Справа № 2а-5120/10/14/0170
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/17532/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Сакської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Автономній Республіці Крим
на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 26.07.2010 та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 21.02.2011 по
справі №2а-5120/10/14/0170 за позовом
Кримського республіканського
підприємства «Виробниче підприємство
водопровідно-каналізаційного
господарства м. Саки» до Сакської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Автономній Республіці
Крим про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляд суду передано вимоги
Кримського республіканського
підприємства «Виробниче підприємство
водопровідно-каналізаційного
господарства м. Саки» (далі -
КРП«Виробниче підприємство
водопровідно-каналізаційного
господарства м. Саки», позивач) до
Сакської об'єднаної державної
податкової інспекції вАвтономній
Республіці Крим (далі -Сакська ОДПІ,
відповідач) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 26.07.2010, залишеною
без змін ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 21.02.2011, позов Кримського
республіканського підприємства
«Виробниче підприємство
водопровідно-каналізаційного
господарства м. Саки» до Сакської
об'єднаної державної податкової
інспекції вАвтономній Республіці Крим
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення
задоволено.Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення від 07.04.2010
№/0.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Сакська ОДПІ 22.03.2011 звернулась з
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, який
ухвалою від 19.04.2011 прийняв її до свого
провадження.

В касаційній скарзі відповідач просив
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 26.07.2010та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 21.02.2011,
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог Сакська
ОДПІ посилається на порушення судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права, зокрема, пп.17.1.7
п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетними та
державними цільовими фондами».

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзідоводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скаргазадоволенню не підлягає з
наступних підстав.

На підставі належних та допустимих
доказів, досліджених з дотриманням
норм процесуального права, судами
попередніх інстанцій встановлено, що
Сакською ОДПІ проведено невиїзну
документальну перевірку позивача з
питань своєчасності сплати узгоджених
сум податкового зобов'язання по
податку на додану вартість за вересень,
листопад 2009 року.

Перевіркою встановлено, що позивачем
16.10.2009 було надано відповідачу
податкову декларацію з податку на
додану вартість за вересень 2009 року,
згідно з рядком 27 якої позивачем
самостійно визначено суму податку, що
підлягає нарахуванню до сплати в
бюджет за підсумками поточного
звітного періоду, в сумі 253632,00грн. з
граничним терміном сплати 30.09.2009.

Позивачем узгоджене податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість сплачено з порушенням
встановленого строку, а саме: по
терміну сплати 30.10.2009 по податковій
декларації від 16.10.2009 №28611 нараховані в
картці особового рахунку узгоджені
податкові зобов'язання по ПДВ В сумі
253632,00грн., які фактично сплачені
платіжним дорученнями:

- від 29.01.2010 №104 в сумі 23363,73грн. з
порушенням терміну сплати на 91 день;

-від 29.01.2010 №103 в сумі 10436,00грн. з
порушенням терміну сплати на 91 день;

- від 29.01.2010 №106 в сумі 2300,28грн. з
порушенням терміну сплати на 91 день;

На підставі акту перевірки від 11.01.2010
№2074/1502/30688897 застосовані штрафні
санкції у розмірі 10%.

На підставі акту перевірки від 12.02.2010
№149/1502/30688897 застосовані штрафні
санкції у розмірі 20%.

По терміну сплати 09.11.2009 по податковому
повідомленню-рішення від 29.10.09 №
нараховані в картці особового рахунку
узгоджені податкові зобов'язання по
ПДВ в сумі 48323,00грн., сплата яких
частково фактично зарахована по
особовому рахунку платника платіжним
дорученнямвід 22.02.2010 №147 в сумі 5162,42грн.
з порушенням терміну сплати на 105 днів.

На підставі акту перевірки від 11.01.2010
№2074/1502/30688897 застосовані штрафні
санкції у розмірі 20%.

На підставі акту перевірки від 12.02.2010
№149/1502/30688897 застосовані штрафні
санкції у розмірі 20%.

За результатами перевірки відповідач
дійшов висновку про порушення КРП
«Виробниче підприємство
водопровідно-каналізаційного
господарства м. Саки» вимог пп.5.3.1 п.5.3
ст.5 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетними та
державними цільовими фондами» у
зв'язку з несвоєчасною сплатою
узгодженої суми податкових зобов'язань
по податку на додану вартість.

За результатами перевірки
СакськоюОДПІскладено акт від 29.03.2010
№563/15-02/03347678 та прийнято податкове
повідомлення-рішення від 07.04.2010
№/0 про застосування штрафних
санкцій у розмірі 50% від узгодженого та
не сплаченого у строки податкового
зобов'язання з ПДВ - у сумі 20631,08грн.

Судами встановлено, що сплата
узгодженої суми податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість проводилася позивачем згідно
з платіжними дорученнями за вересень,
грудень 2009 року та січень 2010 року:від
26.10.2009 №1473 на суму 84000,00грн., призначення
платежу «ПДВ за вересень 2009 року»;від
27.10.2009 №1478 на суму 81632,00грн., призначення
платежу «ПДВ за вересень 2009року»; від
21.10.2009 №1463 на суму 88000,00грн., призначення
платежу "ПДВ за вересень 2009року»; від
08.10.2009 №1405 на суму 16000,00грн., призначення
платежу «ПДВ по акту документальної
перевірки»; від 09.10.2009 №1410 на суму
29000,00грн., призначення платежу «ПДВ по
акту документальної перевірки»; від
16.10.2009 №1448 на суму 12000,00грн., призначення
платежу «ПДВ за вересень 2009 року»; від
21.10.2009 №1459 на суму 15000,00грн., призначення
платежу «ПДВ по акту документальної
перевірки»;від 03.11.2009 №1517 на суму
485,00грн., призначення платежу «ПДВ по
акту документальної перевірки»; від
29.01.2010 №103 на суму 10891,00грн., призначення
платежу «ПДВ за грудень 2009року»; від
29.01.2010 №104 на суму 55000,00грн., призначення
платежу «ПДВ за грудень 2009року»; від
29.01.2010 №106 на суму 2400,00грн., призначення
платежу «ПДВ за грудень 2009року»; від
22.02.2010 №147 на суму 10000,00грн., призначення
платежу «ПДВ за січень 2010року».

Отже, фактично сплачені позивачем
кошти за узгодженими податковими
зобов'язаннями по податку на додану
вартість зараховані податковим
органом на першочергове погашення
податкового боргу.

За змістом п.п.5.3.1 п.5.3 ст. 5 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетними та державними цільовими
фондами» платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації протягом десяти
календарних днів, наступних за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого підпунктом 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 цього Закону для
подання податкової декларації.

Згідно п.7.7 ст. 7 вказаного Закону
податковий борг погашається
попередньо погашенню податкових
зобов'язань, які не є податковим боргом,
у порядку календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) і у
рівних пропорціях.

Вказана норма не позбавляє платника
податку права самостійно визначити
джерела погашення узгоджених
податкових зобов'язань відповідно до
п.7.1 ст.7 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетними та
державними цільовими фондами» та від
обов'язку самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання відповідно до
п.5.3.1 п.5.3 ст.5 цього ж Закону.

Відповідно до п.п. 7.1.1 п. 7.7 ст. 7 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетними та державними цільовими
фондами»джерелами самостійної сплати
податкових зобов'язань або податкового
боргу платника податку є будь-які
власні кошти такого платника податку.
Отже, грошовий платіж є єдиною формою
сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Згідно з пунктом 6 статті 7 Закону
України «Про Національний банк
України» Національний банк України
визначає систему, порядок і форми
платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004 №22, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за
№377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки
списують лише за дорученнями власників
цих рахунків (включаючи договірне
списання коштів згідно з главою 6 цієї
Інструкції) або на підставі платіжних
вимогстягувачів у разі примусового
списання коштів згідно з главою 5 цієї
Інструкції.

При цьому згідно з пунктом 3.8
зазначеної Інструкції реквізит
«Призначення платежу» платіжного
доручення заповнюється платником так,
щоб надавати повну інформацію про
платіж та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
«Призначення платежу». Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

З наведеного випливає, що право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику.
Тому, суми податкових зобов'язань або
податкового боргу з урахуванням п.п.
16.5.2 п. 16.5 ст. 16 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетними та
державними цільовими фондами»слід
вважати сплаченими у день реєстрації
банківською установою платіжного
документа із зазначеним у ньому
призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків.

Відповідно до частини другої ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетними та державними цільовими
фондами» визначено вичерпний перелік
заходів, які вживаються контролюючим
органом з метою погашення платниками
податків податкового боргу. Серед
таких заходів немає зміни призначення
платежу, самостійно визначеного
платником податків.

Таким чином, у разі недотримання
платником податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбаченого
п.п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетними та
державними цільовими фондами»
податковий орган не наділений правом
чи обов'язком змінювати призначення
платежу, визначене платником податків.

За таких обставин, самостійне
зарахування податковим органом
сплачених платником податку сум у
рахунок податкового боргу або тих
податкових зобов'язань, які не вказані
в призначенні платежу під час
перерахування платником податків
коштів до бюджету, є неправомірним.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Сакської об'єднаної
державної податкової інспекції в
Автономній Республіці Крим залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
26.07.2010 та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 21.02.2011по справі
№2а-5120/10/14/0170залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв