Справа № 2а-2527/09
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
Справа №
136554/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Сарненської
районної державної адміністрації
Рівненської області на постанову
Сарненського районного суду
Рівненської області від 30.06.2009 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення Сарненської
районної державної адміністрації
Рівненської області про стягнення
заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2009 року ОСОБА_1 звернулася в
суд із позовом до управління праці та
соціального захисту населення
Сарненської районної державної
адміністрації Рівненської області про
стягнення заборгованості із
виплачуваної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з травня 2008 року по
грудень 2008 року.

Обґрунтовує позовні вимоги тим, що вона
здійснює догляд за дітьми до
досягнення ними трирічного віку та має
право на отримання допомоги у розмірі,
який не може бути нижчим прожиткового
мінімуму, встановленого для дитини
віком до шести років. Проте вказана
допомога виплачувалася їй в нижчому
розмірі.

Постановою Сарненського районного
суду Рівненської області від 30.06.2009
року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії відповідача.
Зобов'язано відповідача провести
ОСОБА_1 перерахунок та виплату
грошової допомоги по догляду за дітьми
(ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_2) до досягнення ними
трирічного віку за період з 22.05.2008 року
по 31.12.2008 року відповідно до ст.43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку із тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням». В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку. У
апеляційній скарзі просить постанову
суду скасувати і ухвалити нове рішення,
яким повністю відмовити у задоволенні
заявленого позову. Апеляційну скаргу
обґрунтовує тим, що управління
належним чином виконало свій обов'язок
перед позивачкою щодо виплати їй
щомісячної грошової допомоги по
догляду за дитиною. Просить врахувати,
що виключно законом про Державний
бюджет України визначаються видатки на
загальносуспільні потреби, їх розмір
та цільове спрямування і органи праці
та соціального захисту населення не
вправі їх змінювати. Стверджує, що при
ухваленні оскаржуваного судового
рішення було допущено порушення норм
бюджетного законодавства України та не
враховано видаткові можливості
основного фінансового документу
держави.

Оскільки, клопотань від осіб, які
беруть участь у справі, про розгляд
справи за їх участю не поступило, тому,
суд апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду
даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з наступних підстав.

В справі встановлено, що ОСОБА_1 є
матір'ю малолітніх дітей ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2,
належить до застрахованих осіб,
перебуває у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку та знаходиться на обліку у
відповідача.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачем не була виплачена на
користь позивачки за період з 22.05.2008
року по 31.12.2008 року у повному обсязі
допомога по догляду за дітьми до
досягнення ними трирічного віку, через
що суб'єкта владних повноважень слід
зобов'язати нарахувати і виплатити
суму цієї допомоги за вказаний період
із врахуванням розміру, визначеного
ст.43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку із
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права і фактичним
обставинам справи.

Відповідно до ст.43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку із
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

До 1.01. 2008 року - дати набрання чинності
Законом України від 28 грудня 2007 року №
107-VI «Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» -
правовідносини щодо виплати допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку регулювалися Законом
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» (№ 2811-ХII), дія якого
поширювалася на осіб, не застрахованих
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку із
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» (№ 2240-III), який поширював
свою дію на застрахованих у зазначеній
системі осіб.

Розмір допомоги також визначався цими
законами. Зокрема, частиною першою
статті 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» передбачено,
що допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України
від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
внесені відповідні зміни до Закону №
2811-ХII та Закону № 2240-III. Зокрема,
змінами до статті 13 Закону № 2811-ХII його
дію поширено на застрахованих осіб, а
із Закону № 2240-III було виключено статті
40-44.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано
неконституційними окремі положення
Закону України від 28 грудня 2007 року №
107-VI «Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», в тому
числі й пункту 25 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» щодо
виключення статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України
від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №
2811-ХII.

Оскільки спір особи, яка застрахована в
системі загальнообов'язкового
соціального страхування, про виплату
допомоги охоплює період з 22 травня 2008
року по 31 грудня 2008 року, то на
відносини щодо виплати допомоги такій
особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального закону,
яким є Закон № 2240-III.

За таких обставин позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають задоволенню в 2008
році за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008
року.

Посилання відповідача на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» соціальних виплат як
на причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги колегією
суддів не приймаються, оскільки
реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Враховуючи вказане, судом першої
інстанції, при прийнятті оскаржуваного
рішення вірно дано правову оцінку
обставинам у справі та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не спростовують висновків суду першої
інстанції, тому підставою для її
задоволення бути не можуть.

Керуючись ст. 195, ст. 197, ст. 198, ст. 200, ст.
205, ст. 206, ст. 254 КАС України, апеляційний
суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Сарненської районної державної
адміністрації Рівненської області
залишити без задоволення.

Постанову Сарненського районного суду
Рівненської області від 30.06.2009 року по
справі № 2а-828/2009 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М. Старунський