по операціям із ТОВ
«РосУкрЕнергоХолдінг» в Єдиному
реєстрі таких накладних, у зв'язку із
чим констатовано відсутність права на
формування податкового кредиту.
Вказали, що за результатами розгляду
заперечення на Акт перевірки
Інспекцією змінено викладені у такому
Акті висновки, стверджено відсутність
оригіналів податкових накладних та
знову ж таки резюмовано завищення
податкового кредиту на суму податку на
додану вартість, зазначеного у таких
накладних. Наголошували, що такі
твердження не відповідають дійсним
обставинам, підкреслювали наявність
оригіналів податкових накладних,
відсутність обов'язку реєстрації таких
документів у Єдиному реєстрі
податкових накладних та звертали увагу
на можливість включення до податкового
кредиту суми податку на додану
вартість протягом 365 календарних днів з
дати складання податкових накладних.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 14 березня
2014 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області №000090/2204/872 від 22 жовтня 2013 року.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою у задоволенні
позову відмовити повністю.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, колегія суддів
вважає, що розгляд справи має бути
проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог, з огляду на
наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
ТОВ «Нафтозбут» є юридичною особою, як
платник податку перебуває на обліку в
Білоцерківській ДПІ.

16 березня 2013 року між позивачем та ТОВ
«РосУкрЕнергоХолдінг» укладено
договір комісії №1603-К.

У ході виконання такого договору, 31
липня 2013 року підписані акти
приймання-передачі
товарно-матеріальних цінностей на
комісію та виписані податкові
накладні.

Вказані податкові накладні від 31 липня
2013 року отримані товариством
«Нафтозбут» 20 вересня 2013 року разом із
листом від ТОВ «РосУкрЕнергоХолдінг»
№14/1, датованим 19 вересня 2013 року.

20 вересня 2013 року отримані податкові
накладні відображено у поданому
«Уточнюючому розрахунку податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок» за
звітний період липень, який отримано
ДПІ того ж дня (Квитанція №2, т.1 а.с.31).

Цього ж дня оформлено розрахунок
коригування сум податку на додану
вартість, розшифровку податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів, реєстр виданих
та отриманих податкових накладних за
серпень 2013 року із врахуванням
отриманих податкових накладних та
направлено до Інспекції (Квитанції №2 -
т.1 а.с.33,35,38).

Як видно з Акта №69/22-04/20607715/95 від 30
вересня 2013 року, на підприємстві
проведено камеральну перевірку даних,
задекларованих в уточнюючому
розрахунку податкових зобов'язань з
податку на додану вартість за липень 2013
року, за висновками якої товариством
«Нафтозбут» безпідставно занижено
рядок 25 «Сума податку на додану
вартість, яка підлягає нарахуванню за
підсумками поточного звітного
періоду» на 949341 грн. через відсутність
факту реєстрації податкової накладної
за липень 2013 року в Єдиному реєстрі
податкових накладних. Констатовано
порушення приписів пунктів 201.6 та 201.10
статті 201 Податкового кодексу України.

11 жовтня 2013 року позивачем подано
заперечення на Акт перевірки із
копіями податкових накладних,
квитанціями про прийняття документів,
розрахунком коригування сум податку на
додану вартість ТОВ
«РосУкрЕнергоХолдінг», розшифровкою
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів ТОВ
«РосУкрЕнергоХолдінг», реєстром
виданих та отриманих податкових
накладних.

Рішенням податкового органу від 18
жовтня 2013 року №2035/10/10-02-22-04, за
результатами розгляду заперечення,
змінено висновки, викладені в Акті
перевірки, зокрема зроблено посилання
на порушення абзаців першого та
другого пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, а не
першопочатково вказаних статей такого
кодексу, у зв'язку із відсутністю
оригіналів податкових накладних.
Твердження про відсутність оригіналів
податкових накладних обґрунтовано тим,
що на розгляд заперечення на Акт
перевірки товариством подано копії
таких документів, а не їх оригінали.

На підставі Акта перевірки 22 жовтня 2013
року прийняте податкове
повідомлення-рішення №000090/2204/872 із
визначенням грошового зобов'язання з
податку на додану вартість за основним
платежем - 949341 грн. і штрафних санкцій у
сумі 237335 грн., у зв'язку із порушенням
положень абзаців першого та другого
статті 198 Податкового кодексу України
(т.1 а.с.7).

Тобто, підставою донарахування
податкових зобов'язань стало
непідтвердження податковими
накладними сум податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг.

У судовому засіданні відповідач
вказала, що висновок про відсутність
оригіналів податкових накладних
податковим органом зроблено у зв'язку
із поданням до заперечення на Акт
перевірки засвідчених копій таких
документів, жодних інших обставин, які
б свідчили про відсутність оригіналів
податкових накладних, як і норми, якою
передбачено обов'язок подання разом із
запереченням саме оригіналів
відповідних документів - вказати не
змогла.

Крім того, представник Інспекції не
змогла надати пояснень і щодо
наявності або ж відсутності
повноважень у податкового органу на
встановлення нових обставин під час
розгляду заперечення на Акт перевірки,
як і повноважень по внесенню змін до
Акта перевірки після завершення
відповідної перевірки.

При цьому, необхідно звернути увагу, що
сумнівів у наявності у позивача
оригіналів податкових накладних під
час проведення перевірки податковим
органом висловлено не було.

Також встановлено, що жодних претензій
стосовно реальності здійснення
господарських операцій, за якими
виписані податкові накладні, - у ДПІ не
має.

У судовому засіданні суду першої
інстанції оглянуто оригінали
податкових накладних від 31 липня 2013
року, виписаних ТОВ
«РосУкрЕнергоХолдінг», встановлено
відповідність їм залучених до
матеріалів справи копій. Також
з'ясовано, що суми податку на додану
вартість у кожній із таких накладних не
перевищують 10000 грн.; а оформлені такі
документи у відповідності до вимог
статті 201 Податкового кодексу України
та Порядку заповнення податкової
накладної.

Також встановлено, що податкові
накладні від 31 липня 2013 року, виписані
ТОВ «РосУкрЕнергоХолдінг», було
включено до реєстру виданих та
отриманих податкових накладних за
серпень 2013 року, який направлено до
податкового органу 20 вересня 2013 року. У
судовому засіданні представник
позивача пояснила, що по 20 вересня 2013
року включно звітним податковим
періодом із податку на додану вартість
був серпень 2013 року.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам необхідно зазначити наступне.

Так, у силу положень статей 185, 187, 198, 200,
201 Податкового кодексу України, право
на формування податкового кредиту з
податку на додану вартість виникає у
платника податків за сукупності таких
елементів: наявності у сторін
спеціальної податкової
правосуб'єктності (особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник ПДВ);
фактичного здійснення оподатковуваних
операцій постачальником на користь
покупця; наявності
причинно-наслідкового зв'язку між
операцією з придбання товарів чи
послуг та потребою використання в
господарській діяльності;
документального підтвердження факту
здійснення господарської операції
сукупністю належним чином складених
(оформлених) первинних та інших
документів (у т.ч. платіжних), які
зазвичай супроводжують операції
певного виду та підтверджують їх
фактичне виконання; наявності у
покупця належним чином складеної
податкової накладної (має усі
обов'язкові реквізити).

За правилами абзацу другого пункту 198.2
статті 198 Податкового кодексу України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

За нормами пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку
контролюючим органом суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної (частина третя
пункту 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України).

У відповідності із пунктом 11
підрозділу 2 Розділу XX реєстрація
податкових накладних платниками
податку на додану вартість - продавцями
в Єдиному реєстрі податкових накладних
запроваджується для платників цього
податку, у яких сума податку на додану
вартість в одній податковій накладній
становить: понад 1 мільйон гривень - з 1
січня 2011 року; понад 500 тисяч гривень - з
1 квітня 2011 року; понад 100 тисяч гривень -
з 1 липня 2011 року; понад 10 тисяч гривень -
з 1 січня 2012 року.

Податкова накладна, в якій сума податку
на додану вартість не перевищує 10 тисяч
гривень, не підлягає включенню до
Єдиного реєстру податкових накладних.
До платників податку, для яких на дату
виписки накладної цим підрозділом не
запроваджено обов'язковість
реєстрації податкової накладної в
Єдиному реєстрі податкових накладних,
не застосовуються норми абзаців
восьмого і дев'ятого пункту 201.10 статті
201 цього Кодексу.

Таким чином, під час проведення
камеральної перевірки податковим
органом були зроблені помилкові
висновки про необхідність реєстрації
податкових накладних у випадку, який
розглядається, у Єдиному державному
реєстрі податкових накладних, зважаючи
на те, що сума податку на додану
вартість, відображена у таких
податкових накладних становила менше
10000 грн., що, відповідно, не потребувало
вказаної реєстрації.

За результатами розгляду заперечення
на Акт перевірки ДПІ прийшла до
висновку про відсутність оригіналів
податкових накладних у ТОВ
«Нафтозбут», посилаючись на подання
товариством засвідчених копій таких
документів для розгляду заперечень.
При цьому, жодних належних та
допустимих доказів такої відсутності
Інспекція не надала. Натомість, позивач
представив оригінали податкових
накладних до суду, а судом, у свою чергу,
з'ясовано, що сумнівів у наявності
оригіналів накладних під час
проведення перевірки у податкового
органу не було, що підтверджується
викладеними у Акті перевірки фактами, у
зв'язку із чим підстав для подання
разом із запереченнями на Акт
перевірки оригіналів податкових
накладних у позивача не було. Крім того,
жодних дій з метою з'ясування факту
наявності або ж відсутності оригіналів
податкових накладних у позивача - ДПІ
здійснено не було.

Також слід зазначити, що застосування
податковим органом законодавчих
положень стосовно вимог до первинних
документів до податкових накладних є
помилковим, оскільки податкові
накладні не є первинними документами.
Крім того, має місце врахувати і право
платника податку на включення до
податкового кредиту суми податку на
додану вартість протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Таким чином, існування обставин, які
послугували підставою прийняття
оскаржуваного повідомлення-рішення у
ході судового розгляду не
підтвердилось.

Необхідно наголосити, що у цьому
випадку податковий орган не довів
існування фактів, які слугували
підставою для прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення, а
отже - і його правомірності.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, з урахуванням всіх
встановлених фактичних обставин по
справі та вимог законодавства, не довів
правомірність своїх дій.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області -
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 14 березня
2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 17
червня 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.