Справа № 804/6395/14
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
03 червня 2014 р. Справа № 804/6395/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГолобутовського Р.З.
при секретаріВербному Д.С. за участю:
представника позивача представника
відповідача ОСОБА_3 Сириця О.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_5 до
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області про визнання протиправним та
скасування рішення, -
06.05.2014 р. до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом звернулась
ОСОБА_5, в якому просить:
-визнати протиправними дії державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області ОСОБА_6 щодо відмови у
реєстрації права власності на частку
та поділу домоволодіння по АДРЕСА_1;
-визнати протиправним та скасувати
рішення №7632802 від 06.11.2013 р. про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, винесене державним
реєстратором прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області ОСОБА_6 щодо відмови у
реєстрації права власності на частку
та поділу домоволодіння по АДРЕСА_1;

-зобов'язати Реєстраційну службу
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області вчинити реєстраційні дії щодо
реєстрації права власності на частку
та поділу домоволодіння по АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
фактичною підставою для відмови у
державній реєстрації права власності
стала відсутність у рішенні
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 24.07.1995 р. даних
щодо загальної площі та житлової площі
домоволодіння. Проте, такої підстави
для відмови у реєстрації права
власності на нерухоме майно чинним
законодавством не передбачено. Рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 24.07.1995 р. не може
бути визнано документом, що не
відповідає вимогам, встановленим
законом, або документом, що не дає змоги
встановити відповідність заявлених
позивачем прав документам, що їх
посвідчують. Отже, відмова державного
реєстратора у здійсненні реєстрації
права власності на частину
домоволодіння по АДРЕСА_1 за позивачем
є протиправною та підлягає скасуванню.

Заслухавши представників сторін та
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що адміністративний
позов не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 24.07.1995 р. у справі
№2-497/95 виділено та визнано право
власності за ОСОБА_5 в житловому
будинку А-І приміщення 2-1 площею 12,2 кв.
м., в прибудові АІ приміщення 2-2 площею
9,7 кв. м., в сінях «а» приміщення 2-1
площею 4,5 кв. м., сарай Г, сарай И,
вбиральню Д, водоколонку №8, огорожу
№1,3,4,5,7 спільним користуванням, що
складає 23/100 частини домоволодіння по
АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_5 право
власності на 23/100 частини домоволодіння
АДРЕСА_1. Рішення набрало законної сили.

22.10.2013 р. представник ОСОБА_5, який діяв у
її інтересах, звернувся до
Реєстраційній службі
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області з заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо
права власності).

06.11.2013 р. державний реєстратор прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області ОСОБА_6 рішенням №7632802 відмовив
у державній реєстрації права власності
ОСОБА_5 на домоволодіння, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 з
посиланням на ст. 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», п. п. 16,23
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 р. № 703.

Приймаючи рішення про відмову у
державній реєстрації права власності,
державний реєстратор виходив з того, що
в рішенні Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 24.07.1995 р. не
вказано загальну та житлову площу
домоволодіння АДРЕСА_1, що в свою чергу,
робить неможливим проведення
зазначеної реєстрації права власності.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 2 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація речових
прав на нерухоме майно - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 4 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» передбачено, що
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

Згідно ст. 15 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
встановлено, що державна реєстрація
прав проводиться у чітко встановленому
порядку, а саме:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Частиною 3 ст. 16 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
передбачено, що разом із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень у паперовій формі подаються
оригінали документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, їх копії, засвідчені в
установленому порядку.

Підстави для відмови у державній
реєстрації перелічені у ст. 24 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", а саме: якщо

1)заявлене право, обтяження не підлягає
державній реєстрації відповідно до
цього Закону;

2)об'єкт нерухомого майна розміщений на
території іншого органу державної
реєстрації прав;

3)із заявою про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень звернулася
неналежна особа;

4)подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону;

5-1) заяву про державну реєстрацію
обтяжень речових прав на нерухоме
майно щодо попереднього правонабувача
подано після державної реєстрації
права власності на таке майно за новим
правонабувачем;

5-2) заяву про державну реєстрацію
речових прав, похідних від права
власності, подано за відсутності
державної реєстрації права власності,
крім випадків, установлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-3) під час подання заяви про державну
реєстрацію права власності на
підприємство як єдиний майновий
комплекс, житловий будинок, будівлю,
споруду (їх окремі частини), що виникло
на підставі документа, за яким
правонабувач набуває також право
власності на земельну ділянку, не
подано заяву про державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку;

5-4) після завершення п'ятиденного
строку з дня отримання заявником
письмового повідомлення про зупинення
розгляду заяви про державну реєстрацію
прав не усунено обставин, що були
підставою для прийняття такого
рішення;

5-5) заяву про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень під час вчинення
нотаріальної дії з нерухомим майном,
об'єктом незавершеного будівництва
подано не до нотаріуса, який вчинив
таку дію;

5-6) заяву про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень в електронній формі
подано особою, яка не є державним
кадастровим реєстратором або
державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи,
на підставі яких заявлене право та
обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав.

Відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, не передбачених
цим Законом, заборонена (ч. 4 ст. 24 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень").

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" державна
реєстрація прав проводиться, зокрема,
на підставі рішень судів, що набрали
законної сили.

Процедура проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (далі - державна
реєстрація прав), перелік документів,
необхідних для її проведення, права та
обов'язки суб'єктів у сфері державної
реєстрації прав, а також процедура
взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна визначена Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 року № 703 (надалі - Порядок).

Відповідно до п. п. 7, 10, 12, 16, 23 Порядку
для проведення державної реєстрації
прав заявник подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові заяву про
державну реєстрацію, форму та вимоги до
заповнення якої встановлює Мін'юст.

Заявник разом із заявою про державну
реєстрацію подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові необхідні
для такої реєстрації документи,
визначені цим Порядком, їх копії,
документ, що підтверджує внесення
плати за надання витягу з Державного
реєстру прав, та документ про сплату
державного мита.

Під час розгляду заяви про державну
реєстрацію і документів, що додаються
до неї, державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та
зареєстрованими речовими правами на
нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема
щодо: 1) обов'язкового дотримання
письмової форми правочину та його
нотаріального посвідчення (у
встановлених законом випадках); 2)
повноважень заявника; 3) відомостей про
нерухоме майно, речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; 4) наявності обтяжень прав
на нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до закону; 5) наявності факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав.

За результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Проаналізувавши норми законодавства,
суд також робить висновок про
неможливість державним реєстратором
здійснити державну реєстрацію права
власності ОСОБА_5 на домоволодіння, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, лише
на підставі рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
24.07.1995 р. у справі №2-497/95, виходячи з
того, що в цьому рішенні не вказано
загальну та житлову площу
домоволодіння, а трактування державним
реєстратором змісту рішення суду стало
б порушенням з боку Реєстраційної
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області, оскільки законодавством не
передбачено самостійне внесення ним
змін до відомостей про заявлені права
власності.

Крім того, як зазначалось, рішенням
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 24.07.1995 р. у справі
№2-497/95 розділено домоволодіння
АДРЕСА_1, виділено ОСОБА_5 в житловому
будинку А-І приміщення 2-1 площею 12,2 кв.
м., в прибудові АІ приміщення 2-2 площею
9,7 кв. м., в сінях «а» приміщення 2-1
площею 4,5 кв. м., сарай Г, сарай И,
вбиральню Д, водоколонку №8, огорожу
№1,3,4,5,7 спільним користуванням, що
складає 23/100 частини домоволодіння.
Визнано за ОСОБА_5 право власності на
23/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1.

Також цим рішенням ОСОБА_7 виділено
домоволодіння АДРЕСА_1 в житловому
будинку А-І приміщення 2-4 площею 12,2 кв.
м., сіни аІ (приміщення 2-5), літню кухню Б,
сарай В, вбиральню Д, водоколонку №8,
огорожу №1, 3, 4, 5, 7 загального
користування, що складає 31/100 частини
домоволодіння.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_5 не є
одноосібною власницею домоволодіння
АДРЕСА_1, а рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
24.07.1995 р. у справі №2-497/95 встановлює
різні частки одного об'єкта права
власності, тому державний реєстратор
не мав можливості зареєструвати право
власності на 23/100 частини домоволодіння
АДРЕСА_1 без зазначення загальної та
житлової площі домоволодіння кожного
власника.

За таких обставин, суд погоджується з
тим, що не зазначення у рішенні
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 24.07.1995 р. у справі
№2-497/95 загальної та житлової площі
домоволодіння, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, не дає можливості
державному реєстратору прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області зареєструвати право власності
на 23/100 частини домоволодіння за ОСОБА_5.

Тому відмова у державній реєстрації за
ОСОБА_5 права власності на 23/100 частини
домоволодіння, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, яка оформлена
рішенням від 06.11.2013 р. №7632802, є
правомірною.

Суд додатково роз'яснює ОСОБА_5 її право
на звернення до Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська для
визначення загальної та житлової площі
домоволодіння, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, на 23/100 частини якого
визнано за нею право власності.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади,
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Частиною 1 статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд оцінює докази, які є
у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи, що на підставі рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 24.07.1995 р. у справі
№2-497/95 неможливо здійснити державну
реєстрацію права власності за ОСОБА_5
на 23/100 частини домоволодіння, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
оскільки не вказано загальну та
житлову площу цього домоволодіння, суд
вважає, що державний реєстратор прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області обґрунтовано відмовив у
реєстрації з підстави неможливості
установити відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, у зв'язку з чим суд
відмовляє у задоволенні
адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 11, 14, 69, 70, 71, 72, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_5 до Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області про визнання протиправним та
скасування рішення - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена відповідно до
ст. 186 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови складено
10 червня 2014 року

Суддя Р.З.
Голобутовський