Справа № 2а-16144/11/0170/2
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року м. Київ
К/800/12699/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Кабінету Міністрів України,
Державної казначейської служби
України про визнання дій та
бездіяльності протиправними,
зобов'язання здійснити певні дії,
стягнення моральної шкоди, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 18
квітня 2012 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 14 січня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2011 року ОСОБА_4 звернулась
до суду з позовом до Кабінету Міністрів
України та Державної казначейської
служби України, в якому (з врахуванням
заяв про уточнення позовних вимог)
просила визнати бездіяльність
Кабінету Міністрів України в частині
виконання ч.2 ст.1, ст.2 Закону України
«Про державні гарантії відновлення
заощаджень громадян України» стосовно
компенсації грошових заощаджень
громадян України, поміщених в
установах Ощадного банку України
протягом 1992-1994р.р., в частині прийняття
постанов стосовно встановлення:

1) порядку компенсації грошових
заощаджень 1992-1994р.р.;

2) розміру компенсації по грошовим
заощадженням 1992-1994р.р.;

3) розробки механізму відновлення та
нарахування реальної вартості
заощаджень громадян 1992-1994р.р.;

4) порядку виплати компенсацій втрат
від знецінення заощаджень громадян
1992-1994р.р.;

5) конкретних етапів та термінів
повернення заощаджень громадян
1992-1994р.р;

6) джерел фінансування для проведення
компенсаційних виплат знецінених
заощаджень 1992-1994р.р.;

7) конкретних обсягів бюджетних
асигнувань для виплати компенсацій по
знеціненим заощадженням 1992-1994р.р.;

8) розробки порядку перерахування
коштів з Державного бюджету України
установам ВАТ (ПАТ) «Державний ощадний
банк України» для компенсації грошових
заощаджень 1992-1994р.р.,

- протиправною,

- такою, що порушує ч.2 ст.3 Конституції
України («Держава відповідає перед
людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави»);

- такою, що порушує п.2 ч.1 ст.116
Конституції України («Кабінет
Міністрів України... вживає заходів
щодо забезпечення прав і свобод людини
і громадянина»);

- такою, що порушує право позивачки на
отримання компенсації своїх
заощаджень, розміщених в установі
Ощадбанку у 1992р.

Визнати бездіяльність Кабінету
Міністрів України в частині виконання
ч. 2 ст. 1, ст. 2 Закону України «Про
державні гарантії відновлення
заощаджень громадян України» стосовно
компенсації грошових заощаджень
громадян України, поміщених в
установах Ощадного банку України
протягом 1992-1994р.р., в частині подання до
Верховної Ради України проектів
законів стосовно визначення в законі:

1) порядку компенсації грошових
заощаджень 1992-1994р.р.;

2) розміру компенсації по грошовим
заощадженням 1992-1994р.р.;

3) розробки механізму відновлення та
нарахування реальної вартості
заощаджень громадян 1992-1994р.р.;

4) порядку виплати компенсацій втрат
від знецінення заощаджень громадян
1992-1994р.р.;

5) конкретних етапів та термінів
повернення заощаджень громадян
1992-1994р.р;

6) джерел фінансування для проведення
компенсаційних виплат знецінених
заощаджень 1992-1994р.р.;

7) конкретних обсягів бюджетних
асигнувань для виплати компенсацій по
знеціненим заощадженням 1992-1994р.р.;

8) розробки порядку перерахування
коштів з Державного бюджету України
установам ВАТ (ПАТ) «Державний ощадний
банк України» для компенсації грошових
заощаджень 1992-1994р.р.,

- протиправною,

- такою, що порушує ч.2 ст.3 Конституції
України («Держава відповідає перед
людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави»);

- такою, що порушує п.2 ч.1 ст.116
Конституції України («Кабінет
Міністрів України... вживає заходів
щодо забезпечення прав і свобод людини
і громадянина»);

- такою, що порушує право позивачки на
отримання компенсації своїх
заощаджень, розміщених в установі
Ощадбанку у 1992р.;

Визнати бездіяльність Кабінету
Міністрів України в частині виконання
ч.2 ст.1, ст.2 Закону України «Про
державні гарантії відновлення
заощаджень громадян України» стосовно
компенсації грошових заощаджень
громадян України, поміщених в
установах Ощадного банку України
протягом 1992-1994р.р., в частині визначення
в законах про Державний бюджет України
асигнування для виплати компенсацій по
знеціненим грошовим заощадженням
1992-1994р.р.

- протиправною,

- такою, що порушує ч.2 ст.3 Конституції
України («Держава відповідає перед
людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави»);

- такою, що порушує п.2 ч.1 ст.116
Конституції України («Кабінет
Міністрів України... вживає заходів
щодо забезпечення прав і свобод людини
і громадянина»);

- такою, що порушує її право на
отримання компенсації своїх
заощаджень, розміщених в установі
Ощадбанку у 1992р.;

Визнати бездіяльність Кабінету
Міністрів України в частині виконання
ч.2 ст.1, ст.2 Закону України «Про
державні гарантії відновлення
заощаджень громадян України» стосовно
компенсації грошових заощаджень
громадян України, поміщених в
установах Ощадного банку України
протягом 1992-1994р.р., в частині прийняття
інших заходів, зазначених у ст.116
Конституції України, для встановлення:

1) порядку компенсації грошових
заощаджень 1992-1994р.р.;

2) розміру компенсації по грошовим
заощадженням 1992-1994р.р.;

3) розробки механізму відновлення та
нарахування реальної вартості
заощаджень громадян 1992-1994р.р.;

4) порядку виплати компенсацій втрат
від знецінення заощаджень громадян
1992-1994р.р.;

5) конкретних етапів та термінів
повернення заощаджень громадян
1992-1994р.р;

6) джерел фінансування для проведення
компенсаційних виплат знецінених
заощаджень 1992-1994р.р.;

7) конкретних обсягів бюджетних
асигнувань для виплати компенсацій по
знеціненим заощадженням 1992-1994р.р.;

8) розробки порядку перерахування
коштів з Державного бюджету України
установам ВАТ (ПАТ) «Державний ощадний
банк України» для компенсації грошових
заощаджень 1992-1994 р.р.

- протиправною,

- такою, що порушує ч.2 ст.3 Конституції
України («Держава відповідає перед
людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави»),

- такою, що порушує п.2 ч.1 ст.116
Конституції України («Кабінет
Міністрів України... вживає заходів
щодо забезпечення прав і свобод людини
і громадянина»),

- такою, що порушує право позивачки на
отримання компенсації своїх
заощаджень, розміщених в установі
Ощадбанку у 1992 р.;

Визнати бездіяльність Кабінету
Міністрів України в частині виконання
ч.2 ст.3 Конституції України, згідно з
якою «Держава відповідає перед людиною
за свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави», стосовно
компенсації грошових заощаджень
громадян України, розміщених в
установах Ощадбанку протягом 1992-1994 р.р.,
та встановлення порядку такої
компенсації,

- протиправною,

- такою, що порушує п.2 ч.1 ст.116
Конституції України («Кабінет
Міністрів України... вживає заходів
щодо забезпечення прав і свобод людини
і громадянина»),

- такою, що порушує право позивачки на
отримання компенсації своїх
заощаджень, розміщених в установі
Ощадбанку у 1992 р.

Визнати бездіяльність Кабінету
Міністрів України в частині виконання
п. 1 ч. 1 ст. 14, ст. 15 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»
стосовно оприлюднення ним інформації
про виконання ним своїх обов'язків
згідно з ч. 2 ст. 1, ст. 2 Закону України
«Про державні гарантії відновлення
заощаджень громадян України» в частині
компенсації грошових заощаджень
1992-1994р.р. та встановлення порядку такої
компенсації

- протиправною,

- такою, що порушує п.2 ч.1 ст.116
Конституції України («Кабінет
Міністрів України... вживає заходів
щодо забезпечення прав і свобод людини
і громадянина»);

- такою, що порушує право позивачки на
отримання компенсації своїх
заощаджень, розміщених в установі
Ощадбанку у 1992р.;

Враховуючи положення п.2 ч.2 ст.162, ч.1
ст.257 КАС України зобов'язати Кабінет
Міністрів України:

1) протягом року після набрання
законної сили рішенням суду за цим
адміністративним позовом ОСОБА_4
виконати вимоги ч.2 ст.1, ст.2 Закону
України «Про державні гарантії
відновлення заощаджень громадян
України» стосовно компенсації
грошових заощаджень 1992-1994р.р. та
встановлення порядку такої
компенсації шляхом: (а) прийняття
постанов Кабінету Міністрів України та
(б) реалізації Кабінетом Міністрів
України права законодавчої ініціативи
у Верховній Раді України в частині
внесення проектів законів, у яких
визначити:

1. порядок компенсації грошових
заощаджень 1992-1994р.р.;

2. розмір компенсації по грошовим
заощадженням 1992-1994р.р.;

3. механізм відновлення та нарахування
реальної вартості-заощаджень громадян
1992-1994р.р.;

4. порядок виплати компенсацій втрат
від знецінення заощаджень громадян
1992-1994р.р.;

5. конкретні етапи та терміни
повернення заощаджень громадян
1992-1994р.р.;

6. джерела фінансування для проведення
компенсаційних виплат знецінених
заощаджень 1992-1994р.р.;

7. конкретні обсяги бюджетних
асигнувань для виплати компенсацій по
знеціненим заощадженням 1992-1994р.р.;

8. порядок перерахування коштів з
Державного бюджету України установам
ВАТ (ПАТ) «Державний ощадний банк
України» для компенсації
грошових-заощаджень 1992-1994 р.р.;

2) потягом року після набрання законної
сили рішенням суду за цим
адміністративним позовом щорічно
передбачати у проектах законів України
про Державний бюджет України
асигнування для виплати компенсацій по
знеціненим грошовим заощадженням
1992-1994р.р.;

3) протягом року після набрання
законної сили рішенням суду за цим
адміністративним позовом оприлюднити
у офіційних засобах масової інформації
інформацію, що була створена Кабінетом
Міністрів України в процесі виконання
ним своїх обов'язків згідно з ч.2 ст.1,
ст.2 Закону України «Про державні
гарантії відновлення заощаджень
громадян України» в частині
компенсації грошових заощаджень
1992-1994р.р. та встановлення порядку такої
компенсації:

- у період з 02 січня 1992 р. до 26 листопада
2011 р.;

- після спливу річного терміну з дати
набрання судовим рішенням у цій
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_4 законної сили.

Визнати бездіяльність Кабінету
Міністрів України в частині виконання
п. 3 Прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 р.», згідно з яким на Кабінет
Міністрів України було покладено
обов'язок: за результатами виконання
Державного бюджету України за січень -
червень 2011 року з урахуванням стану
соціально-економічного розвитку
України внести на розгляд Верховної
Ради України пропозиції щодо
збільшення видатків державного
бюджету для вжиття заходів щодо
поступової компенсації громадянам
втрат від знецінення грошових
заощаджень:

- протиправною;

- такою, що порушує ч.2 ст.3 Конституції
України («Держава відповідає перед
людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави»);

- такою, що порушує п.2 ч.1 ст.116
Конституції України («Кабінет
Міністрів України... вживає заходів
щодо забезпечення прав і свобод людини
і громадянина»);

- такою, що порушує право позивачки на
отримання компенсації своїх
заощаджень, розміщених у філії -
Ізмаїльському відділенні №6708
Ощадбанку до 2 січня 1992 р. -
компенсаційні рахунки №3 та
№, а також 13 січня 1992 р. - рахунок
№075002186;

- такою, що порушує право власності
позивачки у розумінні ст.1 Протоколу №1
до Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод.

Визнати бездіяльність Кабінету
Міністрів України в частині виконання
п.3 Прикінцевих положень Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011 р.»,
згідно з яким на Кабінет Міністрів
України було покладено обов'язок: за
результатами виконання Державного
бюджету України за січень - червень 2011
року з урахуванням стану
соціально-економічного розвитку
України внести на розгляд Верховної
Ради України пропозиції щодо
збільшення видатків державного
бюджету для вжиття заходів щодо
поступової компенсації громадянам
втрат від знецінення грошових
заощаджень:

- порушенням права позивачки на
ефективний засіб правового захисту,
гарантований ст.13 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод;

- порушенням ст.ст.17,18 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод;

А також враховуючи приписи ст.56
Конституції України стягнути з
Кабінету Міністрів України на користь
позивачки 150000,00грн. моральної шкоди.

В заяві від 26.01.2012р. позивачка виклала
додаткові позовні вимоги та просила
стягнути з Державного бюджету України
на її користь судові витрати;
встановити Кабінету Міністрів України
строк для подачі суду звіту про
виконання судового рішення по справі й
спонукати його у встановлений строк
подати звіт про виконання судового
рішення; зобов'язати Державну
казначейську службу України сплатити
встановлену судом суму відшкодування
моральної шкоди та суму відшкодування
судових витрат; визнати бездіяльність
Кабінету Міністрів України в частині
виконання у 2011р., 2012р. приписів ст.6
Закону України «Про державні гарантії
відновлення заощаджень громадян
України», згідно з якою на Кабінет
Міністрів України покладено обов'язок
визначення в Державному бюджеті
України окремою статтею коштів для
компенсації заощаджень громадян
України, розміщених в період до 1992р. в
установах Ощадбанку колишнього СРСР,
що діяли на території України
протиправною, такою, що порушує ч.2 ст.3
Конституції України, такою, що порушує
п.2 ч.1 ст.116 Конституції України, такою,
що порушує право позивача на отримання
компенсації своїх заощаджень,
розміщених в установах Ощадбанку у
період до 1992р.; визнати бездіяльність
Кабінету Міністрів України в частині
виконання у 2011р., 2012р. приписів ст.7
Закону України «Про державні гарантії
відновлення заощаджень громадян
України», згідно з якою перелік груп
вкладників і черговість виплат
проіндексованих грошових заощаджень, а
також обсяг виплат згідно із ст.8 цього
Закону у межах коштів, передбачених
Державним бюджетом України,
встановлюються Кабінетом міністрів
України» протиправною, такою, що
порушує ч.2 ст.3 Конституції України,
такою, що порушує п.2 ч.1 ст.116
Конституції України, такою, що порушує
право позивача на отримання
компенсації своїх заощаджень,
розміщених в установах Ощадбанку у
період до 1992р.; визнати бездіяльність
Кабінету Міністрів України в частині
виконання ст.ст.6,7 Закону України «Про
державні гарантії відновлення
заощаджень громадян України» в частині
подання до Верховної Ради України
проекту Закону України «Про Державний
бюджет України» на 2012р.» з визначенням
в Законі: розміру асигнувань на виплату
у 2012р. компенсації по грошовим
заощадженням громадян України,
розміщеним в період до 1992р. в установах
Ощадного банку колишнього СРСР, що
діяли на території України; порядку
виплати у 2012р. компенсації по грошовим
заощадженням громадян України,
розміщеним в період до 1992р. в установах
Ощадного банку колишнього СРСР, що
діяли на території України
протиправною, такою, що порушує ч.2 ст.3
Конституції України, такою, що порушує
п.2 ч.1 ст.116 Конституції України, такою,
що порушує право позивачки на
отримання компенсації своїх
заощаджень, розміщених в установах
Ощадбанку у період до 1992р.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 18 квітня 2012 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 14 січня 2013
року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
позивачка звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просила
скасувати судові рішення, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, а справу
направити до суду першої інстанції для
нового розгляду у іншому складі суду.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачка розмістила
свої кошти, відкривши 13.01.1992р. рахунок
№075002186 в Ізмаїльському відділенні
Ощадбанку України, та в подальшому
здійснювала поповнення вказаного
рахунку.

На вимогу позивачки щодо надання
компенсації коштів, розміщених на
зазначеному рахунку, установою
Ощадбанку України було надано
відповідь, якою відмовлено в
проведенні компенсації з причин
відсутності порядку компенсації
заощаджень, що були розміщені в
установах Ощадбанку України протягом
1992 - 1994 років.

Організація, повноваження і порядок
діяльності Кабінету Міністрів України
визначені в Законі України "Про Кабінет
Міністрів України" (що діяв на час
виникнення спірних правовідносин), у
статті 1 якого визначено, що Кабінет
Міністрів України (Уряд України) є
вищим органом у системі органів
виконавчої влади, здійснює виконавчу
владу безпосередньо та через
міністерства, інші центральні органи
виконавчої влади, Раду міністрів
Автономної Республіки Крим та місцеві
державні адміністрації, спрямовує та
координує роботу цих органів.

Відповідно ж до ст.2 вказаного Закону до
основних завдань Кабінету Міністрів
України належать: забезпечення
державного суверенітету та
економічної самостійності України,
здійснення внутрішньої та зовнішньої
політики держави, виконання
Конституції та законів України, актів
Президента України; вжиття заходів
щодо забезпечення прав і свобод людини
та громадянина, створення сприятливих
умов для вільного і всебічного
розвитку особистості; забезпечення
проведення бюджетної, фінансової,
цінової, інвестиційної, у тому числі
амортизаційної, податкової,
структурно-галузевої політики;
політики у сферах праці та зайнятості
населення, соціального захисту,
охорони здоров'я, освіти, науки і
культури, охорони природи, екологічної
безпеки і природокористування;
розроблення і виконання
загальнодержавних програм
економічного, науково-технічного,
соціального, культурного розвитку,
охорони довкілля, а також розроблення,
затвердження і виконання інших
державних цільових програм;
забезпечення розвитку і державної
підтримки науково-технічного та
інноваційного потенціалу держави;
забезпечення рівних умов для розвитку
всіх форм власності; здійснення
управління об'єктами державної
власності відповідно до закону;
здійснення заходів щодо забезпечення
обороноздатності та національної
безпеки України, громадського порядку,
боротьби із злочинністю, ліквідації
наслідків надзвичайних ситуацій;
організація і забезпечення
провадження зовнішньоекономічної
діяльності, митної справи; спрямування
та координація роботи міністерств,
інших органів виконавчої влади;
виконання інших функцій, визначених
Конституцією та законами України,
актами Президента України.

Кабінет Міністрів України у своїй
діяльності керується Конституцією
України, цим Законом, іншими законами
України, а також актами Президента
України; організація, повноваження і
порядок діяльності Кабінету Міністрів
України визначаються Конституцією
України, цим та іншими законами
України; Кабінет Міністрів України
відповідно до Конституції України,
цього Закону та актів Президента
України затверджує Регламент Кабінету
Міністрів України, який визначає
порядок проведення засідань Кабінету
Міністрів України, підготовки та
прийняття рішень, інші процедурні
питання його діяльності (ст.4 Закону).

У ст.19 Закону України "Про Кабінет
Міністрів України" визначено, що
діяльність Кабінету Міністрів України
спрямовується на забезпечення
інтересів Українського народу шляхом
виконання Конституції та законів
України, актів Президента України, а
також Програми діяльності Кабінету
Міністрів України, схваленої Верховною
Радою України, вирішення питань
державного управління у сфері
економіки та фінансів, соціальної
політики, праці та зайнятості, охорони
здоров'я, освіти, науки, культури,
спорту, туризму, охорони навколишнього
природного середовища, екологічної
безпеки, природокористування, правової
політики, законності, забезпечення
прав і свобод людини та громадянина,
протидії корупції, розв'язання інших
завдань внутрішньої і зовнішньої
політики, цивільного захисту,
національної безпеки та
обороноздатності.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України "Про
державні гарантії відновлення
заощаджень громадян України" на
підставі цього Закону встановлюються
зобов'язання держави перед громадянами
України, які внаслідок знецінення
втратили грошові заощадження, поміщені
в період до 2 січня 1992 року в установи
Ощадного банку СРСР та державного
страхування СРСР, що діяли на території
України, а також у державні цінні
папери, придбані в установах Ощадного
банку СРСР, що діяли на території
України: облігації Державної цільової
безпроцентної позики 1990 року,
облігації Державної внутрішньої
виграшної позики 1982 року, державні
казначейські зобов'язання СРСР,
сертифікати Ощадного банку СРСР.

Компенсації підлягають також грошові
заощадження громадян України, поміщені
в установи Ощадного банку України та
колишнього Укрдержстраху протягом
1992-1994 років і які знаходились на
рахунках цих установ не менше одного
повного календарного року в період
1992-1995 років (ч.2 ст.1 вказаного Закону).

Відповідно до ст.2 та ст.3 Закону України
"Про державні гарантії відновлення
заощаджень громадян України" держава
зобов'язується забезпечити збереження
та відновлення реальної вартості
заощаджень громадян і гарантує їх
компенсацію у встановленому порядку;
заощадження громадян, зазначені у
частині першій статті 1 цього Закону,
відновлюються у співвідношенні 1
карбованець заощаджень на 1,05 гривні за
станом на 1 жовтня 1996 року.

Компенсація зазначених у частині
першій статті 1 цього Закону заощаджень
громадян проводиться в порядку,
встановленому статтями 6 і 7 цього
Закону (ст.4 Закону України "Про
державні гарантії відновлення
заощаджень громадян України").

Згідно ж зі ст.6 Закону України "Про
державні гарантії відновлення
заощаджень громадян України"
компенсація громадянам України втрат
від знецінення грошових заощаджень
проводиться в грошовій формі за
рахунок Державного бюджету України
починаючи з 1997 року та інших формах
відповідно до діючого законодавства;
компенсація втрат від знецінення
грошових заощаджень, поміщених в
період до 2 січня 1992 року в установи
Ощадного банку СРСР, що діяли на
території України, та у державні цінні
папери: облігації Державної цільової
безпроцентної позики 1990 року,
облігації Державної внутрішньої
виграшної позики 1982 року, державні
казначейські зобов'язання СРСР,
сертифікати Ощадного банку СРСР,
проводиться їх власникам в готівковій
чи безготівковій формі після внесення
в інформаційно-аналітичну систему
"Реєстр вкладників заощаджень
громадян" даних про них, необхідних для
ідентифікації вкладника при відкритті
рахунку. Обслуговування громадян,
пов'язане з внесенням відповідних
відомостей, здійснюється безоплатно; у
межах одного бюджетного року
проводиться виплата компенсації
громадянину лише за одним рахунком;
кошти для компенсації заощаджень
громадян визначаються в Державному
бюджеті України окремою статтею;
порядок проведення компенсаційних
виплат, в тому числі перерахування
коштів з Державного бюджету України
установам Ощадного банку України та
колишнього Укрдержстраху визначається
Кабінетом Міністрів України; Кабінет
Міністрів України може залучати для
проведення компенсаційних виплат
позабюджетні кошти, в тому числі кошти,
залучені до Державного бюджету України
через спеціальні податки, встановлені
законами України, а також від
здійснення операцій з державними
цінними паперами та залучення коштів з
Офіційного валютного резерву
Національного банку України; погашення
відновлених заощаджень громадян,
поміщених у цінні папери, здійснюється
на загальних підставах відповідно до
сум, визначених у Державному бюджеті
України.

Статтею 7 Закону України "Про державні
гарантії відновлення заощаджень
громадян України" визначено, що
заощадження повертаються поетапно,
залежно від віку вкладника, суми
вкладу, інших обставин, у межах коштів,
передбачених для цього Державним
бюджетом України на поточний рік.
Компенсаційні виплати в межах одного
бюджетного року проводяться
громадянам рівновеликими сумами у
межах залишку проіндексованого вкладу
за одним рахунком власника, за винятком
випадку, передбаченого статтею 8 цього
Закону. Перелік груп вкладників і
черговість виплат проіндексованих
грошових заощаджень, а також обсяг
виплат згідно із статтею 8 цього Закону
у межах коштів, передбачених Державним
бюджетом України, встановлюються
Кабінетом Міністрів України.

У ст.1173 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) зазначено, що шкода,
завдана фізичній або юридичний особі
незаконним рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади АРК або органу місцевого
самоврядування при здійснені ним своїх
повноважень, відшкодовується державою,
Автономною Республікою Крим або
органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявністю її вини (ст.1167 ЦК України).

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму
Верховного суду України "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди" №6
від 27.03.1992р. шкода, заподіяна особі і
майну громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Таким чином, необхідною умовою
виникнення відповідальності у вигляді
обов'язку відшкодувати заподіяну
майнову і немайнову шкоду є
неправомірність дій або бездіяльність
особи, яка заподіяла шкоду, наявність
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою особи і шкодою, вини особи у
заподіянні шкоди.

Відсутність же хоча б однієї з
обов'язкових складових
відповідальності за заподіяння шкоди
взагалі виключає її настання.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку, що Законом
України "Про державні гарантії
відновлення заощаджень громадян
України" визначено, що компенсації
підлягають також грошові заощадження
громадян України, поміщені в установи
Ощадного банку України та колишнього
Укрдержстраху протягом 1992-1994 років і
які знаходились на рахунках цих
установ не менше одного повного
календарного року в період 1992-1995 років,
тобто кошти, розміщені позивачкою на
рахунку №075002186 в Ізмаїльському
відділенні Ощадбанку України.

При цьому, як вказали суди, посилання
позивачки на те, що на Кабінет
Міністрів України згідно зі ст.6 та ст.7
Закону України "Про державні гарантії
відновлення заощаджень громадян
України" покладено обов'язок
встановити механізм компенсації
заощадження громадян України,
розміщених в установах Ощадного банку
України та колишнього Укрдержстраху
протягом 1992-1994 років є безпідставними,
оскільки відповідно до ст.4 Закону
України "Про державні гарантії
відновлення заощаджень громадян
України" в порядку, встановленому ст.6
та ст.7 цього Закону, проводиться
компенсація лише грошових заощаджень,
поміщених в період до 02.01.1992р. в
установах Ощадного банку СРСР та
державного страхування СРСР, що діяли
на території України.

За наведеного, судова колегія Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Здійснивши касаційний перегляд справи,
Вищий адміністративний суд України
прийшов до висновку, що суди попередніх
інстанцій при ухваленні судових рішень
чи вчиненні процесуальних дій не
допустили порушень норм матеріального
чи процесуального права.

Доводи ж касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору, а тому
підстав для скасування ухвалених
судами рішень колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтею 210, 220, 220-1, 223, 224, 230
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 18
квітня 2012 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 14 січня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Олендер І.Я.