Справа № 820/4838/13-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" травня 2014 р. м. Київ
К/800/51005/13

Вищий адміністративний суд України у
складі суддів:

головуючого -Цвіркуна Ю.І.
(суддя-доповідач), Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г., при секретарі судового
засідання Бовкуні В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної
податкової інспекції у Київському
районі м.Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 11.07.2013 року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.09.2013 року

у справі №820/4838/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВЕЛТОН.ТЕЛЕКОМ»

до Державної податкової інспекції у
Київському районі м.Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ВЕЛТОН.ТЕЛЕКОМ»
звернулось до суду із позовом до
Державної податкової інспекції у
Київському районі м.Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 11.07.2013 року,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.09.2013 року,
адміністративний позов задоволено,
скасовано податкові повідомлення-
рішення Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова Харківської області Державної
податкової служби № від 04.06.2013
року, № від 04.06.2013 року.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить судові рішення скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову повністю.

В запереченнях на касаційну скаргу
позивач з вимогами та доводами
скаржника не погоджується, просить
залишити в силі рішення суду першої та
апеляційної інстанцій.

В судовому засіданні представник
відповідача касаційну скаргу
підтримав та просив її задовольнити.
Представник позивача проти касаційної
скарги заперечував та просив у її
задоволенні відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
правової оцінки обставин справи,
колегія суддів встановила наступне.

Відповідачем проведено документальну
планову виїзну перевірку ТОВ
«ВЕЛТОН.ТЕЛЕКОМ» з питань
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства за період з 01.10.2011
року по 31.12.2012 року, за результатами
якої складено акт №1712/22.1-07/35074228 від
20.05.2013 року.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем:

- п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), в результаті чого завищено
від'ємне значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток на
загальну суму 1236332 грн, у тому числі за 1
квартал 2012 року на 274471 грн, за півріччя
2012 року - 560553 грн, за три квартали 2012
року - 1236332 грн, за 2012 рік - 1236332 грн;

- п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 500089 грн., у тому числі за січень 2012
року на 45627 грн., за лютий 2012 року на 9267
грн., за квітень 2012 року на 48852 грн., за
травень 2012 року на 18 247 грн., за
червень 2012 року на 111423 грн., за липень 2012
року на 127075 грн., за жовтень 2012 року на 66
380 грн., за листопад 2012 року на 73 218
грн.

На підставі акту перевірки 04 червня 2013
року відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення: №, яким
позивачу зменшено суму від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток на 1 236 332 грн.;
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у загальному розмірі 750
134 грн., у т.ч. за основним платежем - 500089
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 250 045 грн.

Задовольняючи позов, суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з того,
що прийняті податкові
повідомлення-рішення є неправомірними
та необґрунтованими.

З таким висновком судів колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з огляду на таке.

Згідно п. 138.2 ст.138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді. Платник податку для
визначення об'єкта оподаткування має
право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Не включаються до складу витрат
витрати, не пов'язані з провадженням
господарської діяльності, а саме
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку. (пп.139.1.9
п.139.1 ст. 139 ПК України).

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України встановлено, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.8 ст. 201 Податкового кодексу
України передбачено, що право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно п. 201.15 ст. 201 ПК України платник
податку веде реєстр виданих та
отриманих податкових накладних в
електронному вигляді, у якому
зазначаються порядковий номер
податкової накладної, дата її виписки
(отримання), загальна сума постачання
та сума нарахованого податку, а також
реєстраційний номер платника податку -
продавця, який видав податкову
накладну такому платнику податку.
Форма і порядок заповнення реєстру
виданих та отриманих податкових
накладних встановлюються відповідно
до вимог розділу II цього Кодексу.

Якщо надіслані податкові накладні
та/або розрахунки коригування
сформовано з порушенням вимог,
передбачених відповідно п. 201.1 ст. 201
та/або п. 192.1 ст. 192 цього Кодексу,
протягом операційного дня продавцю
надсилається квитанція в електронному
вигляді у текстовому форматі про
неприйняття їх в електронному вигляді
із зазначенням причин. Якщо протягом
операційного дня не надіслано
квитанції про прийняття або
неприйняття, така податкова накладна
вважається зареєстрованою в Єдиному
реєстрі податкових накладних.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені та підтверджені належним
чином оформленими первинними
документами, що відображають
реальність здійснення господарської
операції.

Правові наслідки у вигляді виникнення
права платника податку на формування
витрат та податкового кредиту з
податку на додану вартість виникають
лише у разі реального (фактичного)
вчинення господарських операцій з
придбання товарів (робіт, послуг), що
пов'язані з рухом активів, зміною
зобов'язань чи власного капіталу
платника, та відповідають економічному
змісту, відображеному в укладених
платником податку договорах.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що у перевіряємому
періоді позивач мав правовідносини з
ТОВ «ОСТЕК СІСТЕМ ГРУП», ПП «ГОЛДЕН
ЕЛІТСЕРВІС», ТОВ «ФІРМА АКВА ТРАНС»,
ТОВ «ДЕЛЬТА-ПРИНТ», ТОВ «ТБ «СХІДНА
УКРАЇНА», ТОВ «ДІАЛОГ ТРАНС», ФІРМОЮ
«АКВА» - ТОВ, ТОВ «ДЕЛЬТА-ТРАНС».

На підтвердження виконання договірних
взаємовідносин та правомірності
формування витрат та податкового
кредиту з податку на додану вартість
позивачем надано договори: щодо
надання послуг з виробництва та
розповсюдження рекламних листівок,
на виготовлення печатної продукції,
про надання послуг з ліфлетингу. Крім
того, на виконання умов даних договорів
між сторонами в матеріалах справи
наявні акти приймання-передачі наданих
послуг, податкові накладні,
специфікації поліграфічної продукції,
технічні умови, макет та форму
поліграфічної продукції та перелік
адрес розповсюдження рекламних
листівок.

Оплата товару за вищевказаними
договорами здійснювалася у
безготівковій формі, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями платіжних доручень.

Подальше використання отриманих
послуг у власній господарській
діяльності підтверджується наявним у
матеріалах справи переліком абонентів,
з якими у період з 01.01.2012 року по 31.08.2012
року було укладено абонентські
договори у містах Харкові, Одесі,
Донецьку, Дніпропетровську, Полтаві.

Отже, дані документи підтверджують
реальність господарських операцій у
спірних правовідносинах, а понесення
ТОВ «ВЕЛТОН.ТЕЛЕКОМ» витрат у
спірних правовідносинах шляхом
вибуття безготівкових коштів з
власності даного суб'єкта
господарювання (в оплату вартості
придбаного товару) свідчить про
відсутність наміру безпідставно
отримати податкову вигоду.

Посилання відповідача на висновки
актів про неможливість проведення
зустрічної звірки та акти про
результати проведення зустрічних
звірок контрагентів позивача
спростовуються рішеннями судів першої
інстанції, залишеними без змін судами
апеляційної інстанції, якими дії
податкового органу визнано
неправомірними.

Крім того, податкове законодавство не
ставить в залежність податковий облік
(стан) певного платника податку від
інших осіб, від фактичної сплати
контрагентом податку до бюджету, від
його господарських та виробничих
можливостей. Питання віднесення певних
сум податку на додану вартість до
податкового кредиту поширюється
виключно на окремо взятого платника та
не залежить від розрахунків з бюджетом
третіх осіб.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісним
постачальником з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями контрагента
може слугувати підставою для висновку
про неправомірне формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Посилання відповідача на порушення
встановленого законодавством порядку
заповнення податкових накладних по
взаємовідносинам із ТОВ
«Євротранстелеком», ПрАТ «Датагруп»
НСП Харків та ПрАТ «Датагруп» НСП Київ
при формуванні позивачем податкового
кредиту у червні, липні, жовтні та
листопаді 2012 року у загальному розмірі
252 822 грн спростовується наявними у
матеріалах справи копіями податкових
накладних, які місять усі необхідні
реквізити та досліджені судами
попередніх інстанцій.

Крім того, за результатами перевірки в
акті не встановлено наявності
розбіжностей з даними контрагентів за
результатами співставлення даних
реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, що свідчить про
те, що відповідні податкові накладні із
зазначенням порядкових номерів
одночасно були відображені у
податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних
контрагентів позивача та реєстрі
отриманих податкових накладних
позивача.

З урахуванням викладеного слід
погодитися з висновком судів, що
нереальність операцій в рамках
господарських правовідносин позивача
з названими контрагентами ДПІ не
доведено, належних доказів побудови
позивачем фінансово-господарських
правовідносин на підставі свідомого
укладання договорів з фіктивними
підприємствами з метою перенесення
податкового навантаження на осіб, які
не виконують свої податкові
зобов'язання, податковим органом не
представлено. Наявні первинні
документи складені у відповідності до
вимог чинного законодавства та містять
усі необхідні реквізити.

Таким чином, суд касаційної інстанції
погоджується з висновком судів про те,
що позов підлягає задоволенню.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів
попередніх інстанцій та встановлених
обставин справи.

За таких обставин підстави для
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Стаття 220 КАС України визначає межі
перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень.

Керуючись ст.ст. 220, 223, 224, 230 КАС України,
суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Київському районі
м.Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення, а постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 11.07.2013 року
та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.09.2013 року
у справі №820/4838/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку
та строки, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, та на неї може бути подана
заява про перегляд судових рішень
Верховним Судом України з підстав та в
порядку, передбачених статтями 236-239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ю.І.Цвіркун

Судді
Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук