Справа № 813/3437/14
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2014-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/3437/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого - судді Сидор Н.Т.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача Голімбієвської
відповідача головного державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Новороздільського
міського управління юстиції у
Львівській області та представника
відповідача відділу державної
виконавчої служби Новороздільського
міського управління юстиції у
Львівській області Юзифішин С.П.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну
справу за позовом ОСОБА_3 до головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Новороздільського міського управління
юстиції у Львівській області Юзифішин
Світлани Петрівни, відділу державної
виконавчої служби Новороздільського
міського управління юстиції у
Львівській області про скасування
постанови про відкриття виконавчого
ОСОБА_3 звернувся до суду з
адміністративним позовом до головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Новороздільського міського управління
юстиції у Львівській області Юзифішин
Світлани Петрівни, відділу державної
виконавчої служби Новороздільського
міського управління юстиції у
Львівській області про скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження 08.04.2014 року ВП № 42866771.
Позов обґрунтовує, тим що відповідач
всупереч положенням Закону України
"Про виконавче провадження" виніс
постанову про відкриття виконавчого
провадження на підставі виконавчого
документа, котрий не містить
відомостей про боржника, а саме, у ньому
відсутній індивідуальний
ідентифікаційний код боржника,
зазначене вважає є підставою для
винесення постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження.
В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала повністю з
підстав викладених в позовній заяві.
Просила позов задовольнити.
Відповідач головний державний
виконавець відділу державної
виконавчої служби Новороздільського
міського управління юстиції у
Львівській області та представник
відповідача відділу державної
виконавчої служби Новороздільського
міського управління юстиції у
Львівській області Юзифішин С.П. у
судовому засіданні проти позову
заперечила повністю, подала суду
письмові заперечення на позов. В
задоволенні позову просила відмовити
Заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши наявні у справі
докази, на засадах всебічного, повного
і об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, судом
встановлено наступне.
Львівської митниці Міндоходів
позивача визнано винним у вчиненні
порушення митних правил, передбаченого
ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.
19.03.2014 року заступником начальника
митниці - начальником УБК та МП
Прокопович Г.В. на адресу відповідача
було направлено заяву про відкриття
виконавчого провадження.
08.04.2014 року головним державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Новороздільського
міського управління юстиції у
Львівській області Юзифішин Світланою
Петрівною за заявою заступника
начальника митниці - начальника УБК та
МП Прокопович Г.В. від 19.03.2014 року та на
Львівської митниці Міндоходів
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження № 42866771.
З даною постановою позивач не
погодивсь та оскаржив її до суду.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" від 21.04.1999 року
№ 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV), виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Закону № 606-XIV,
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу службу"
(далі - державні виконавці).

Державний виконавець відповідно до ч. 1
ст. 11 Закону № 606-XIV зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Примусове виконання рішень
здійснюється згідно з ч. 1 ст. 17 Закону №
606-XIV державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом, зокрема на
підставі постанови органів (посадових
осіб), уповноважених розглядати справи
про адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону №
606-ХІV у виконавчому документі повинні
бути зазначені: повне найменування (для
юридичних осіб) або ім'я (прізвище,
власне ім'я та по батькові) (для
фізичних осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо.

Як вбачається з постанови №0015/20909/14
Львівської митниці Міндоходів, то така
не містить індивідуальний
ідентифікаційний код боржника.

Однак, на переконання суду, оскільки ст.
18 Закону № 606-ХІV говорить, що у
виконавчому документі зазначаються
дані, якщо вони відомі суду чи іншому
органу, що видав виконавчий документ, і
ці дані допоможуть ідентифікувати
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню, то
відповідно відсутність
ідентифікаційного коду боржника, хоча
й може ускладнювати, але не
унеможливлює виконання виконавчого
документа, оскільки постанова, на
підставі котрої відкрито виконавче
провадження, містить і іншу інформацію
за допомогою котрої є за можливе
ідентифікувати особу боржника, а також,
попри це суд наголошує, що державний
виконавець, в силу ст. 11 Закону України
"Про виконавче провадження" має право
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію.

Окрім цього, ч. 2 ст. 4 Закону № 606-ХІV
передбачає, що під час виконання рішень
державний виконавець має право на
безпосередній доступ до баз даних і
реєстрів, у тому числі електронних, що
містять інформацію про боржників, їхнє
майно та кошти. Порядок доступу до
таких реєстрів встановлюється
Міністерством юстиції України спільно
з відповідними центральними органами
виконавчої влади, які забезпечують їх
ведення.

Відповідно до ст. 6 Закону № 606-ХІV
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права у
точній відповідності із законом і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів громадян і
юридичних осіб, а зокрема це стосується
законних прав та інтиресів стягувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону № 606-XIV,
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець відкриває
виконавче провадження відповідно до
ст. 19 Закону № 606-XIV на підставі
виконавчого документа у тому числі за
заявою стягувача або його представника
про примусове виконання рішення.

Частиною 2 ст. 19 Закону № 606-XIV
передбачено, що у заяві про відкриття
виконавчого провадження стягувач
вправі зазначити відомості, що
ідентифікують боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню рішення
(рахунок боржника, місце роботи чи
отримання ним інших доходів,
місцезнаходження його майна тощо), а
також шляхи отримання ним коштів,
стягнутих з боржника, і як це
вбачається з заяви заступника
начальника митниці-начальника УБК та
МП від 19.03.2014 року про відкриття
виконавчого провадження, то в такій
зазначено ідентифікаційний код
позивача-боржника, що на переконання
суду є тією обставиною/інформацією що
ідентифікуватиме та сприятиме
примусовому виконанню рішення.

Таким чином, відсутність
індивідуального ідентифікаційного
коду боржника у виконавчому документі,
сама по собі, не може бути достатньою
підставою для визнання порушення прав
позивача, який є боржником у
виконавчому провадженні, так як
відсутність ідентифікаційного коду не
є істотною перешкодою для виконання
рішення, і не може бути підставою для
відмови у відкритті виконавчого
провадження, оскільки відсутність
такого є лише формальною підставою, і
не перешкоджає державному виконавцю
вчиняти подальші виконавчі дії.

Більше того, за змістом ч. 1 ст. 181 КАС
України учасники виконавчого
провадження мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця порушено їхні права, свободи
чи інтереси, проте позивач суду не
пояснив та не представив жодних
доказів такого порушення його прав чи
законних інтересів.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади і їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає,
що суди при вирішенні справи керуються
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному та об'єктивному
дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги не
підлягають до задоволення.

У відповідності до вимог відповідно до
ст. 94 КАС України, з позивача слід
стягнути суму судового збору, а саме 73
грн. 08 коп.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т
а н о в и в:

в задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (81652, АДРЕСА_1,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків за даними ДРФО
НОМЕР_1) до Державного бюджету України
судовий збір у розмірі 73 грн. 08 коп.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання повного тексту
постанови.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано.

Суддя
Сидор
Н.Т.

Повний текст постанови складено та
підписано 17.06.2014 року.