Справа № 805/3048/14
Суддя: Маслоід О.С.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 р.
Справа №805/3048/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови:

Постановлена у нарадчій кімнаті

Донецький окружний адміністративний
суд у складі судді Маслоід О.С.

при секретарі судового засідання -
Нартові Д.В.

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (м. Донецьк)

до Головного управління Державної
казначейської служби України у
Донецької

області

Управління державної автомобільної
інспекції ГУ МВС України у Донецькій
області

Відділу державної виконавчої служби
Ворошиловського районного управління

юстиції м. Донецька

про визнання протиправними дій,
скасування рішень та стягнення шкоди

за участю

представників сторін: позивач -
особисто

від відповідача 1 -
Тимофєєва Т.М.

від відповідача 2 -
Воробйова О.Ю.

від відповідача 3 -
Сітніков І.С.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до
Донецького окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до Головного
управління Державної казначейської
служби України у Донецької області
(надалі - відповідач 1), Управління
державної автомобільної інспекції ГУ
МВС України у Донецькій області (надалі
- відповідач 2), Відділу державної
виконавчої служби Ворошиловського
районного управління юстиції м.
Донецька (надалі - відповідач 3) про
визнання дій відповідачів 2,3
незаконними, зобов'язання відповідача 2
видалити з бази АІПС УДАІ ГУМВС України
в Донецькій області записи про
правопорушення позивача, скасування
постанов відповідача 3 про відкриття
виконавчого провадження ВП № 35735692 від
29.10.2012 року та про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
відчуження ВП № 35735692 від 09.12.2012 року та
стягнення моральної та майнової шкоди
у загальній сумі 8544,70 грн.

Позивач декілька разів змінював
позовні вимоги згідно заяв від лютого
2014 року, 27.03.2014 року, 20.05.2014 року та 20.05.2014
року. Остаточні позовні вимоги по цій
справі наступні: визнання дій
відповідача 2 незаконними щодо
направлення на виконання до
відповідача 3 постанови в справі про
адміністративне правопорушення серія
АН1 № 176649 від 22.09.2012 року; визнання
незаконними дії відповідача 3 щодо
відкриття виконавчого провадження та
ненадання позивачеві матеріалів
виконавчого провадження ВП № 35735692 для
ознайомлення; скасування постанов
відповідача 3 про відкриття
виконавчого провадження ВП № 35735692 від
29.10.2012 року та про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
відчуження ВП № 35735692 від 09.12.2012 року;
стягнення моральної та майнової шкоди
у загальній сумі 8282,70 грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги
наступним. Відносно нього посадовою
особою відповідача 2 був складений
протокол про адміністративне
правопорушення, на підставі якого
прийнято постанову про притягнення до
адміністративної відповідальності.
Вказана постанова була оскаржена
позивачем у судовому порядку і
постановою Ворошиловського районного
суду від 25.10.2012 року скасована. При
цьому відповідач 2 направив скасовану
постанову на примусове виконання до
відповідача 3. Відповідачем 3 незаконно
відкрито виконавче провадження та
накладено арешт на все майно позивача.
Крім цього, позивач взагалі не отримав
постанову про відкриття виконавчого
провадження, несвоєчасно отримав
постанову про арешт майна та звернувся
до відповідача 3 із письмовою заявою
щодо надання матеріалів виконавчого
провадження для ознайомлення. До
теперішнього часу від відповідача 3
позивач не отримав письмове
повідомлення про можливість
ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження. Зазначеними
незаконними діями відповідачів 2,3 йому
завдано майнову та моральну шкоду.
Позивач зазначає, що принизили його
честь та гідність, незаконні дії
сприяли виникненню страху перед
державою. Він був змушений втрачати час
на спілкування із адвокатом, на пошук
коштів на сплату послуг адвоката,
сплату судового збору. Відповідачі
утримуються на податки громадян, у т.ч.
і позивача. Вказаними діями
відповідачі 2,3 підірвали віру в
соціальну справедливість та
необхідність існування держави. Був
порушений нормальний ритм життя
позивача, втрачений спокій та сон,
з`явилося відчуття безвихідності.

Представник відповідача 1 заперечував
проти задоволення позовних вимог
позивача та посилався на наступне.
Відсутні підстави для відшкодування
моральної шкоди, ним не доведений
причинний зв'язок між шкодою та
протиправними діями відповідачів 2,3.
Витрати позивача, які він зазначає у
якості майнової шкоди не мають
відношення до даного спору.

Представник відповідача 2 заперечував
проти задоволення позовних вимог та
посилався на наступне. Відсутні
відомості щодо отримання ним рішення
Ворошиловського районного суду від
25.10.2012 року, оскільки ці данні
зберігаються лише протягом одного року
згідно наказу Міністерства юстиції
України від 12.04.2012 N 578/5. Відсутні
підстави для відшкодування моральної
шкоди, позивачем не доведений
причинний зв'язок між шкодою та
протиправними діями відповідача.

Представник відповідача 3 заперечував
проти задоволення позовних вимог та
посилався на наступне. Виконавче
провадження відкрито на законних
підставах, арешт на майно накладений
правомірно. 30.01.2014 року державним
виконавцем зроблено вихід на місцем
проживання позивача для вручення
вимоги та додатково повідомлено про
можливість ознайомлення із
матеріалами виконавчого провадження.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази та заслухавши пояснення
представників сторін, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позовних вимог, з огляду на наступне.

Під час судового розгляду справи судом
вирішувалося питання щодо пропуску
строку звернення позивача із цим
позовом до суду.

У судовому засіданні представник
відповідача 3 пояснив суду, що
постанова про відкриття виконавчого
провадження ВП № 35735692 від 29.10.2012 року
надсилалась позивачеві простою
кореспонденцією у зв'язку із
відсутністю коштів, що зафіксовано
технічним записом судового засідання.

На підтвердження цього факту у
судовому засіданні для огляду був
наданий оригінал журналу реєстрації
вихідної кореспонденції 04-28 за 2012 рік.
При дослідженні вказаного журналу
встановлено, що він містить певні
підчистки, порядковий номер 25632 від
29.10.2012 року, під яким міститься запис
про надіслання позивачеві вказаної
постанови, написаний двічі (а.с. 141, 159).

Відповідач 3 також повідомив суд, що у
журналах реєстрації вихідної
кореспонденції за період 2012-2014 рік
міститься лише єдиний запис про
направлення позивачеві кореспонденції
і це саме вищезазначений запис під
номером 25632 від 29.10.2012 року, що також
зафіксовано технічним записом
судового засідання.

Представник відповідача 2 також
пояснив суду, що теж не отримував
постанову про відкриття виконавчого
провадження, що також зафіксовано
технічним записом судового засідання.

Таким чином, позивач не був
повідомлений про відкриття
виконавчого провадження, оскільки
постанова про відкриття виконавчого
провадження йому не надсилалась,
відповідно певний термін не міг знати
про порушення своїх прав.

17.06.2013 року позивачем були отримані
документи від відповідача 3, після чого
він звернувся до нього із заявою про
надання на ознайомлення матеріалів
виконавчого провадження. Станом на
момент звернення до суду позивачеві
вказані матеріали не були надані,
відповідно він не міг у повні мірі
здійснити дії, направлені на захист
своїх прав.

За таких обставин, строк звернення до
суду із цим позовом не пропущений.

Згідно ст. 6 Кодексу адміністративного
судочинства України (надалі - КАС
України) кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

22.09.2012 року відповідачем 2 була винесена
постанова в справі про адміністративне
правопорушення серія АН1 № 176649 про
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності за
вчинення правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Постановою Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 25.10.2012 року №
2а/0508/390/2012, яка набрала законної сили,
зазначена постанова скасована (а.с. 36).

Під час розгляду справи судом були
досліджені матеріали виконавчого
провадження № 2739/25, номер за ЄДРВП 35735692.

В матеріалах виконавчого провадження
міститься заява відповідача 2 від 29.10.2012
року про направлення до відповідача 3
на примусове виконання постанови в
справі про адміністративне
правопорушення серія АН1 № 176649 від
22.09.2012 року про притягнення позивача до
адміністративної відповідальності.

На підставі вказаної заяви
відповідачем 3 29.10.2012 року прийнята
постанова про відкриття виконавчого
провадження ВП № 35735692.

09.12.2012 року відповідачем 3 прийнята
постанова про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
ВП № 35735692.

Як вже зазначалося, представник
відповідача 2 під час судового розгляду
справи пояснив суду, що на теперішній
час відсутні відомості щодо отримання
ним рішення Ворошиловського районного
суду від 25.10.2012 року, оскільки ці данні
зберігаються лише протягом одного року
згідно наказу Міністерства юстиції
України від 12.04.2012 N 578/5 «Про
затвердження Переліку типових
документів, що створюються під час
діяльності державних органів та
органів місцевого самоврядування,
інших установ, підприємств та
організацій, із зазначенням строків
зберігання документів», що зафіксовано
технічним записом судового засідання.

Суд не приймає до уваги зазначені
посилання відповідача 2, оскільки
відсутність на теперішній час
відомостей щодо отримання постанови
суду не доводить факт не отримання ним
вказаної судової постанови. З
постанови суду від 25.10.2012 року
вбачається, що відповідач 2 був
повідомлений судом про розгляд справи
щодо скасування постанови від 22.09.2012
року, тобто відповідач 2 був обізнаний
про наявність судового процесу. Крім
цього, до матеріалів справи позивачем
наданий супровідний лист
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 25.10.2012 року про надіслання
йому та відповідачеві 2 постанови суду
від 25.10.2012 року № 2а/0508/390/2012 (а.с. 37), яка
була отримана позивачем своєчасно.

Згідно вимог ч. 2 ст.. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин, відповідачем 2 суду
не доведений факт не отримання
вказаної постанови від 25.10.2012 року.

З наведеного вбачається, що
відповідачем 2 на примусове виконання
до відповідача 3 була направлена
скасована постанова в справі про
адміністративне правопорушення серія
АН1 № 176649 від 22.09.2012 року.

При цьому до матеріалів справи
відповідачем 2 надана довідка за № 9/4185
від 14.05.2014 року, якою суд повідомлено
про те, що згідно наявних
інформаційно-пошукових баз даних ГУМВС
України у Донецькій області у
відношенні позивача, що мешкає у м.
Донецьку, адміністративні протоколи за
порушення ПДР України на території
Донецької області не складались.

За таких обставин, дії відповідача 2
щодо направлення на виконання до
відповідача 3 постанови в справі про
адміністративне правопорушення серія
АН1 № 176649 від 22.09.2012 року є незаконними,
відповідно позовні вимоги у цій
частині є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

У відповідності до вимог ст.. 19 Закону
України «Про виконавче провадження»
(надалі Закон) державний виконавець
відкриває виконавче провадження на
підставі виконавчого документа,
зазначеного в статті 17 цього Закону,
зокрема, за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

Згідно ст.. 25 Закону державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

Суд не приймає до уваги посилання
позивача на те, що постанова від 22.09.2012
року не містить його ідентифікаційного
коду, відповідно відповідач 3, крім
того, що постанова була скасована,
повинен був відмовити у відкритті
виконавчого провадження, з огляду на
наступне.

Ст. 18 Закону передбачено, що у
виконавчому документі, зокрема,
зазначаються повне найменування (для
юридичних осіб) або ім'я (прізвище,
власне ім'я та по батькові) (для
фізичних осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо.

У постанові в справі про
адміністративне правопорушення серія
АН1 № 176649 від 22.09.2012 року дійсно
відсутній ідентифікаційний номер
позивача, але при цьому вказаний
документ містить інші ідентифікаційні
ознаки, якими керувався відповідач 3
при відкритті провадження.

Суд зазначає, що постанова про
відкриття виконавчого провадження
містить ідентифікаційний номер
позивача НОМЕР_1.

Крім цього, при отриманні виконавчого
документа державний виконавець не може
перевірити його дійсність. Законом
також не покладено на державного
виконавця обов'язку перевіряти цей
факт.

За таких обставин, позовні вимоги щодо
визнання незаконними дій відповідача 3
щодо відкриття виконавчого
провадження є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню.

Як вже зазначалося, в матеріалах
виконавчого провадження міститься
письмова заява позивача від 11.07.2013 року,
яка згідно штампу вхідної
кореспонденції отримана відповідачем 3
06.08.2013 року. Цією заявою позивач
зазначає, що неодноразово відвідував
відповідача 3 та нарешті просить
письмово повідомити його про
можливість ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження.

Під час судового розгляду справи судом
встановлено та не заперечується
сторонами, що станом на 30.01.2014 року
позивачеві не було направлено письмове
повідомлення про можливість
ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження, та власно
матеріали виконавчого провадження на
ознайомлення не надані.

30.01.2014 року державний виконавець
здійснив вихід за адресою позивача для
вручення вимоги та усно повідомив його
про можливість ознайомлення з
матеріалами виконавчого провадження.

Суд не приймає до уваги усне
повідомлення позивача про можливість
ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження, з огляду на
наступне.

У відповідності до вимог ст.. 12 Закону
сторони виконавчого провадження мають
право, зокрема, ознайомлюватися з
матеріалами виконавчого провадження,
робити з них виписки, знімати копії.

Інструкцією з організації примусового
виконання рішень, яка затверджена
наказом Міністерства юстиції України
від 02.04.2012 N 512/5 та зареєстрована в
Міністерстві юстиції України 2 квітня
2012 року за N 489/20802 передбачено право
сторони виконавчого провадження на
ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження на підставі
усної або письмової заяви.

Позивачем до відповідача 3 була надана
письмова заява про ознайомлення з
матеріалами виконавчого провадження,
якою позивач, за наявності певних
обставин, також просив повідомити його
у письмовому вигляді.

За таких обставин, позовні вимоги щодо
визнання незаконними дій відповідача 3
щодо ненадання матеріалів виконавчого
провадження ВП № 35735692 для ознайомлення
також є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Стосовно позовних вимоги щодо
скасування постанов відповідача 3 про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 35735692 від 29.10.2012 року та про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження ВП № 35735692 від 09.12.2012
року, суд зазначає наступне.

У зв'язку із тим, що на примусове
виконання відповідачеві 3 був
направлений виконавчий документ, який
скасовано судовим рішенням, відповідно
виконавче провадження відкрито
безпідставно і прийняті державним
виконавцем рішенням є незаконними.

За таких обставин, вказані позовні
вимоги є обґрунтованими та також
підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимоги щодо
стягнення моральної та майнової шкоди
у загальній сумі 8282,70 грн., суд зазначає
наступне.

Позивачем заявлені вимоги щодо
стягнення майнової шкоди у загальній
сумі 652 грн. 70 коп., які складаються з
наступного: у зв'язку із незаконними
діями відповідача 2 - 632 грн. 30 коп. - 107
грн. 30 коп. - сплата судового збору за
позовною заявою до Ворошиловського
районного суду м. Донецька у 2012 році
(а.с. 27); 25 грн. - послуги банківської
установи при оплаті вказаного судового
збору (а.с. 2); 500 грн. - оплата послуг
адвоката - ОСОБА_5, згідно квитанції №
1479 від 24.09.2012 року (а.с. 118), а також у
зв'язку із незаконними діями
відповідача 3 - 20 грн. 40 коп. - поштові
витрати при направлені відповідачеві 3
письмової заяви, згідно фіскального
чеку Укрпошти від 29.07.2013 року (а.с. 39).

Суд зазначає, що вказані витрати у сумі
632 грн. 30 коп. є витратами позивача,
пов'язаними із іншим цивільним спором,
який був розглянутий ще 2012 році
Ворошиловським районним судом .м
Донецька та не мають відношення до цієї
справи.

Витрати у сумі 20 грн. 40 коп. є витратами
позивача щодо направлення письмової
заяви до відповідача 3 та не є майновою
шкодою, оскільки понесені ним на
власний розсуд та є його правом.

За таких обставин, позовні вимоги щодо
стягнення майнової шкоди у сумі 652 грн.
70 коп. є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню.

Позивачем також у якості моральної
шкоди була заявлена сума у розмірі 7 630
грн., яка складається з наступного: у
зв'язку із незаконними діями
відповідача 2 - 1700 грн. (розрахунок
наведений у позовній заяві а.с. 6,7) та у
зв'язку із незаконними діями
відповідача 3 - 5930 грн. (розрахунок також
наведений у позовній заяві а.с. 6,7).

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У якості доказів щодо моральної шкоди
позивачем суду надані письмові
пояснення ОСОБА_6 (дружина) від 24.03.2014
року, ОСОБА_7 (колега по роботі) від
27.03.2014 року, ОСОБА_8 (колега по роботі)
від 27.03.2014 року, а також виписку із
історії хвороби матері позивача № 1584
від 21.05.2013 року та рахунок-фактуру №
0283498 від 13.09.2013 року на іноземній мові
без перекладу.

Позивач зазначає, що письмові
пояснення вказаних осіб є належними та
допустимими доказами моральної шкоди
та повинні бути прийняті судом до
уваги.

Позивач також зазначив, що суд з
власної ініціативи повинен був
залучити до участі у справі
перекладача для перекладу
рахунку-фактури від 13.09.2013 року.

Суд не приймає до уваги вказані докази
з огляду на наступне.

Згідно ст.. 65 КАС України як свідок в
адміністративній справі може бути
викликана судом кожна особа, якій
можуть бути відомі обставини, що
належить з'ясувати у справі. Свідок
викликається в судове засідання з
ініціативи суду або осіб, які беруть
участь у справі. Свідок зобов'язаний
прибути до суду у визначений час і дати
правдиві показання про відомі йому
обставини. У разі неможливості
прибуття за викликом суду свідок
зобов'язаний завчасно повідомити про
це суд.

У відповідності до вимог ст.. 69 КАС
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Ст. 71 КАС України передбачено, що
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору (допустимість).

Згідно ст.. 78 КАС України суд може
допитати свідка за місцем або у місці
його проживання (перебування) з
ініціативи суду, який розглядає справу,
за клопотанням сторони або інших осіб,
які беруть участь у справі, чи самого
свідка. За дорученням суду, що
розглядає справу, свідок, який не може з
поважних причин прибути в судове
засідання і проживає (перебуває) за
межами територіальної підсудності
адміністративного суду, що розглядає
справу, допитується суддею
адміністративного суду, який
знаходиться за місцем проживання
(перебування) свідка. Свідок, який не
може прибути у судове засідання
внаслідок хвороби, старості,
інвалідності або з інших поважних
причин, допитується судом у місці його
проживання (перебування).

Ст. 141 КАС України визначено, що кожний
свідок допитується окремо. Якщо
перешкод для допиту свідка не
встановлено, головуючий у судовому
засіданні приводить його до присяги.
Присяга проголошується свідком усно,
після чого він підписує текст присяги.
Підписаний свідком текст присяги та
розписка приєднуються до справи.

Аналіз наведених норм доводить, що
одним з видів доказів в
адміністративному судочинстві
показання свідків. Свідок викликається
особисто у судове засідання для
надання пояснень за клопотанням осіб,
які приймають участь у справі або з
власної ініціативи суду, а у певних
випадках свідки можуть бути допитані
за місцем проживання (перебування). У
судовому засіданні свідок приводиться
головуючим до присяги, присяга
проголошується свідком усно, після
чого він підписує текст присяги, який
разом із розпискою приєднуються до
справи.

За таких обставин, у зв'язку із
відсутністю в адміністративному
судочинстві такого виду доказу, як
письмове пояснення свідка, суд не
приймає зазначені письмові пояснення
вказаних осіб у якості доказів по цій
справі.

Крім цього, судом під час судового
розгляду справи було роз'яснено
позивачеві про можливість виклику у
судове засідання вказаних осіб у
якості свідків та необхідності, у
такому випадку, заявлення відповідного
клопотання.

Позивачем та його адвокатом не було
заявлено клопотання про виклик у
судове засідання свідків або допиту їх
за місцем проживання (перебування). У
судовому засіданні позивач
неодноразово звертав увагу суду на те,
що має червоний диплом за
спеціальністю «правоохоронна
діяльність» та обізнаний у юридичних
питаннях. Крім цього, позивач має
адвоката ОСОБА_5

За таких обставин, суд зазначає, що
позивач на свій власний розсуд
користується своїми процесуальними
правами та вважає за недоцільне у
даному випадку проявляти власну
ініціативу.

Згідно ст.. 68 КАС України перекладачем є
особа, яка вільно володіє мовою, якою
здійснюється адміністративне
судочинство, та іншою мовою, знання
якої необхідне для усного або
письмового перекладу з однієї мови на
іншу, а також особа, яка володіє
технікою спілкування з глухими, німими
чи глухонімими.

Перекладач допускається ухвалою суду
за клопотанням особи, яка бере участь у
справі, або призначається з ініціативи
суду. Суд забезпечує особі перекладача,
якщо дійде висновку, що особа внаслідок
неспроможності оплатити послуги
перекладача буде позбавлена судового
захисту.

У відповідності до вимог ст. 15 КАС
України мова адміністративного
судочинства визначається статтею 14
Закону України «Про засади державної
мовної політики».

Ст. 14 Закону України «Про засади
державної мовної політики» визначено,
що судочинство в Україні у цивільних,
господарських, адміністративних і
кримінальних справах здійснюється
державною мовою. У межах території, на
якій поширена регіональна мова (мови),
що відповідає умовам частини третьої
статті 8 цього Закону, за згодою сторін
суди можуть здійснювати провадження
цією регіональною мовою (мовами).

Професійний суддя повинен володіти
державною мовою.

Сторони, які беруть участь у справі,
подають до суду письмові процесуальні
документи і докази, викладені
державною мовою. У межах території, на
якій поширена регіональна мова (мови),
що відповідає умовам частини третьої
статті 8 цього Закону, допускається
подача до суду письмових процесуальних
документів і доказів, викладених цією
регіональною мовою (мовами), з
перекладом, у разі необхідності, на
державну мову без додаткових витрат
для сторін процесу.

Під час судового розгляду справи судом
додатково було роз'яснено позивачеві
про необхідність перекладу
рахунка-фактури від 13.09.2013 року на
державну мову або регіональну мову
(мови), що відповідає умовам частини
третьої статті 8 цього Закону.

З урахуванням обізнаності позивача у
юридичних питаннях, наявності у нього
адвоката ОСОБА_5, користування своїми
процесуальними правами на власний
розсуд, суд вважає за недоцільне у
даному випадку проявляти власну
ініціативу.

У судовому засіданні позивач та його
представник повідомили суд, що інших
доказів на підтвердження обставин щодо
моральної шкоди вони не мають та суду
надати не можуть.

Під час судового розгляду справи судом
встановлена протиправність дій
відповідача 2 щодо направлення на
виконання до відповідача 3 постанови в
справі про адміністративне
правопорушення серія АН1 № 176649 від
22.09.2012 року та відповідача 3 щодо
ненадання позивачеві на ознайомлення
матеріалів виконавчого провадження.

З урахуванням встановленого суд
вважає, що позивач дійсно зазнав
моральної шкоди від вказаних
неправомірних дій відповідачів 2,3 -
суб'єктів владних повноважень.

Згідно ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Ст. 56 Конституції України передбачено,
що кожен має право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

У відповідності до вимог Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду»
моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

Суд виходить з того, що відповідачем 2
безпідставно на примусове виконання
була направлена скасована постанова у
справі про адміністративне
правопорушення серія АН1 № 176649 від
22.09.2012 року, відповідачем 3 протягом
півроку не була надана позивачеві
можливість на ознайомлення з
матеріалами виконавчого провадження і
він не міг вчинити повноцінні дії,
направлені на захист своїх прав. Все
вказане дійсно призвело до душевних
страждань позивача, їх тривалості,
оскільки постанова у справі про
адміністративне правопорушення серія
АН1 № 176649 від 22.09.2012 року була скасована
ще 25.10.2012 року, а також з урахуванням
вимушених змін у життєвих стосунках
позивача, чим йому завдано моральної
шкоди. Крім цього, під час тривання
виконавчого провадження був
накладений арешт на його майно
відповідною постановою, що також
потягло за собою душевні страждання
позивача. Йому потрібно було докласти
значні зусилля для відновлення стану
свого майна.

Крім цього, суд виходить із засад
розумності та справедливості з
урахуванням моральних страждань
завданих позивачеві.

За таких обставин, позовні вимоги щодо
відшкодування моральної шкоди у сумі 7
630 грн. підлягають частковому
задоволенню у сумі 2000 грн., а саме 1500
грн. у зв'язку із протиправними діями
відповідача 2 та 500 грн. у зв'язку із
протиправними діями відповідача 3.

Відповідно до ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

З огляду за зазначене, часткові витрати
позивача по сплаті судового збору у
сумі 76 грн. підлягають відшкодуванню
за рахунок коштів Державного бюджету.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
Конституцією України, Законами України
«Про виконавче провадження», «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду», «Про засади
державної мовної політики», ст. 6, 15, 65, 68,
69, 71, 78, 94, 141, 185-186, 254, 257, 263 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління
державної автомобільної інспекції ГУ
МВС України у Донецькій області щодо
направлення на виконання до Відділу
державної виконавчої служби
Ворошиловського районного управління
юстиції м. Донецька постанову в справі
про адміністративне правопорушення
серія АН1 № 176649 від 22.09.2012 року.

Визнати протиправними дії Відділу
державної виконавчої служби
Ворошиловського районного управління
юстиції м. Донецька щодо ненадання
ОСОБА_1 матеріалів виконавчого
провадження ВП № 35735692 для
ознайомлення.

Скасувати постанови Відділу державної
виконавчої служби Ворошиловського
районного управління юстиції м.
Донецька про відкриття виконавчого
провадження ВП № 35735692 від 29.10.2012 року та
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження ВП № 35735692
від 09.12.2012 року.

Стягнути з Державного бюджету на
користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 76
грн., моральну шкоду у сумі 2000 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Вступна та резолютивна частини
постанови виготовлено у нарадчій
кімнаті та проголошено у судовому
засіданні 26.05.2014 року.

Зазначена постанова може бути
оскаржена до Донецького апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Скарга подається до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецький окружний
адміністративний суд.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 02 червня 2014 року.

Суддя
Маслоід О.С.