Справа № 2а-3395/12/1370
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року м.
Львів Справа № 9104/128340/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Багрія В.М., Старунського Д.М.,

з участю секретаря - Волошин М.М.,

представника відповідача - Дорош А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 06 червня 2012
року по справі № 2а-3395/12/1370 за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції у
Сихівському районі м. Львова про
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Сихівському районі м.
Львова (далі - ДПІ у Сихівському районі
м. Львова), в якому просив скасувати
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Сихівському районі м. Львова від 12
січня 2012 року № 000021721.

Позовні вимоги обґрунтовував
посиланням на те, що нарахування збору
за забруднення навколишнього
природного середовища безпосередньо
пов'язано з конкретними
документальними доказами щодо
фактичних обсягів використання
пального в розрізі його окремих видів,
а тому за відсутності дослідження
вказаних обставин відповідачем не
доведено його обов'язку подавати
розрахунки збору за забруднення
навколишнього природного середовища.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 06 червня 2012
року в задоволенні даного позову
відмовлено.

Позивач оскаржив вказану постанову
суду в апеляційному порядку,
посилаючись на те, що вона винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить її
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити його позов.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що суд першої інстанції не
врахував, що нормами Податкового
кодексу України не передбачено сплату
збору за забруднення навколишнього
природного середовища та обов'язку
щодо подання розрахунків такого збору,
що виключає можливість застосування до
нього штрафних санкцій за їх неподання.

В судовому засіданні представник
відповідача заперечила проти доводів
апеляційної скарги, посилаючись на те,
що оскаржувана постанова прийнята з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, просила
відмовити в її задоволенні.

Позивач в судове засідання не з'явився,
хоча його належним чином було
повідомлено про дату, час та місце
апеляційного розгляду, що відповідно
до частини 4 статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства України
не перешкоджає розгляду справи у його
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника відповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
на підставі акта перевірки від 27 грудня
2011 року № 5226/17-2/НОМЕР_1, складеного за
результатами документальної планової
виїзної перевірки дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 за період з
16 жовтня 2008 року по 31 грудня 2010 року,
ДПІ у Сихівському районі м. Львова
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 12 січня 2012
року № 000021721, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за збором
за забруднення навколишнього
середовища за штрафними (фінансовими)
санкціями на суму 1530.00 грн.

Підставою для визначення позивачеві
податкових зобов'язань слугували
висновки відповідача про порушення
позивачем вимог пункту 4 Порядку
встановлення нормативів збору за
забруднення навколишнього природного
середовища і стягнення цього збору,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 01 березня 1999 року
N 303, пункту 2.1 статті 2, пункту 6.2 статті 6,
статті 7 Інструкції про порядок
обчислення та сплати збору за
забруднення навколишнього природного
середовища, затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища та ядерної
безпеки України, Державної податкової
адміністрації України від 19 липня 1999
року N 162/379, що призвело до неподання
розрахунків збору за забруднення
навколишнього природного середовища
за 4 квартал 2008 року, 1-4 квартали 2009 року
та 1-4 квартали 2010 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що наявність у видаткових та
податкових накладних позивача
транспортних витрат свідчить про
використання ним власного
транспортного засобу у
підприємницькій діяльності, а тому
оскільки ним не надано доказів подання
розрахунків збору за забруднення
навколишнього природного середовища,
відповідачем правомірно застосовано
до нього штрафні санкції за їх
неподання.

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 44 Закону
України «Про охорону навколишнього
природного середовища» збір за
забруднення навколишнього природного
середовища встановлюється на основі
фактичних обсягів викидів, лімітів
скидів забруднюючих речовин в
навколишнє природне середовище і
розміщення відходів. Порядок
встановлення нормативів збору і
стягнення зборів за забруднення
навколишнього природного середовища
визначається Кабінетом Міністрів
України (частина 3 цієї статті).

На виконання вказаної норми постановою
Кабінету Міністрів України від 01
березня 1999 року № 303 було затверджено
Порядок встановлення нормативів збору
за забруднення навколишнього
природного середовища і стягнення
цього збору, відповідно до пункту 4
якого суми збору, який справляється за
викиди пересувними джерелами
забруднення, обчислюється платниками
збору самостійно на підставі
нормативів збору за ці викиди виходячи
з кількості фактично використаного
пального та його виду відповідно до
таблиць 1.4 - 1.6 додатка 1 і визначених за
місцем реєстрації платників
коригуючих коефіцієнтів, наведених у
таблицях 2.1, 2.2 додатка 2 до цього
Порядку, а з 01 січня 2009 року за місцем
перебування платників збору на
податковому обліку.

Підпунктом 3.1 Інструкції про порядок
обчислення та сплати збору за
забруднення навколишнього природного
середовища, затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища та ядерної
безпеки України, Державної податкової
адміністрації України 19 липня 1999 року N
162/379, об'єктами обчислення збору для
пересувних джерел забруднення є обсяги
фактично використаних видів пального,
в результаті спалення яких утворюються
забруднюючі речовини.

Згідно з підпунктом 6.2 вказаної
Інструкції суми збору, який
справляється за викиди пересувними
джерелами забруднення, обчислюються
платниками самостійно щокварталу
наростаючим підсумком з початку
звітного року, виходячи з кількості
фактично використаного пального та
його виду, на підставі нормативів збору
за ці викиди і визначених за місцем
перебування платників збору на
податковому обліку коригуючих
коефіцієнтів, наведених у таблицях 2.1,
2.2 додатка 2 до Порядку.

Підпунктом 7.1 Інструкції передбачено,
що базовий податковий (звітний) період
збору дорівнює календарному кварталу.
Платники збору складають податкові
розрахунки за формою, затвердженою
центральним органом державної
податкової служби, наростаючим
підсумком за квартал, півріччя, дев'ять
місяців та рік і подають їх протягом 40
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем податкового
(звітного) кварталу, до органів
державної податкової служби.

Аналіз зазначених правових норм дає
підстави для висновку, що за
відсутності дослідження податковим
органом при проведенні перевірки видів
та обсягів забруднюючих речовин, які
викидаються в атмосферне повітря,
висновок про те, що фізична
особа-підприємець є платником збору за
забруднення навколишнього природного
середовища, а відтак і накладення на
неї штрафних санкцій за неподання
розрахунку збору є протиправним.

Таким чином встановлений відповідачем
факт зазначення позивачем у податкових
та видаткових накладних транспортних
витрат, без встановлення видів та
обсягу забруднюючих речовин,
приналежності позивачу об'єктів -
джерел забруднення навколишнього
природного середовища, зокрема,
транспортних засобів, не є достатнім
доказом в підтвердження наявності у
позивача статусу платника збору за
забруднення навколишнього природного
середовища та відповідно обов'язку
подання розрахунків такого збору.

Отже, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про
протиправність застосування до
позивача штрафних санкцій за неподання
податкових розрахунків зі збору за
забруднення навколишнього природного
середовища.

За наведених обставин суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
допущено порушення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, що
відповідно до пункту 4 частини 1 статті
202 КАС України є підставою для
скасування постанови суду першої
інстанції та ухвалення нової постанови
про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 06 червня 2012
року по справі № 2а-3395/12/1370 - скасувати
та прийняти нову постанову, якою позов
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції у
Сихівському районі м. Львова про
скасування податкового
повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Сихівському районі м. Львова від 12
січня 2012 року № 000021721.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання постанови в повному обсязі,
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
В.М. Багрій

Д.М. Старунський

Повний текст постанови виготовлено 10
червня 2014 року.