Справа № 9101/116785/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2014 року справа № 2а-5622/10/0812

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М.
(доповідач),

суддів:
Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу за апеляційною
скаргоюОСОБА_1

на постанову Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 17.12.2010 р., прийняту
у порядку скороченого провадження,

у справі № 2а-5622/10/0812

за позовом ОСОБА_1

до управління Пенсійного фонду України
в Комунарському районі м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

15.11.2010 року позивач звернувся до
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії
відповідача щодо невиконання Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» і відмови в виплаті позивачу
щомісячної соціальної допомоги у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком;

- зобов'язати відповідача провести
перерахунок пенсії та сплати
недоплачену суму виплат дитиній війни
за строк з лютого 2010 року по дату
винесення рішення.

Ухвалою Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 18.11.2010 р. позовні вимоги
позивача до 15.05.2010 року залишено без
розгляду.

Постановою Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 17.12.2010 р. позов
позивача задоволено частково, а саме:

- визнано протиправними дії
відповідача, в період з 15.05.2010 року по
17.12.2010 року включно, у нарахуванні та
виплаті позивачу щомісячної державної
соціальної допомоги, як дитиній війни,
в розмірі меншому, ні встановлено ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»;

- зобов'язано відповідача провести
перерахунок та виплату позивачу
щомісячної державної соціальної
допомоги, як дитиній війни, у розмірі,
встановленому ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 15.05.2010 року по 17.12.2010 року
включно, з врахуванням вже проведених
виплат.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач оскаржив її в
апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нову постанову, якою повністю
задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційних вимог
позивач, зокрема зазначив, що
відповідно до ст. 87 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» суми пенсій, не
одержані своєчасно з вини органу, що
призначає або виплачує пенсію,
виплачується за минулий час без
обмеження будь-яким строком.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги дотримання судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що позивач, відповідно до
абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" має
статус "дитини війни".

Статтею 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", яка
набрала чинності з 01.01.2006 року,
передбачено, що дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений ч. 1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", відповідно до якої
мінімальна пенсія за віком дорівнює
прожитковому мінімуму, встановленому
для осіб, що втратили працездатність.
Положення ч. 3 вказаної статті не є
перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат, пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною першою
статті, мінімального розміру пенсії за
віком.

У 2010 році дія ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" не
призупинялась, а зміст цієї статті не
змінювався. Відповідачем, в порушення
норми ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
надбавка до пенсії позивачу, як "дитині
війни", виплачувалась у меншому
розмірі.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку, що
права позивача були порушені.

Відповідно до частини 1 статті 99 КАС
України адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою вказаної статті
визначено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100 КАС
України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Ухвалою Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 18.11.2010 р. позовні вимоги
позивача до 15.05.2010 року залишено без
розгляду. Зазначена ухвала набрала
законної сили та позивачем не
оскаржена.

Посилання позивача на ст. 87 Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
щодо непоширення строків звернення до
суду стосовно його вимог є
необґрунтованим з наступних підстав.

Як слідує зі змісту ст. 46 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та ст. 87 Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
непоширення строків звернення до суду
застосовується лише щодо нарахованих
та невиплачених пенсій. В даному
випадку відповідач не нараховував
позивачу підвищення до пенсії, як
"дитині війни", у розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни".

Отже, суд першої інстанції правомірно
задовольнив вимоги позивача з 15.05.2010
року по 17.12.2010 року.

За таких обставин, колегія суддів
доходить висновку, що суд першої
інстанції об'єктивно, повно, всебічно
дослідив обставини, які мають суттєве
значення для вирішення справи, та
ухвалив судове рішення без порушення
норм матеріального і процесуального
права; доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому постанову слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Згідно з ч.6 ст. 187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, до апеляційної скарги
додається документ про сплату судового
збору.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач по справі не сплатив судовий
збір.

Відповідно до пп.2 п.3 ч.2 ст.4 Закону
України "Про судовий збір" ставка
судового збору за подання апеляційної
скарги на рішення суду становить 50
відсотків ставки, що підлягає сплаті
при поданні позовної заяви, іншої заяви
і скарги, а у разі подання позовної
заяви майнового характеру - 50 відсотків
ставки, обчисленої виходячи з
оспорюваної суми.

Позивач звернувся з позовом
немайнового характеру.

Відповідно до ч.2 ст. 5 КАС України
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

На час розгляду справи ставка судового
збору за подання апеляційної скарги по
даній категорії справ становить 36 грн.
54 коп.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку про
необхідність стягнення з позивача на
користь Державного бюджету України
судового збору в сумі 36 грн. 54 коп.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 17.12.2010 року у
справі № 2а-5622/10/0812 залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Державного бюджету України судовий
збір в сумі 36 грн. 54 коп.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту
постановлення та відповідно до ч.10
ст.183-2 КАС України є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун