Справа № 818/736/14
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 р.
Справа №818/736/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Прилипчука О.А.,

за участю секретаря судового засідання
- Кліщенко В.О.,

представника позивача - Барбуца Н.М.,

представника відповідача - Мачула А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу №818/736/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Біо Лат"

до Конотопської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Біо Лат" (надалі по
тексту - позивач, ТОВ "Біо Лат")
звернулось до суду з позовом до
Конотопської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області (далі по тексту - відповідач,
Конотопська ОДПІ), в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати
рішення, прийняті Конотопською ОДПІ ГУ
Міндоходів у Сумській області, а саме:

· податкове повідомлення-рішення
форми «В1» № від 28 лютого 2014 року
про зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість і визначено податкове
зобов'язання в сумі 67832,00 грн. та штрафні
(фінансові) санкції (штраф) у розмірі
191197,50 грн.;

· податкове повідомлення-рішення
форми «Р» № від 28 лютого 2014 року
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 1562386 грн. та визначення
штрафних санкцій 351384,25 грн.;

· податкове повідомлення-рішення
форми «В4» № від 28 лютого 2014 року
про зменшення суми від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 24362 грн.;

· податкове повідомлення-рішення
форми «Р» № від 28 лютого 2014 року
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 778196 грн. та
визначення штрафної санкції в сумі 972745
грн.;

· податкове повідомлення-рішення
форми «Р» № від 28 лютого 2014 року
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб в сумі 13030,58 грн. та
визначення штрафної санкції в сумі 3767,65
грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що Конотопською ОДПІ
проведено планову виїзну
документальну перевірку ТОВ «Біо Лат»
з питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2011 р. по
31.12.2013 р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 р. по
31.12.2013 р., за результатами якої
складений акт №31/22-03/34072544 від 12 лютого
2014 року.

На підставі акту відповідачем винесено
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, а саме:

- форми «В1» № від 28 лютого 2014 року
про зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість і визначено податкове
зобов'язання в сумі 67832,00 грн. та штрафні
(фінансові) санкції (штраф) у розмірі
191197,50 грн.,

- форми «Р» № від 28 лютого 2014 року
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 1 562 386 грн. та визначення
штрафних санкцій 351 384,25 грн.,

- форми «В4» № від 28 лютого 2014 року
про зменшення суми від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 24362 грн.,

- форми «Р» № від 28 лютого 2014 року
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 778196 грн. та
визначення штрафної санкції в сумі 972745
грн.,

- форми «Р» № від 28 лютого 2014 року
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб в сумі 13030,58 грн. та
визначення штрафної санкції в сумі 3767,65
грн.

Позивач вважає протиправними та
необґрунтованими висновки, вказані в
акті перевірки, а податкові
повідомлення-рішення винесені на
підставі такого акту перевірки,
незаконними, виходячи з наступного.

Щодо порушення п. 198.5 ст. 198 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження податкового зобов'язання з
податку на додану вартість за квітень
2011 року в сумі 38393 грн. внаслідок того,
що підприємством не в повній мірі
нараховано податкові зобов'язання по
загибелі врожаю ріпаку та озимої
пшениці, позивач зазначає, що
протягом вересня-жовтня 2010 року з метою
ведення господарської діяльності
здійснив посіви озимих культур, в тому
числі посів озимого ріпаку та озимої
пшениці, про які зазначає в акті
перевірки відповідач. Відповідач не
заперечує того, що позивач є
сільськогосподарським
товаровиробником і те що посів
сільськогосподарських культур є
безпосереднім веденням господарської
діяльності позивача.

В квітні 2011 року, перед початком
весняно-польових робіт,
відповідальними працівниками позивача
встановлено, що частина посіву, знищена
внаслідок несприятливих погодних умов
в зимовий період (льодова кірка).
Зазначений факт був підтверджений
начальником відділу організації та
переробки сільськогосподарської
продукції управління агропромислового
розвитку М.М. Плавко. Таким чином,
встановлено факт того, що загибель
посіву відбулася в результаті
непереборної сили (погодних умов), а не
в результаті того, що
товарно-матеріальні цінності почали
використовуватися в операціях, що не є
господарською діяльністю платника
податку.

Відповідно до п. 198.5 ст. 198 Податкового
кодексу України умовою для нарахування
податкових зобов'язань за п.198.5 ст. 198
Податкового кодексу України, виходячи
з бази оподаткування, визначеної
відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього
Кодексу, за товарами/послугами,
необоротними активами, під час
придбання або виготовлення яких суми
податку були включені до складу
податкового кредиту, є факт початку
використання таких товарів/послуг,
необоротних активів в операціях, що не
є господарською діяльністю платника
податку.

Натомість, відповідно до положень п. 189.9
ст. 189 ПК України визначено, що у разі
якщо основні виробничі або невиробничі
засоби ліквідуються за самостійним
рішенням платника податку, така
ліквідація для цілей оподаткування
розглядається як постачання таких
основних виробничих або невиробничих
засобів за звичайними цінами, але не
нижче балансової вартості на момент
ліквідації.

Норма цього пункту не поширюється на
випадки, коли основні виробничі або
невиробничі засоби ліквідуються у
зв'язку з їх знищенням або зруйнуванням
внаслідок дії обставин непереборної
сили, в інших випадках, коли така
ліквідація здійснюється без згоди
платника податку, у тому числі в разі
викрадення основних виробничих або
невиробничих засобів, що
підтверджується відповідно до
законодавства або коли платник податку
подає контролюючому органу
відповідний документ про знищення,
розібрання або перетворення основних
виробничих або невиробничих засобів у
інший спосіб, внаслідок чого вони не
можуть використовуватися за первісним
призначенням.

Податковий орган жодного разу в акті
перевірки не згадує про те, що
використані товари та послуги почали
використовуватися в операціях, що не є
господарською діяльністю позивача,
натомість визнає те, що знищення посіву
відбулося внаслідок несприятливих
погодних умов, (обставин непереборної
сили). Позивач в результаті зазначених
обставин поніс збитки, на відвернення
яких не мав жодного впливу, і які
суттєво погіршили фінансовий стан
позивача.

З врахуванням вищезазначеного, позивач
вважає, що висновок податкового органу
про заниження податкового зобов'язання
з податку на додану вартість за квітень
2011 року в сумі 38393 грн. по податковій
декларації з податку на додану
вартість (скороченій) є протиправним.

Щодо заниження податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 778196 грн. внаслідок
реалізації пов'язаним особам з ТОВ
«Біо Лат», то в акті перевірки
податковий орган зазначає, що позивач в
період 2011-2012 рр., реалізовував
продукцію фізичним особам та
пов'язаним особам за цінами нижче за
звичайні ціни та в періоді з 01.01.2013 р. по
01.09.2013 р. ТОВ «Біо Лат» проводив
реалізацію продукції пов'язаним особам
за цінами менше від звичайних цін
більше ніж на 20 відсотків.

Основним видом господарської
діяльності позивача є вирощування
сільськогосподарських культур та їх
реалізація як на внутрішньому так і на
зовнішньому ринках.

З метою реалізації продукції позивач
укладає договори поставки з
контрагентами, в тому числі здійснює
реалізацію продукції фізичним особам
та пов'язаним особам.

Податковий орган при складанні акту
перевірки, а пізніше і у відповіді на
заперечення, посилається на те, що
отримав інформацію про звичайні ціни з
офіційних джерел, зокрема лист
управління статистики у Конотопському
районі, в якому, як стверджує
відповідач, надано помісячні середні
ціни реалізації з ПДВ за період 01.01.2011 р.
по 30.09.2013 р. по наступним культурам:
пшениця, жито, ячмінь пивоварний,
ячмінь, кукурудза на зерно, соняшник,
ріпак озимий та ярий, гречка, цукровий
буряк, соя.

Таким чином, податковий орган
підтверджує те, що ним не здійснено дій
визначених положеннями пп. 1.20.2 п. 1.20 ст.
1 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», щодо
використання інформації про укладені
на момент продажу такого товару
договори з ідентичними товарами у
співставних умовах. Зокрема,
враховуються такі умови договорів, як
кількість (обсяг) товарів (наприклад,
обсяг товарної партії"), строки
виконання зобов'язань, умови платежів,
звичайних для такої операції, а також
інші об'єктивні умови, що можуть
вплинути на ціну.

Умови договорів на ринку ідентичних (у
разі їх відсутності - однорідних)-
товарів (робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну, або може бути економічно
обґрунтована. При цьому, враховуються
звичайні при укладанні угод між
непов'язаними особами надбавки чи
знижки до ціни. Зокрема, але не
виключно, враховуються знижки,
пов'язані з сезонними та іншими
коливаннями споживчого попиту на
товари (роботи, послуги), втратою
товарами якості або інших
властивостей; закінченням (наближенням
дати закінчення) строку зберігання
(придатності, реалізації); збутом
неліквідних або низько ліквідних
товарів; маркетинговою політикою, у
тому числі при просуванні товарів
(робіт, послуг) на ринки; наданням
дослідних моделей і зразків товарів з
метою ознайомлення з ними споживачів.

Позивач зазначає, що відповідачем
невірно визначено звичайну ціну саме
тому, що для співставлення було взято
лише назву товару. Податковий орган в
акті перевірки навіть не визначає, на
яку дату ним взята ціна, на яку він
посилається. Отже, порядок визначення
податковим органом звичайної ціни,
суперечить положенням як п. 1.20 ст. 1
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», який діяв з
01.01.2011 р. по 31.12.2012 р. так і положенням ст.
39 ПК України, яка діяла з 01.01.2013 р. по
01.09.2013 р.

Відповідно до п. 1.20.5-1 ст. 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» якщо звичайна ціна не
може бути визначена за співставними
умовами, то для доказів обґрунтування
її рівня застосовуються правила,
визначені національними положеннями
(стандартами) бухгалтерського обліку, а
також національними стандартами з
питань оцінки майна та майнових прав. З
метою оподаткування терміни
"справедлива вартість", "ринкова
вартість" та "чиста вартість
реалізації", які використовуються в
національних положеннях (стандартах)
бухгалтерського обліку та
національних стандартах з питань
оцінки майна і майнових прав,
прирівнюються до терміну "звичайна
ціна", визначеного цим Законом.

Згідно положень ст. 1.20.1 ст. 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» звичайною вважається
ціна товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору. Якщо не доведене
зворотнє, вважається, що така звичайна
ціна відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Податковий орган при проведенні
перевірки не надав належних доказів
звичайних цін на момент укладення та
виконання договорів з вищевказаними
контрагентами, а послався лише на
власні висновки нібито підтверджені
даними зазначеними в листі №36-113/1517 від
20.11.2013 року управління статистики у
Конотопському районі, яким були надані
середні ціни реалізації підприємств
Конотопського району на
сільськогосподарську продукцію за
період з 01.01.2013 по 01.09.2013 року, які в акті
не наведені. Посилання на зазначений
лист податкового органу, ще раз
підтверджує те, що податковий орган не
здійснював перевірку цін за
співставними умовами. Перевірка
проводилася з 10.01.2014 року по 06.02.2014 року,
а лист, на який посилається податковий
орган датований 20.11.2013. Отже, податковий
орган використовує лист, який ним було
отримано не для проведення перевірки
ТОВ «БІО ЛАТ».

Перевіряючими в акті перевірки жодним
чином не надано визначення та
пояснення чому, і відповідно до якого
нормативно-правового акту, саме сайт
«АГРОПРОФІ» використано ним як джерело
інформації про звичайні ціни і
відповідно до якого
нормативно-правового акту дані сайту
«АГРОПРОФІ» можуть використовуватися
для визначення звичайної ціни в
порядку передбаченому п. 1.20.2 ст. 1
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» з врахуванням
співставних умов по договорам, які
укладалися в той самий період, що і
договори, укладені ТОВ «БІО ЛАТ» з
ідентичним товаром, його кількістю,
якістю, умовами поставки, оплати,
розподілу ризиків та відповідальності.

Чинне податкове законодавство не
встановлює «АГРОПРОФІ» чи будь-який
інший інформаційний ресурс як офіційне
джерело визначення звичайної ціни для
визначення податкових зобов'язань.

Крім того, закон не встановив джерела
звідки платник податків зобов'язаний
отримувати інформацію про конкретну
звичайну ціну на товар, який продається
іншими платниками податків. Жодна
комерційна структура не зобов'язана
розкривати комерційну таємницю
стосовно цін на товари, які вона
реалізує на тих чи інших умовах. Ринок
товарів крім того, що відрізняється
умовами продажу товарів (умови
поставки, умови оплати, якість товару,
відповідальність і т.д.), також має
коливання ціни товару і на конкретну
дату один і той самий товар на одних і
тих самих умовах продажу у різних
контрагентів ціна буде відрізнятися,
тобто утворюється так званий «діапазон
ринкових цін». Тому, для визначення
податку на додану вартість із
застосуванням звичайної ціни не
регламентовано яке саме: мінімальне,
середнє, максимальне чи будь-яке
проміжне значення з діапазону ринкових
цін необхідно застосувати. Таким чином,
платник податків позбавлений
можливості достовірно визначити чи
перевищує звичайна ціна ціну договору.

Відповідно до п.1.20.6 ст. 1 Закону «Про
оподаткування прибутку підприємств» у
разі коли на відповідному ринку
товарів (робіт, послуг) не здійснюються
операції з ідентичними (у разі їх
відсутності - однорідними) товарами
(роботами, послугами), або якщо
неможливо визначити їх ціну через
відсутність або недоступність
відповідної інформації, звичайною
ціною вважається ціна договору.

З урахуванням вищенаведеного, позивач
вважає висновок податкового органу
щодо продажу ТОВ «БІО ЛАТ» продукції за
цінами нижчими ніж звичайні незаконний
і таким, що суперечить дійсним
обставинам.

Також, позивач спростовує висновки
відповідача щодо визначення звичайних
цін при продажу продукції в період з
01.01.2013 р. по 01.09.2013 р.

Відповідно до положень ст. 39
Податкового кодексу України
податковий орган при визначенні
звичайної ціни повинен керуватися
одним із методів визначення звичайної
ціни.

Натомість податковий орган при
доведенні звичайної ціни посилається
лише на лист управління статистики і не
зазначає метод, яким керується для її
визначення. Відповідно до п.39.2 ст. 39
Податкового кодексу України при
визначенні звичайної ціни згідно з
методами, встановленими цим пунктом,
використовується інформація про ціни в
операціях між непов'язаними особами у
співставних умовах на відповідному
ринку товарів (робіт, послуг).

При цьому умови визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами істотно не впливає на
ціни, які отримуються в результаті
застосування методів, встановлених цим
пунктом.

Для визначення звичайної ціни товару
(роботи, послуги) згідно з методом
порівняльної неконтрольованої ціни
(аналогів продажу) використовується
інформація про укладені на момент
продажу такого товару (роботи, послуги)
договори з ідентичними (однорідними)
товарами (роботами, послугами) у
порівнянних умовах на відповідному
ринку товарів (робіт, послуг).
Враховуються, зокрема, такі умови
договорів, як кількість (обсяг) товарів
(наприклад, обсяг товарної партії);
обсяг функцій, що виконуються
сторонами; умови розподілу між
сторонами ризиків і вигод; строки
виконання зобов'язань; умови
здійснення платежів, звичайних для
такої операції; характеристика ринку
товарів, на якому здійснено
господарську операцію;
бізнес-стратегія підприємства;
звичайні надбавки чи знижки до ціни під
час укладення договорів між
непов'язаними особами, а також інші
об'єктивні умови, що можуть вплинути на
ціну. При цьому умови договорів на
ринку ідентичних (за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг)
визнаються порівнянними, якщо
відмінність між такими умовами істотно
не впливає на ціну або може бути
економічно обґрунтована. При цьому
враховуються звичайні під час
укладення договорів між непов'язаними
особами надбавки чи знижки до ціни,
зокрема знижки, зумовлені сезонними та
іншими коливаннями споживчого попиту
на товари (роботи, послуги), втратою
товарами якості або інших
властивостей; закінченням (наближенням
дати закінчення) строку зберігання
(придатності, реалізації); збутом
неліквідних або низько ліквідних
товарів.

Як свідчить опис порушення в акті
перевірки, податковий орган для
визначення звичайної ціни взяв для
співставності лише одну умову - ціну.
При цьому податковий орган не
співставляв такі умови договору як
момент його підписання, кількість
товару, строки поставки, строки оплати
Товару, розподіл обов'язків сторін
контракту та інших умов, які
безпосередньо впливають на формування
ціни контракту.

Позивач, також, наголошує, що укладені
договори виконані в повному обсязі, від
реалізації товару було отримано дохід
і цей факт податковим органом не
заперечується.

Отже, податковим органом зроблено
неправомірний висновок про те що
підприємством порушено п. 188.1 ст. 188
Податкового кодексу внаслідок того, що
підприємством проводилась реалізація
сільськогосподарської продукції за
цінами нижчими за звичайні та такими,
що є меншими від звичайних цін більше
ніж на 20 відсотків. При здійсненні
господарської діяльності з продажу
товарів за договорами застосовувало
звичайні ціни, що діяли як на момент
підписання договорів так і на момент їх
виконання та перевіряючими не
зазначено жодного належного доказу
того, що в договорах підприємством було
заниження ціни.

З врахуванням вищезазначеного,
висновок податкового органу щодо
здійснення позивачем реалізації
товару за цінами, нижчими за звичайні,
не відповідає дійсності, жодним чином
не доведено у спосіб визначений
податковим законодавством. Отже,
податкове новідомлення-рішення №
від 28.02.2014 року про визначення
грошового зобов'язання в сумі 778196 грн.
та штрафної санкції в розмірі 972745 грн. є
протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо взаємовідносин з ТОВ «Апелла
Консалт» позивач зазначає, що ТОВ «БІО
ЛАТ» в 2011-2013 роках здійснювало операції
по придбанню юридичних послуг у ТОВ
«Апелла Консалт».

За умовами договору, ТОВ «Апелла
Консалт» зобов'язувалося надавати
абонентську юридичну допомогу в обсязі
і на умовах, передбачених даним
договором, а ТОВ «Біо Лат»
зобов'язувався оплачувати надані
послуги. Перелік послуг наведений в п. 2.
даного Договору.

На виконання вказаного договору ТОВ
«Апелла консалт» надавало ТОВ «БІО
ЛАТ» юридичні послуги, згідно з
переліком послуг, вказаних в п. 2
Договору.

Факт надання вказаних послуг
підтверджується відповідними актами
приймання передачі наданих послуг.

На виконання умов договору, ТОВ «БІО
ЛАТ» оплатило ТОВ «Апелла Консалт»
вартість наданих послуг.

ТОВ «БІО ЛАТ» отримало від ТОВ «Апелла
Консалт» відповідні податкові накладі,
які були надані при перевірці.

Таким чином, позивач вважає, що
операції ТОВ «Апелла Консалт» мали
реальний характер, здійснювались у
межах господарської діяльності
товариства та у повній відповідності з
нормами чинного законодавства.

Щодо завищення цін на придбання сої ТОВ
«Дубов'язівський елеватор», ТОВ «БІО
ЛАТ» та ТОВ «Курланд» та реалізації
даної сої на експорт компаніям «OLAM
INTERNATIONAL LIMITED» (Сінгапур) та Alfred C.Toepfer»
International GmbH(Германія) та збитків від
господарських операцій, ТОВ «БІО ЛАТ»
було укладено два контракти на
постачання соєвих бобів для технічних
потреб українського походження 2011 року
та сої урожаю 2012 року:

Контракт № 510/14203500 від 07.09.11р. з Alfred C.Toepfer
International GmbH», Німеччина та контракт №
С076/12 з «OLAM INTERNATIONAL LIMITED», Сінгапур від 13
листопад 2012 року. Відповідно до умов
даних контрактів ТОВ « БІО ЛАТ» взяло
на себе зобов'язання передати товар
(соєвих бобів для технічних потреб
українського походження 2011 року та сої
урожаю 2012 року) покупцю у базисі
поставки - СРТ - ст «Одеса-порт-екс,
Одеської залізниці, та Одеський
морський торгівельний порт.

З метою виконання вказаних контрактів
ТОВ «БІО ЛАТ» уклало наступні договори
на придбання сої:

- №105/49-С від 20.04.2011 року з ТОВ «БІО ЛАН»
на поставку сої в кількості 1 560,00 т. за
ціною 3 500,00 грн./т з ПДВ. Поставка на
умовах :

1. 680,00тн на умовах EXW: франко елеватор
ТОВ «Збаразький комбінат
хлібопродуктів» м. Збараж
Тернопільська область

- 880,00 тон на умовах EXW: франко елеватор
ТОВ «Ланагропром» м. Ланівці,
Тернопільської області

2. №105/84-с від 30 грудня 2011 року на
поставку сої в кількості 40,00 тон т. за
ціною 500,00 грн./т з ПДВ. Поставка на
умовах EXW: франко елеватор ТОВ
«Ланагропром» м. Ланівці, Т
Тернопільської області

3. № 113/256-12с від 22 жовтня 2012 року з ТОВ
«Курланд» на поставку сої в кількості
1500 т. за ціною 4200,00 грн. з ПДВ. Поставка
ТОВ «Ера Грей» ст. Бар, Вінницька
область

При дослідженні цін, за якими була
закуплена соя для реалізації на
експорт, на думку податкового органу
було встановлено, що ціна на сою за
вищевказаними договорами в ТОВ
«Курланд», ТОВ «Дубов'язівський
елеватор» та ТОВ « БІО ЛАН» вища ніж
звичайна ціна, яка сформувалась на дату
придбання по Конотопському району.
Такий висновок перевіряючими
зроблений на підставі листа управління
статистики в Конотопському районі №
36-113/1517 від 20.11.2013 року. Інформація
вказана в даному листі була
використана перевіряючими як звичайна,
ціна для порівняння ціни придбання
Товару.

Вищевказані доводи перевіряючих є
неправомірними і такими суперечать
чинному законодавству виходячи з
наступного:

Частиною третьою статті 189
Господарського кодексу України
встановлено, що суб'єкти
господарювання використовують у своїй
діяльності вільні та державні
регульовані ціни.

Відповідно до статті 190 Господарського
кодексу України вільні ціни
визначаються на всі види продукції
(робіт, послуг), за винятком тих, на які
встановлено державні регульовані ціни.
Вільні ціни визначаються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою
сторін, а у внутрішньогосподарських
відносинах - також за рішенням суб'єкта
господарювання.

Отже, суб'єкти господарювання є
вільними у визначенні умов договору, у
тому числі визначенні ціни договору, за
виключенням цін на товар, ціни на який
підлягають державному регулюванню.

При встановленні факту завищення цін
на придбання сої перевіряючими
використовувались лише ті дані які
були вказані в листі управління
статистики в Конотопському районі, в
якому наведені звичайні ціни на
реалізацію сої на території
Конотопського району. Також слід
зауважити, що жоден
нормативно-правовий акт не визначив, що
лист управління статистики, отриманий
задовго до перевірки є підставою для
визначення звичайної ціни для сплати
податків.

Згідно вищевказаних договорів ТОВ «БІО
ЛАТ» було придбано сою, а не
реалізовано та при здійсненні
господарської діяльності з придбання
товарів за договорами застосовувало
звичайні ціни, що діяли як на момент
підписання договорів так і на момент їх
виконання, а також перевіряючими не
зазначено жодного належного доказу
того, що в договорах підприємством було
завищення ціни.

Інших джерел при дослідженні звичайних
цін крім вищевказаного листа
перевіряючими в Акті не зазначено.

Тому доводи податкового органу є
безпідставним та необґрунтованими, з
підстав визначених в цьому пункті та з
підстав визначених в розділі, щодо
продажу товару за цінами нижче
звичайних.

Придбана за даними договорами соя була
використана для реалізації її за
зовнішньоекономічними контрактами

- Контракт № 510/14203500 від 07.09.11р. з Alfred
C.Toepfer International GmbH », Німеччина

- Контракт № С076/12 з «OLAM INTERNATIONAL LIMITED»,
Сінгапур від 13 листопада 2012 року, що
підтверджується вантажно-митними
копіями наданими при проведенні
перевірки.

Оплата за вказаними
зовнішньоекономічними контрактами
була проведена в повному обсязі, що
підтверджується банківськими
виписками.

Також, позивач зазначає, що на сторінці
73 акту перевіряючими встановлено, що
ТОВ «БІО ЛАТ» отримано збитки від
господарської операції по реалізації
сої на експорт , що була закуплена в ТОВ
«БІО ЛАН», ТОВ «Дубов'язівський
елеватор», ТОВ «Курланд» та в
подальшому реалізована на експорт.

Проте, позивач не погоджується із
такими висновками податкового органу
щодо збитковості даних операцій,
виходячи з наступного.

Згідно п.201.14 ст.201 Податкового кодексу
України, платники податку зобов'язані
вести окремий облік операцій з
постачання та придбання
товарів/послуг, які підлягають
оподаткуванню, а також які не є
об'єктами оподаткування та звільнені
від оподаткування згідно з цим
розділом.

Отже, при визначенні прибутковості
зазначених операцій, податковий орган
в операціях придбання сої повинен був
використовувати ціну сої без
врахування податку на додану вартість.
Після здійснення операцій з вивезення
товару в митному режимі експорту
позивач отримує право на бюджетне
відшкодування, а отже ПДВ не лише не
включається до витрат підприємства, а і
є додатковим активом у вигляді
бюджетного відшкодування.

Так загальна сума, за яку було придбана
соя склала 13466049,51 з урахуванням ПДВ.
Сума ПДВ, перерахована контрагентам по
даній операції, склала 2244341,59 грн.

Таким чином, вартість придбаної сої,
без урахування ПДВ склала 11221707,92 грн.
(13466049,51-2 244 341,59= 11221707,92).

В той же час загальна вартість
реалізації сої, (за нульовою ставкою
ПДВ) склала 13049642,61 грн. Про що
перевіряючі зазначає в акті перевірки.

Отже, ціна реалізації сої перевищила
ціну її придбання (без урахування ПДВ)
на 1827934,69 грн. (13 049 642,61 -11 221707,92-=1 827934,69
грн.).

Враховуючи викладене, позивач вважає
висновки акту перевірки про те, що
вищевказані операції є збитковими та
направлені на мінімізацію податку на
додану вартість є безпідставними і
суперечать чинному податкову
законодавству, а тому податкові
повідомлення-рішення № від 28.02.2014
р. та № від 28.02.2014 р. є
протиправними та підлягають
скасуванню в повному обсязі.

Стосовно взаємовідносин з ФОП ОСОБА_4,
та збільшення відповідачем сум
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб, що сплачені
податковими агентами, із доходів
платника податку у вигляді з/п за
основним платежем 13030,58 грн., за
штрафними санкціями 3767,65 грн., позивач
зазначає наступне.

На думку Конотопської ОДПІ ТОВ «БІО
ЛАТ» допустило порушення п.164.2.17 п. 164.2
ст. 164 Податкового кодексу, що призвело
до заниження податку на доходи
фізичних осіб внаслідок того, що ТОВ
«БІО ЛАТ» було виплачено дохід само
зайнятій особі ФОП ОСОБА_4 у вигляді
товарно-матеріальних цінностей в
рахунок оплати послуг по перевезенню
сільськогосподарських культур.

Проте, позивач із зазначеною позицією
Конотопської ОДПІ не погоджується з
наступних підстав.

Між ТОВ «БІО ЛАТ» та ФОП ОСОБА_4 був
укладений договір на перевезення
сільськогосподарських культур №11-07/2012
від 11 липня 2012 року.

На виконання умов вищезазначеного
договору складені наступні акти
приймання надання послуг: від 21.08.2012
року на суму 63776,83 грн., від 12.11.2012 року на
суму 65582,37 грн. Загальна сума договору
склала 129359,20 грн.

Розрахунки за даним договором були
проведені згідно платіжних доручень №1
від 17.09.2012 р. на суму 24338,68 грн. та №3166 від
23.11.2012 р. на суму 20868,00 грн. (загальна сума
61283,35 грн.)

Заборгованість за надані послуги
станом на 1.03.2014 року становить 68075,85
грн., що підтверджується
оборотно-сальдовою відомістю по
рахунку 361 та рахується як кредиторська
заборгованість.

Крім того, на купівлю тенту Камаз та
троса таможеного 37062 між ТОВ «БІО ЛАТ»
та ФОП ОСОБА_4 був укладений договір
купівлі продажу № 10-10/12 від 10.10.2012 р.

Згідно цього договору та видаткової
накладної №273 від 31.10.2012 р. ФОП ОСОБА_4
було отримано тент та трос на загальну
суму 12720,00 грн.

В бухгалтерському обліку зазначені
операції проведені відображені на
рахунку 361, станом на 1 березня 2013 року
дана сума (12720,00грн) зазначена в
оборотно-сальдовій відомості по
рахунку 361 як дебіторська
заборгованість.

Згідно договору № 11-07/2012 від 11.07.2012 року
на видатковим накладним ФОП ОСОБА_4
було поставлено дизельне паливо: № 324
від 30.11.2012 року на дизельне паливо на
суму 1485,00 грн., № 279 від 31.1.2012року на
дизельне пальне на суму 14258,70 грн., № 250
від 30.09.2012року на дизельне пальне на
суму 14352,00 грн., № 208 від 23.08.2012року. На
дизельне пальне в сумі 26718,15 грн..

В бухгалтерському обліку зазначені
операції відображені на рахунку 361,
станом на 1 березня 2013 р. дана сума 56840,85
грн. зазначена в оборотно-сальдовій
відомості по рахунку 361 як дебіторська
заборгованість, зазначена в
оборотно-сальдовій відомості по
рахунку 361 як дебіторська
заборгованість.

Загальна сума на яку було відвантажено
товарно-матеріальних цінностей склала
69560,85 грн.

Отже, позивач зазначає, що загальна
сума кредиторської заборгованості за
договором надання послуг № 11-07/2012 від
11.07.2012 становить 68 075,85 грн.

Загальна сума дебіторської
заборгованості за договорами поставки
МТЦ ФОП ОСОБА_4 станом на 01.03.2014 р.
становить 69560,85 коп.

Отже, позивач приходить до висновку, що
розрахунки за матеріальні цінності
відвантажені ФОП ОСОБА_4 згідно
вищевказаних видаткових накладних на
загальну суму 69560,85 грн. не проводились,
додаткові блага у не грошовій формі не
надавалися.

Таким чином, позивач вважає, що підстав
для включення до оподаткованого доходу
суми доходів отриманих платником
податку як додаткове благо у вигляді
вартості товарів ФОП ОСОБА_4 не має, а
тому податкове повідомлення рішення
винесено безпідставно та є не законним
і тому підлягає скасуванню.

Отже, позивач вважає зазначені
податкові повідомлення-рішення
протиправними та такими, що підлягають
скасуванню в повному обсязі.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав.

Заслухавши доводи представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 10.01.2014 р. по
06.02.2014 р. Конотопською ОДПІ проведено
планову виїзну документальну
перевірку ТОВ «Біо Лат» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2011 р. по
31.12.2013 р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 р. по
31.12.2013 р., за результатами якої
складений акт №31/22-03/34072544 від 12 лютого
2014 року (а.с. 25-157).

28.02.2014 р. на підставі вищезазначеного
акту Конотопською ОДПІ прийнято
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, а саме:

- форми «В1» № про зменшення
суми бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість і визначено
податкове зобов'язання в сумі 67832,00 грн.
та штрафні (фінансові) санкції (штраф) у
розмірі 191197,50 грн. (а.с. 17).

- форми «Р» № про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в сумі 1 562 386 грн. та
визначення штрафних санкцій 351 384,25 грн.
(а.с. 18).

- форми «В4» № про зменшення
суми від'ємного значення суми податку
на додану вартість у розмірі 24362 грн.
(а.с. 19).

- форми «Р» № про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в розмірі 778196 грн. та
визначення штрафної санкції в сумі 972745
грн. (а.с. 20).

- форми «Р» № про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб в сумі 13030,58 грн.
та визначення штрафної санкції в сумі
3767,65 грн. (а.с. 21).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог щодо скасування податкового
повідомлення рішення від 28.02.2014 року №
та №000092311 від 28.02.2014 року в
частині визначення зобов'язання та
штрафних санкцій у розмірі 186376,50 грн.,
суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 01.03.2010року ТОВ
„Біо Лат" укладено з ТОВ «Апелла
Консалт» договір про абонентську
юридичну допомогу №01/03/15/БИ0 (а. с. 191-194
том.2).

Додатковими угодами від 31.12.2012 року та
31.12.2013 року до зазначеної угоди внесено
зміни щодо вартості послуг та терміну
дії договору (а. с. 195-196 том.2).

Згідно акту перевірки за перевіряємий
період ТОВ «Біо Лат» отримав від ТОВ
«Апелла Консалт» юридичних послуг на
загальну суму 1025327,74 грн.

Суд погоджується із висновками
відповідача щодо відсутності
підтвердження використання у
господарській діяльності зазначених
послуг, виходячи з наступного.

Згідно змісту наданих позивачем актів
здачі-приймання робіт (надання послуг)
позивачу протягом перевіряємого
періоду надавалися юридичні послуги (а.
с. 197-232).

Проте, суд зазначає, що зазначені акти
не містять інформації відносно того,
яку саме допомогу надано ТОВ «БІО ЛАТ»
при підготовці та оформленні
документів, а саме: не надані докази, що
ТОВ "Апелла Консалт" приймало участь у
підготовці договорів (угод), які
укладалися ТОВ «БІО ЛАТ» з іншими
підприємствами та громадянами, яка
саме надана допомога в організації
контролю за виконанням контрагентами
ТОВ «БІО ЛАТ» зазначених договорів, в
тому числі з метою накладення на
вказаних осіб договірних санкцій; не
надані документи відносно того, що ТОВ
"Апелла Консалт" брало участь у
розгляді питань про дебіторську та
кредиторську заборгованості по
виплаті, що значиться на балансі ТОВ
«БІО ЛАТ», та які здійснювалися заходи
щодо ліквідації цієї заборгованості;
не надані документи щодо проведення
ТОВ "Апелла Консалт" узагальнення
практики розгляду судових та інших
справ, результати розгляду претензій,
практику укладання та виконання
господарських договорів; не надані
документи щодо підтвердження надання
ТОВ "Апелла Консалт" консультації, в
тому усних, висновків, довідок з
правових питань, які виникають у
господарській діяльності клієнта.

Суд зазначає, що акти виконаних робіт
за весь час дії договору є ідентичними
за видами та не містять відсутніх у
договорі: порядку визначення вартості
робіт; ціни на види послуг або
інформації про вартість конкретного
виду наданої послуги, виконаної роботи.

Крім того, суд зазначає, що у штаті ТОВ
«БІО ЛАТ» працює юрист, а тому у
підприємства відсутня економічна
доцільність в наданні зазначених
послуг, так як зазначений перелік є
функціональними обов'язками штатного
юриста.

Згідно статті 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та сову звітність
в Україні" визначено, що первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинні та
облікові зведені документи повинні
мати такі обов'язкові реквізити: зміст
та обсяг господарської операції.

Згідно п.1 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" зазначеного
Закону, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факт
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарських операцій. При цьому
згідно п. 2 ст.3 зазначеного Закону
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності, що використовують
грошовий вимірник ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, акти виконаних робіт,
податкові накладні, тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного виконання господарської
операції та пов'язаності з
господарською діяльністю платника
податків.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції та пов'язані з господарською
діяльністю.

Відповідно до пункту 198.3 ст.198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку...".

При цьому неодмінною характерною рисою
господарської діяльності в податкових
правовідносинах є її направленість
спрямована на отримання доходу, що
зазначено п.п. 14.1.36 п.14 ст. 14
Податкового кодексу України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи.».

Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Таким чином, відсутність факту
придбання товарів (послуг) не дає права
платнику податків формувати валові
витрати та податковий кредит з ПДВ
навіть за наявності формально
складених, але не достовірних
документів або сплати грошових коштів.

Отже, суд приходить до висновку, що
позивачем не доведено отримання
економічної доцільності придбаних ТОВ
„БІО ЛАТ" юридичних послуг від ТОВ
„Апелла Консалт".

Відповідно до статті 3 Господарського
Кодексу України, під господарською
діяльністю розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність. Господарська діяльність,
що здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.
Господарська діяльність може
здійснюватись і без мети одержання
прибутку (некомерційна господарська
діяльність).

Згідно з ст. 42 Господарського кодексу
України підприємництво як вид
господарської діяльності - це
самостійна, ініціативна, систематична,
на власний ризик господарська
діяльність, що здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Таким чином, правильність формування
платником податків податкового
кредиту вимагає наявності зв'язку
витрат платника податків на придбання
послуг з його господарською
діяльністю, що полягає у намірі
платника податку отримати користь від
придбаних послуг. За відсутності
останнього, відсутні підстави для
зменшення бази оподаткування податком
на додану вартість за рахунок
включення податкового кредиту.

Отже, суд приходить до висновку, що
виходячи з вищенаведеного, ТОВ «БІО
ЛАТ» не надано під час перевірки та до
суду підтверджуючих документів, щодо
використання наданих юридичних послуг,
придбаних у ТОВ "Апелла Консалт" у
господарській діяльності
підприємства,.

Також, надані для перевірки акти
виконаних робіт не дають можливість
встановити зміст фактично наданих
послуг та яким чином надані послуги
були використані в господарській
діяльності позивача, а тому в
задоволенні позовних вимог щодо
скасування податкового повідомлення
рішення від 28.02.2014 року № та
№000092311 від 28.02.2014 року в частині
визначення зобов'язання та штрафних
санкцій у розмірі 186376,50 грн. необхідно
відмовити.

