Справа № 2а-9788/12/1370
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 р.
Справа № 876/13717/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Старосамбірському районі
Львівської області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 21 жовтня 2013
року по справі №2а-9788/12/1370 за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Старосамбірському районі Львівської
області до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення єдиного внеску, -

В С Т А Н О В И В:

30.11.2012 року Управління Пенсійного фонду
України в Старосамбірському районі
Львівської області звернулося в суд з
позовом, яким просило стягнути з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
єдиний внесок в сумі 3345,05 грн..

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 21 жовтня 2013
року в задоволенні адміністративного
позову - відмовлено.

Управління Пенсійного фонду України в
Старосамбірському районі Львівської
області постанову суду першої
інстанції оскаржило, подало апеляційну
скаргу, зазначивши, що оскаржувана
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, просить її
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позов задоволити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги
вказує на те, що відповідач не подав до
Пенсійного фонду звіт за 2011 рік до 01
квітня, відповідно своєчасно не
нарахував та не сплатив єдиний внесок у
строки, встановлені Законом України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», то сума боргу
по єдиному внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі 3345,05
грн. (це чистий дохід) не рахується
недоїмкою, тому вимога про її сплату не
надсилається до платника єдиного
внеску і не узгоджується в
десятиденний термін відповідно до ст. 25
згаданого Закону.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомленні про місце та час розгляду
справи, а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути дану справу згідно
з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Суд, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про державну реєстрацію
серії В00 №575057 ФОП ОСОБА_1
зареєстрований як підприємець 10.12.2005
року Старосамбірською районною
державною адміністрацією Львівської
області.

З довідки Управління Пенсійного фонду
України в Старосамбірському районі
Львівської області №6727/04-36 від 31.10.2012
року вбачається, що позивач в 2011 році
перебував на загальній системі
оподаткування. Інших доказів на
підтвердження такої обставини позивач
суду не надав.

ФОП ОСОБА_1 не подав до органів
Пенсійного фонду звіт про суми
нарахованого доходу застрахованих
осіб та суми нарахованого єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за 2011 рік, про що
Управління Пенсійного фонду України в
Старосамбірському районі Львівської
області склало акт №87 від 10.08.2012 року
відповідного змісту.

За неподання звітності до Пенсійного
фонду у строки, визначені
законодавством до відповідача на
підставі п. 4 ч. 2 ст. 25 Закону №2464 було
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію згідно з рішенням №632 від 10.08.2012
року в сумі 170 грн.

У листі ДПІ в Старосамбірському районі
№ 490/1700 від 15.10.2012 року зазначено, що
інформацію про фізичних
осіб-підприємців, що ведуть облік
доходів і витрат на загальних
підставах, здають декларацію до
органів державної податкової служби
про свій дохід передається на
центральному рівні відповідно до п.1.2
Протоколу №1.

У довідці Управління Пенсійного фонду
України в Старосамбірському районі
Львівської області №6727/04-36 від 31.10.2012
року зазначено про те, що згідно з
проведеною звіркою по фізичних
особах-підприємцях, що ведуть облік
доходів та витрат на загальних
підставах та здають декларацію до
органів державної податкової служби
про свій дохід за 2011 рік, на підставі
файлу, отриманого електронною поштою
відповідно до пп. «б» п.1.1 Протоколу №1,
встановлено, що позивач згідно з
поданою декларацією про доходи,
задекларував за 2011 рік чистий дохід в
сумі 9150,00 грн.

Отримавши відомості про суму річного
доходу позивача, Управління Пенсійного
фонду України в Старосамбірському
районі Львівської області з
урахуванням норми п. 3.3 Розділу ІІІ
Інструкції самостійно розрахувало
суму єдиного внеску, яку відповідач має
сплатити за підсумками 2011 року і
звернулося до суду з позовом про
стягнення цих коштів.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» № 2464-VІ від
08.07.2010 року (далі - Закон № 2464; в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) фізична особа -
підприємець є платником єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону №
2464 платник єдиного внеску зобов'язаний
подавати звітність до територіального
органу Пенсійного фонду у строки, в
порядку та за формою, встановленими
Пенсійним фондом за погодженням з
відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади у
галузі статистики, а також своєчасно і
в повному обсязі нараховувати,
обчислювати та сплачувати єдиний
внесок.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону
№2464 єдиний внесок нараховується для
платників фізичних осіб-підприємців на
суму доходу (прибутку), отриманого від
їх діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних
осіб-підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону №2464
обчислення єдиного внеску
здійснюється на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
виплат (доходу), на які відповідно до
цього Закону нараховується єдиний
внесок. Обчислення єдиного внеску
територіальними органами Пенсійного
фонду у випадках, передбачених цим
Законом, здійснюється на підставі
актів перевірки правильності
нарахування та сплати єдиного внеску,
звітності, що подається платниками до
територіальних органів Пенсійного
фонду, бухгалтерських та інших
документів, що підтверджують суми
виплат (доходу), на суми яких (якого)
відповідно до цього Закону
нараховується єдиний внесок.

Процедуру нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) страхувальниками, визначеними
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» (далі -
Закон), нарахування і сплати фінансових
санкцій органами Пенсійного фонду
України, стягнення заборгованості зі
сплати страхових коштів визначено в
Інструкції про порядок нарахування і
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженій
постановою Пенсійного фонду України
від 27.09.2010 року №21-5 (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 3.3 Інструкції для
платників, зазначених у підпунктах 2.1.3
(крім фізичних осіб - підприємців, які
обрали спрощену систему оподаткування)
та 2.1.4 пункту 2.1 розділу II цієї
Інструкції, єдиний внесок
встановлюється відповідно до Закону у
розмірі 34,7 відсотка суми доходу
(прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та
суми доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток).

Відповідно до пп. 4.5.2. п. 4.5 Інструкції
платники, визначені підпунктом 2.1.3
(крім фізичних осіб - підприємців, які
обрали спрощену систему оподаткування)
пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, за
себе та членів своїх сімей, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, сплачують
єдиний внесок протягом року до 15
березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15
листопада у вигляді авансових платежів
в розмірі 25 відсотків річної суми
єдиного внеску, обчисленої від суми,
визначеної податковими органами для
сплати авансових сум податку на доходи
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності. Суми
єдиного внеску, сплачені у вигляді
авансових платежів, ураховуються
платником при остаточному розрахунку,
який здійснюється ним до 1 квітня року,
наступного за звітним роком, на
підставі даних річної податкової
декларації.

Відповідно до пп. «б» п. 1.1, п. 1.2, п. 1.3
розділу 1 Протоколу №1 від 25.04.2012 року
«Про обмін інформацією між Державною
податковою службою України та
Пенсійним фондом України» (далі -
Протокол №1), встановлено, що ДПС
України надає ПФУ інформацію про
фізичних осіб-підприємців, що ведуть
облік доходів і витрат на загальних
підставах, здають декларацію до
органів державної податкової служби
про свій дохід та самозайнятих осіб,
які отримують дохід безпосередньо від
цієї діяльності в розрізі суб'єктів
господарювання, інформація
передається у файлах DBF на центральному
рівні щорічно, не пізніше 75-го
календарного дня, наступного за
звітним податковим роком.

Заходи стягнення та впливу, які
застосовуються до платників,
визначених підпунктами 2.1.1 - 2.1.4 пункту
2.1 розділу II цієї Інструкції, на яких
згідно з Законом покладено обов'язок
нараховувати, обчислювати та
сплачувати єдиний внесок, передбачено
в розділі VI Інструкції.

Зокрема, відповідно до п. 6.2. Інструкції
сума єдиного внеску, своєчасно не
нарахована та/або не сплачена
платниками у строки, визначені
відповідно до Закону підпунктом 4.3.6
пункту 4.3, абзацом другим підпункту 4.5.2,
підпунктом 4.5.3 пункту 4.5 та підпунктом
4.6.2 пункту 4.6 розділу IV цієї Інструкції,
обчислена органами Пенсійного фонду
України у випадках, передбачених
Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки
стягуються з нарахуванням пені та
застосуванням штрафів.

Згідно з підп. «а» п. 6.3. Інструкції
органи Пенсійного фонду надсилають
платникам вимогу про сплату недоїмки,
якщо дані документальних перевірок
результатів діяльності платника або
актів звірок з органами податкової
служби сум доходу (прибутку) фізичних
осіб - підприємців чи осіб, які
забезпечують себе роботою самостійно,
свідчать про донарахування сум єдиного
внеску або органами Пенсійного фонду у
повідомленнях-розрахунках визначено
суми єдиного внеску, які підлягають
доплаті.

Відповідно до п. п. 6.4, 6.5, 6.6 Інструкції
вимога про сплату боргу формується на
підставі актів документальних
перевірок, актів звірок з органами
податкової служби, звітів платника про
нарахування єдиного внеску та
облікових даних з карток особових
рахунків платників за формою згідно з
додатком 4 до цієї Інструкції (для
платника - юридичної особи) або за
формою згідно з додатком 5 до цієї
Інструкції (для платника - фізичної
особи). Протягом десяти робочих днів із
дня одержання вимоги про сплату
недоїмки платник зобов'язаний сплатити
зазначені у вимозі суми недоїмки,
штрафів та пені. У разі незгоди з
розрахунком суми боргу, зазначеної у
вимозі про сплату недоїмки, платник
узгоджує її з органами Пенсійного
фонду у порядку, встановленому
Пенсійним фондом України, а у разі
неузгодження вимоги із органами
Пенсійного фонду - має право на
оскарження вимоги в судовому порядку.

Наведені норми Інструкції щодо
надіслання вимоги про сплату боргу та
порядку її узгодження ґрунтуються на
нормах ст. 25 Закону №2464. Зокрема,
відповідно до ч. 3, 4 згаданої вище
статті Закону суми недоїмки стягуються
з нарахуванням пені та застосуванням
штрафів. Територіальний орган
Пенсійного фонду у порядку, за формою і
в строки, встановлені Пенсійним фондом
за погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога
про сплату недоїмки є виконавчим
документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею. У разі
незгоди з розрахунком суми недоїмки
платник єдиного внеску узгоджує її з
органом Пенсійного фонду в порядку,
встановленому Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики.

У разі якщо згоди з органом Пенсійного
фонду не досягнуто, платник єдиного
внеску зобов'язаний сплатити суми
недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею протягом десяти
робочих днів з дня надходження рішення
відповідного органу Пенсійного фонду
або оскаржити вимогу до органу
Пенсійного фонду вищого рівня чи в
судовому порядку. У разі якщо платник
єдиного внеску протягом десяти робочих
днів з дня надходження вимоги не
сплатив зазначені у вимозі суми
недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею, не узгодив вимогу з
органом Пенсійного фонду, не оскаржив
вимогу в судовому порядку або не
сплатив узгоджену суму недоїмки
протягом десяти робочих днів з дня
надходження узгодженої вимоги,
територіальний орган Пенсійного фонду
надсилає в порядку, встановленому
законом, до підрозділу державної
виконавчої служби вимогу про сплату
недоїмки. У випадках, зазначених в
абзаці шостому цієї частини (тобто
після узгодження вимоги про сплату
недоїмки), територіальний орган
Пенсійного фонду також має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення недоїмки.

Так, при обчисленні суми єдиного
внеску, яку відповідач повинен
сплатити за 2011 рік, позивач взяв до
уваги лише норми п. 3.3 розділу ІІІ
Інструкції «База нарахування та
розміри єдиного внеску», де
встановлено який відсоток від суми
доходу платника підлягає сплаті як
єдиний внесок. Поряд з тим, позивач не
врахував положень розділу VI тієї ж
Інструкції «Порядок стягнення
заборгованості з платників», зі змісту
якого однозначно зрозуміло, що сума
єдиного внеску, яку відповідач за
підсумками 2011 року самостійно не
нарахував і, відповідно, не сплатив,
вважаться недоїмкою. Тому доводи
позивача про те, що заборгованість, про
стягнення якої заявлено цей позов, не є
недоїмкою тому, що відповідач не
подавав звіту за 2011 рік, суд вважає
надуманими і такими, що ґрунтуються на
невірному розумінні норм
законодавства.

Відповідно до наведених вище вимог ст.
25 Закону №2464, а також відповідно до
норм, які містяться в розділі VI
Інструкції, недоїмку має бути
узгоджено шляхом виставлення вимоги
про сплату боргу, лише після чого в
органу ПФУ виникає право на примусове
стягнення недоїмки двома
процесуальними способами:

- шляхом скерування узгодженої вимоги
про сплату недоїмки (яка в силу Закону
№2464 є виконавчим документом) до
органів ДВС;

- шляхом звернення до суду про
стягнення недоїмки.

Отже, допоки сума заборгованості ФОП
ОСОБА_1 по сплаті єдиного внеску не буде
узгоджена у встановленому Законом № 2464
порядку, немає правових підстав для
звернення органу ПФУ до суду про її
стягнення.

Лише у випадку, якщо орган Пенсійного
фонду України у встановленому
законодавством порядку узгодить суму
єдиного внеску, яку підприємець
повинен сплатити за наслідками
господарської діяльності в 2011 році, то
за умови, що відповідач не сплатить її
добровільно, в Управління Пенсійного
фонду України в Старосамбірському
районі Львівської області виникнуть
підстави для звернення до суду про
стягнення недоїмки.

Зважаючи на наведені вище обставини
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивач не надав суду належних доказів
узгодження недоїмки ФОП ОСОБА_1 на суму
3345,05 грн. у порядку, встановленому ст. 25
Закону №2464 та в розділі VI Інструкції,
тому заявлений позов є передчасним;
достатніх та обґрунтованих підстав для
задоволення такого позову немає.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
до яких належать органи державної
податкової служби та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дір
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції
дійшов до вірних висновків, приймаючи
рішення по суті спірних правовідносин.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Старосамбірському районі Львівської
області - залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 21 жовтня 2013
року по справі №2а-9788/12/1370 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь в справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич