Справа № 824/1969/13-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року м.
Чернівці Справа № 824/1969/13-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю секретаря судового
засідання Кіщук О.І.,

позивача ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_2 та представника
відповідача Пастуха В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Чернівецької митниці Міндоходів про
стягнення середньомісячної заробітної
плати за час затримки виконання
рішення суду, перерахунок та виплату
компенсації за невикористану щорічну
відпустку,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Чернівецької митниці Міндоходів про
стягнення середньомісячної заробітної
плати за час затримки виконання
рішення суду про поновлення на роботі
за період з 20 червня 2012 року по 10 червня
2013 року, перерахунок та виплату
компенсації за 62 дні невикористаної
щорічної відпустки.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що постановою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 19 червня 2012 року у справі №2а/2470/243/12
визнано незаконним та скасовано наказ
т.в.о. голови Державної митної служби
України від 25 січня 2012 року №107-к в
частині припинення з 26 січня 2012 року
перебування на державній службі в
митних органах ОСОБА_1 - провідного
інспектора митного поста «Росошани»
Чернівецької обласної митниці;
поновлено його з 26 січня 2012 року на
вказаній посаді; зобов'язано
відповідача нарахувати та виплатити
йому середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 26 січня 2012 року по
19 червня 2012 року.

Однак, незважаючи на те, що рішення суду
про поновлення на роботі та
присудження виплати заробітної плати у
межах суми стягнення за один місяць в
силу положень статті 235 Кодексу законів
про працю України та статті 256 Кодексу
адміністративного судочинства України
підлягають негайному виконанню, його
було поновлено на роботі лише наказом
Державної митної служби України від 10
червня 2013 року №968-к, який оголошений 11
червня 2013 року.

Невиплата середньомісячної заробітної
плати за час затримки виконання
рішення суду, на думку позивача,
призвела до зменшення розміру виплати
компенсації за 62 дні невикористаної
щорічної відпустки.

У зв'язку з цим та беручи до уваги
вимоги статей 235, 236 Кодексу законів про
працю України, а також статті 82 Кодексу
законів про працю України, позивач
вважає, що відповідач зобов'язаний
виплатити йому середній заробіток за
час вимушеного прогулу при затримці
виконання рішення суду про поновлення
на роботі за період з 20 червня 2012 року
по 10 червня 2013 року та провести
перерахунок і доплату компенсації за 62
дні невикористаної щорічної відпустки.

Заперечуючи проти задоволення
позовних вимог, відповідач у своїх
письмових запереченнях від 26 вересня
2013 року №09-18/01/3605 вказував про те, що в
період з 20 червня 2012 року по 10 червня 2013
року ОСОБА_1 не звертався до
Чернівецького окружного
адміністративного суду із заявою про
видачу виконавчого листа у справі
№2а/2470/243/12 щодо негайного виконання
судового рішення в частині поновлення
його на посаді та виплати середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.
Разом з цим пунктом 1 наказу Державної
митної служби України від 10 червня 2013
року №968-к «По особовому складу митних
органів» на виконання постанови
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 19 червня 2012
року у справі №2а/2470/243/12 було скасовано
наказ Державної митної служби України
від 25 січня 2012 року №107-к «По особовому
складу Чернівецької обласної митниці»
в частині припинення 26 січня 2012 року
перебування на державній службі в
митних органах ОСОБА_1 а пунктом 2
наказу поновлено ОСОБА_1 на посаді
провідного інспектора митного поста
«Россошани» Чернівецької обласної
митниці.

Крім того, зазначає, що позивачу було
нараховано заробіток за час вимушеного
прогулу за виключенням суми отриманої
ним допомоги по безробіттю. Відтак,
вказує про повне виконання постанови
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 19 червня 2012
року.

Також відповідач вважає безпідставною
вимогу позивача про виплату йому
компенсації за 62 дні невикористаної
щорічної відпустки, оскільки в листах
Чернівецької обласної митниці та
Чернівецької митниці Міндоходів чітко
вказано про те, що таку компенсацію
йому виплачено із зазначенням сум
виплат.

В судовому засіданні позивач надав
пояснення, аналогічні тим, що викладені
у позовній заяві.

Також надав розрахунок невиплачених
сум та просив суд позов задовольнити і
стягнути з Чернівецької митниці
Міндоходів на свою користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
затримку виконання рішення суду про
поновлення на роботі за період з 20
червня 2012 року по 10 червня 2013 року в
сумі 54659 грн 54 коп., за виключенням
обов'язкових податків та зборів;
зобов'язати відповідача провести
доплату до компенсації за 62
календарних дні невикористаної
щорічної відпустки в сумі 7374 грн 88 коп.,
за виключенням обов'язкових податків
та зборів.

Відповідач у судовому засіданні проти
задоволення позову заперечував з
підстав, викладених у письмових
запереченнях. Просив суд в позові
відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які прибули
в судове засідання, дослідивши наявні
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
всі обставини справи, об'єктивно
оцінивши докази, що мають юридичне
значення для вирішення спору по суті,
суд дійшов висновку про те, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 19 червня 2012
року у справі №2а/2470/243/12 за позовом
ОСОБА_1 до Державної митної служби
України, Чернівецької обласної
митниці, т.в.о. Голови Державної митної
служби України Дериволкова С.Д. про
скасування наказу, поновлення на
роботі та стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу адміністративний
позов задоволено. Визнано незаконним
та скасовано наказ т.в.о. голови
Державної митної служби України від 25
січня 2012 року №107-к в частині
припинення з 26 січня 2012 року
перебування на державній службі в
митних органах ОСОБА_1 - провідного
інспектора митного поста «Росошани»
Чернівецької обласної митниці;
поновлено його з 26 січня 2012 року на
вказаній посаді; зобов'язано
Чернівецьку обласну митницю
нарахувати та виплатити ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 26 січня 2012 року по 19 червня 2012
року.

На виконання постанови Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 19 червня 2012 року у справі №2а/2470/243/12
наказом Державної митної служби
України від 10 червня 2013 року №968-к
скасовано наказ Державної митної
служби України від 25 січня 2012 року
№107-к в частині припинення 26 січня 2012
року перебування на державній службі в
митних органах ОСОБА_1 - провідного
інспектора митного поста «Росошани»
Чернівецької обласної митниці.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного
інспектора митного поста «Росошани»
Чернівецької обласної митниці з 26
січня 2012 року.

Зазначений наказ оголошено наказом
Чернівецької обласної митниці від 11
червня 2013 року №301-к, в якому зазначено
і про те, що ОСОБА_1 вважати таким, що
приступив до виконання обов'язків
провідного інспектора митного поста
«Росошани» Чернівецької обласної
митниці з 11 червня 2013 року з посадовим
окладом згідно штатного розпису
митниці.

Відповідні записи було внесено до
трудової книжки позивача, з якої також
вбачається, що наказом від 11 червня 2013
року №302-к ОСОБА_1 звільнений із
займаної посади у зв'язку із
реорганізацією Чернівецької обласної
митниці, відповідно до пункту 1 статті 40
КЗпП України.

Крім цього, в трудовій книжці
зазначено, що в період з 08 лютого 2012
року по 02 лютого 2013 року ОСОБА_1
отримував допомогу по безробіттю
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове страхування на
випадок безробіття».

14 серпня 2013 року позивач звернувся до
Чернівецької митниці Міндоходів із
заявою щодо виплати середньомісячної
заробітної плати за час затримки
виконання рішення суду про поновлення
на роботі з 20 червня 2012 року по 10 червня
2013 року. Проте листом Чернівецької
митниці Міндоходів від 22 серпня 2013 року
№10-08/01/2605-Д-19 йому повідомлено про
безпідставність заявлених вимог.

Не погоджуючись з такою відмовою
митного органу, ОСОБА_1 звернувся до
суду з даним позовом.

За приписами частини п'ятої статті 124
Конституції України судові рішення є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Принцип обов'язковості судових рішень
закріплений і в статті 14 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відповідно до змісту якої
постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Відповідно до частини першої статті 255
Кодексу адміністративного судочинства
України постанова або ухвала суду, яка
набрала законної сили, є обов'язковою
для осіб, які беруть участь у справі,
для їхніх правонаступників, а також для
всіх органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Згідно з положеннями частини першої
статті 256 Кодексу адміністративного
судочинства України негайно
виконуються постанови суду про
поновлення на посаді у відносинах
публічної служби та присудження
виплати заробітної плати, іншого
грошового утримання у відносинах
публічної служби у межах суми
стягнення за один місяць.

Крім цього, частиною п'ятою статті 235
Кодексу законів про працю України
передбачено, що рішення про поновлення
на роботі незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, прийняте органом, який
розглядає трудовий спір, підлягає
негайному виконанню.

Частиною другою статті 257 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що судове рішення, яке
набрало законної сили або яке належить
виконати негайно, є підставою для його
виконання.

Відтак, суд приходить до висновку про
те, що у суб'єкта владних повноважень
був обов'язок щодо негайного виконання
рішення суду від 19 червня 2012 року в
частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та
виплаті йому заробітної плати у межах
суми стягнення за один місяць. До того
ж, зазначене судове рішення, в силу
вимог статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, набрало законної сили в день
його проголошення.

Між тим, позивача було поновлено на
роботі лише наказом від 10 червня 2013
року №968-к, а до роботи він приступив 11
червня 2013 року згідно наказу від 11
червня 2013 року №301-к.

Таким чином, період з 20 червня 2012 року
по 10 червня 2013 року є часом затримки в
поновленні ОСОБА_1 на роботі в митних
органах за судовим рішенням.

При цьому, з огляду на вказані вище
норми, безпідставними є доводи
відповідача стосовно того, що ОСОБА_1
повинен був звертався до Чернівецького
окружного адміністративного суду із
заявою про видачу виконавчого листа у
справі №2а/2470/243/12 щодо негайного
виконання судового рішення в частині
поновлення його на посаді та виплати
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Постанова Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 19 червня 2012
року у справі №2а/2470/243/12 в частині
поновлення на роботі та виплати
заробітної плати у межах суми
стягнення за один місяць підлягала
негайному виконанню незалежно від
наявності або відсутності виконавчого
провадження.

При затримці виконання рішення про
поновлення на роботі працівника такий
має право на оплату вимушеного прогулу.
Це право передбачене статтею 236 Кодексу
законів про працю України.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звертався до відповідача із
заявою щодо виплати середньомісячної
заробітної плати за час затримки
виконання рішення суду про поновлення
на роботі, на що отримав відмову,
внаслідок чого і звернувся до суду за
захистом своїх прав.

Так, відповідно до статті 236 Кодексу
законів про працю України у разі
затримки власником або уповноваженим
ним органом виконання рішення органу,
який розглядав трудовий спір про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного на іншу
роботу працівника, цей орган виносить
ухвалу про виплату йому середнього
заробітку або різниці в заробітку за
час затримки.

Отже, виходячи зі встановлених
обставин справи, враховуючи зазначені
положення закону, а також беручи до
уваги положення Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№100, та довідку Чернівецької митниці
Міндоходів від 22 січня 2014 року
№24-70-05-16/01/0504 про середньомісячну
заробітну плату ОСОБА_1 і
лист-повідомлення Чернівецької
обласної митниці від 02 серпня 2013 року
№08-16/03/2032, суд приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог в
частині стягнення з відповідача
середнього заробітку за час затримки
виконання рішення суду про поновлення
на роботі з 20 червня 2012 року по 10 червня
2013 року у розмірі 54 659 грн 54 коп., за
виключенням обов'язкових податків та
зборів.

Відтак, позов у вказаній частині
підлягає задоволенню.

Поряд з цим суд вважає
необґрунтованими позовні вимоги щодо
зобов'язання Чернівецьку митницю
Міндоходів провести доплату до
компенсації за 62 календарних дні
невикористаної щорічної відпустки в
сумі 7374 грн 88 коп., за виключенням
обов'язкових податків та зборів.

В обґрунтування цієї частини позовних
вимог ОСОБА_1 посилався на положення
статті 82 Кодексу законів про працю
України.

Зазначеною статтею передбачено
обчислення стажу роботи, що дає право
на щорічну відпустку.

Зокрема, згідно пункту 2 частини першої
статті 82 Кодексу законів про працю
України до стажу роботи, що дає право на
щорічну основну відпустку (стаття 75
цього Кодексу), зараховуються час, коли
працівник фактично не працював, але за
ним згідно з законодавством
зберігалися місце роботи (посада) та
заробітна плата повністю або частково
(в тому числі час оплаченого вимушеного
прогулу, спричиненого незаконним
звільненням або переведенням на іншу
роботу).

Між тим, такі доводи позивача є
безпідставними, оскільки вказаною
нормою визначено лише час, який
зараховується до стажу роботи, що дає
право на щорічну основну відпустку, а
не передбачено права на отримання
грошової компенсації за дні
невикористаної щорічної відпустки в
період оплаченого вимушеного прогулу,
спричиненого незаконним звільненням.

В ході розгляду справи позивач в
обґрунтування цієї частини позовних
вимог також посилався і на Порядок
обчислення середньої заробітної плати,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№100.

Однак такі посилання позивача
помилкові, адже зазначений підзаконний
нормативно-правовий акт регулює лише
питання щодо обчислення середньої
заробітної плати працівникам у
визначених випадках і не передбачає
обов'язку власника або уповноваженого
ним органу здійснювати перерахунок та
доплату компенсації за дні
невикористаної щорічної відпустки в
період вимушеного прогулу, що виник у
зв'язку з невиконанням роботодавцем
рішення суду про поновлення на роботі.

Оскільки позовні вимоги щодо
зобов'язання відповідача провести
доплату до компенсації за 62
календарних дні невикористаної
щорічної відпустки в сумі 7374 грн 88 коп.,
за виключенням обов'язкових податків
та зборів, не ґрунтуються на законі -
такі задоволенню не підлягають.

Згідно із пунктом 4 частини третьої
статті 129 Конституції України однією із
основних засад судочинства є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною першою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про наявність правових
підстав для часткового задоволення
заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Керуючись статтями 160 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Чернівецької митниці Міндоходів про
стягнення середньомісячної заробітної
плати за час затримки виконання
рішення суду, перерахунок та виплату
компенсації за невикористану щорічну
відпустку задовольнити частково.

Стягнути з Чернівецької митниці
Міндоходів на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час затримки виконання
рішення суду про поновлення на роботі у
розмірі 54659 (п'ятдесят чотири тисячі
шістсот п'ятдесят дев'ять) грн 54 коп., за
виключенням обов'язкових податків та
зборів.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 10
лютого 2014 року.