Справа № 2а-9571/10/0570
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року
м. Київ К-29482/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої Г.К.,
Костенка М.І.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Калінінському
районі м. Донецька на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 17.06.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17.08.2010 у
справі № 2а-9571/10/0570

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Донбаська
фармацевтична компанія"

до Державної податкової
інспекції у Калінінському районі м.
Донецька,

третя особа Державна податкова
інспекція у Будьонівському районі м.
Донецька

про визнання недійсним
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

Товариством подано позов до суду про
визнання недійсним рішення Державної
податкової інспекції від 22.01.2010 №
про нарахування позивачеві 27 807,00 грн.
штрафних (фінансових) санкцій за
порушення вимог Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг". Позовні вимоги обґрунтовані
відсутністю з боку позивача порушень
вимог названого Закону.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач до Вищого
адміністративного суду України подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у позові
відмовити.

У поданих запереченнях на скаргу
відповідач просить її відхилити з
мотивів необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що передумовою
визначення позивачу рішенням спірної
суми фінансових санкцій були висновки
перевірки щодо дотриманням суб'єктом
господарювання порядку проведення
розрахунків за товари (послуги), вимог з
регулювання обігу готівки, наявності
торгових патентів і ліцензій,
викладені у акті від 17.11.2009, про
порушення позивачем п. 12 ст. 3 Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", що полягало у відсутності будь
- яких прибуткових документів
(накладні, товарно - транспортні
накладні тощо) на товар, який
реалізовував позивач у господарській
одиниці (Аптека № 46), де проводилась
перевірка.

На підставі зазначеного акту перевірки
та ст. 21 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" податковим органом до позивача
застосовано фінансову санкцію у
розмірі 27 807,00 грн.

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
формі при продажу товарів у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг, зобов'язані: вести у порядку,
встановленому законодавством, облік
товарних запасів на складах та/або за
місцем їх реалізації, здійснювати
продаж лише тих товарів, які
відображені в такому обліку, за
винятком продажу товарів особами, які
відповідно до законодавства
оподатковуються за правилами, що не
передбачають ведення обліку обсягів
реалізованих товарів (наданих послуг).

Разом з тим, ст. 21 зазначеного Закону
обумовлено, що фінансова санкція
застосовується до суб'єктів
підприємницької діяльності, які не
ведуть або ведуть з порушенням
встановленого порядку облік товарів за
місцем реалізації та зберігання.

Документом, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення, в розумінні Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" є
первинний документ, який згідно ст. 1
цього Закону містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

При цьому, відповідно до приписів ст. 8
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
передбачено, що бухгалтерський облік
на підприємстві ведеться безперервно з
дня реєстрації підприємства до його
ліквідації. Питання організації
бухгалтерського обліку на
підприємстві належать до компетенції
його власника або уповноваженого
органу, відповідно до законодавство та
установчих документів. Підприємство
самостійно обирає форму
бухгалтерського обліку, затверджує
правила документообігу і технологію
обробки облікової інформації.

Відповідно до п. 6.2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88, первинні документи та
облікові регістри, що пройшли обробку,
бухгалтерські звіти і баланси до
передачі їх в архів підприємства,
установи повинні зберігатися в
бухгалтерії у спеціальних приміщеннях
або зачинених шафах під
відповідальністю осіб, уповноважених
головним бухгалтером. Бланки суворої
звітності мають зберігатися у сейфах,
металевих шафах або спеціальних
приміщеннях, що забезпечують їх
схоронність.

Отже, з аналізу вищезазначеного
вбачається, що положення Закону №
265/95-ВР чітко не визначають самого
порядку ведення обліку товарних
запасів на складах та/або за місцем їх
реалізації, лише вказує на обов'язок
суб'єктів підприємницької діяльності
на ведення такого обліку.

Як встановлено судами, забезпечення
контролю та обліку первинних
документів, облікових регістрів,
бухгалтерських звітів та балансів
Аптеки № 46 здійснювалось працівниками
головного офісу Товариства. Таким
чином, місцезнаходженням первинних
документів щодо обліку товарних
запасів є місце розташування
бухгалтерії Товариства.

До документів, що є підставою для
оприбуткування товару, як правило,
належать накладні, податкові накладні
та товарно-транспортні накладні, які,
як встановлено судами, після їх
реєстрації у господарській одиниці і
прийняття товару передавалися до
головного офісу. При цьому судами
встановлено, що облік товару на місці
реалізації ведеться як в паперовому
так і в електронному виді, що
підтверджено наявними в матеріалах
справи копіями картки руху товару,
журналу обліку прибуткових документів
на товар, реєстрами прибуткових
документів.

Таким чином, як вбачається з матеріалів
справи та обставин, встановлених
судами, на момент здійснення перевірок
підтверджуючі облік товарів документи,
копії яких знаходяться в матеріалах
справи, були у наявності, тобто,
позивачем було дотримано вимоги закону
щодо обов'язку вести облік товарних
запасів, однак, податковим органом, з
урахуванням відсутності порядку
ведення обліку товарних запасів на
складах та/або за місцем їх реалізації
та здійснених заперечень до акту
перевірки щодо знаходження накладних у
бухгалтерії підприємства, не вжито
заходів для їх вилучення з метою
дослідження.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що позивачем до ДПА в
Донецької області та України були
надані заперечення з приводу зроблених
в актах висновків, у яких було
зазначено про наявність первинних
документів щодо придбаних товарів, які
знаходяться у головному офісі, проте,
вказані обставини зазначені у
запереченнях не були прийняті до уваги
органом державної податкової служби
під час ухвалення оспорюваних
позивачем рішень про застосування
фінансових санкцій.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про
відсутність у податкового органу
правових підстав для притягнення
позивача до відповідальності,
встановленої ст. 21 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", за незабезпечення
встановленого порядку обліку товарно
-матеріальних запасів за місцем
реалізації та зберігання.

З урахуванням викладеного
передбачених законом підстав для
скасування оскаржуваних судових
рішень першої та апеляційної інстанцій
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Калінінському районі м.
Донецька відхилити.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 17.06.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17.08.2010 у
справі № 2а-9571/10/0570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

М.І. Костенко