Задовольняючи позовні вимоги, щодо
скасування податкового повідомлення
рішення № від 28.02.2014 року, суд
вважає помилковими висновки
відповідача щодо нарахування позивачу
податку з доходів фізичних осіб,
виходячи з наступного.

На думку Конотопської ОДПІ ТОВ «БІО
ЛАТ» допустило порушення п.164.2.17 п. 164.2
ст. 164 Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
доходи фізичних осіб внаслідок того, що
ТОВ «БІО ЛАТ» було виплачено дохід само
зайнятій особі ФОП ОСОБА_4 у вигляді
товарно-матеріальних цінностей в
рахунок оплати послуг по перевезенню
сільськогосподарських культур та
укладання асфальтобетонного покриття
в с. Шаповалівка.

Проте, суд не погоджується із такими
висновками відповідача, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 15.10.2012 року між
ТОВ «Біо Лат» та ФОП ОСОБА_4 Вачик
Бахтоєвич укладено договір підряду №
19-10/12 на укладання асфальту (а.с. 134
том.1).

На виконання умов даного договору між
сторонами угоди підписано акт
приймання виконаних підрядних робіт за
жовтень 2012 року, згідно якого ФОП
ОСОБА_4 надані послуги з улаштування
асфальтобетонного покриття в с.
Шаповалівка, пл. Козацької слави, 5.
Загальна вартість
будівельно-монтажних робіт склала 20868,00
грн. (а.с. 134 том..1).

11.07.2012 року ФОП ОСОБА_4 укладено договір
з ТОВ «Біо Лат» № 11-07/2012 про виконання
робіт по перевезенню вантажів (а. с. 20-22
том.3).

Згідно вимог зазначеного договору ФОП
ОСОБА_4 зобов'язується виконати роботи
по перевезенню вантажними
автомобілями та причепами територією
України. На виконання умов договору
складено акти приймання наданих
послуг:

- від 21 серпня 2012 року на
перевезення сільськогосподарських
культур: пшениця, ярий ріпак. Загальна
вартість за цим актом за надання послуг
складає 63776,83 грн.

- від 12 листопада 2012 року на
перевезення сільськогосподарських
культур: зернових культур. Загальна
вартість за цим актом за надання послуг
складає 65582,37 грн. (а.с. 134 том.1).

Загальна сума наданих ФОП ОСОБА_4
послуг ТОВ «Біо Лат» згідно договорів
10/12 від 15.10.2012 року та від 11 липня 2012 року
за № 11-07/2012 склала 150227,20 грн.

Розрахунки за даним договором були
проведені згідно платіжних доручень №1
від 17.09.2012 р. на суму 24338,68 грн. та №3166 від
23.11.2012 р. на суму 20868,00 грн. (загальна сума
61283,35 грн.)

Заборгованість за надані послуги
станом на 01.03.2014 року становить 68075,85
грн., що підтверджується
оборотно-сальдовою відомістю по
рахунку 361 та рахується як кредиторська
заборгованість.

10.10.2012 року між ТОВ «БІО ЛАТ» та ФОП
ОСОБА_4 укладено договір купівлі
продажу № 10-10/12 товару згідно Додатку
№1 (а.с. 23-27 том.3)

Згідно умов Додатку №1 та видаткової
накладної №273 від 31.10.2012 р. предметом
угоди є тент Камаз та трос таможений
37062, а тому ФОП ОСОБА_4 отримано тент та
трос на загальну суму 12720,00 грн. (а.с.
27том.3).

В бухгалтерському обліку зазначені
операції проведені відображені на
рахунку 361, станом на 1 березня 2013 року
дана сума (12720,00грн) зазначена в
оборотно-сальдовій відомості по
рахунку 361 як дебіторська
заборгованість.

Згідно п.3.1. договору № 11-07/2012 від 11.07.2012
року ФОП ОСОБА_4 було поставлено
дизельне паливо згідно видаткових
накладних: № 324 від 30.11.2012 року на суму
1485,00 грн., № 279 від 31.1.2012року на суму 14258,70
грн., № 250 від 30.09.2012року на суму 14352,00
грн., № 208 від 23.08.2012року на суму 26718,15
грн. (а.с. 20-22, 28-32 том.3).

В бухгалтерському обліку зазначені
операції відображені на рахунку 361,
станом на 1 березня 2013 р. дана сума 56840,85
грн. зазначена в оборотно-сальдовій
відомості по рахунку 361 як дебіторська
заборгованість (а.с. 33 том.3).

Загальна сума на яку було відвантажено
товарно-матеріальних цінностей склала
69560,85 грн.

Отже загальна сума кредиторської
заборгованості за договором надання
послуг № 11-07/2012 від 11.07.2012 року
становить 68 075,85 грн.

Загальна сума дебіторської
заборгованості за договорами поставки
ТМЦ ФОП ОСОБА_4 станом на 01.03.2014 р.
становить 69560,85 коп.

Таким чином, розрахунки за матеріальні
цінності відвантажені ФОП ОСОБА_4
згідно вищевказаних видаткових
накладних на загальну суму 69560,85 грн. не
проводились, додаткові блага у не
грошовій формі не надавалися.

Відповідно до ст. 162 Податкового
кодексу України платниками податку на
доходи фізичних осіб є фізична особа -
резидент, яка отримує доходи як з
джерела їх походження в Україні, так і
іноземні доходи; фізична особа -
нерезидент, яка отримує доходи з
джерела їх походження в Україні;
податковий агент.

Згідно п. п. 14.1.180. ст. 14 Податкового
кодексу України податковий агент щодо
податку на доходи фізичних осіб -
юридична особа (її філія, відділення,
інший відокремлений підрозділ),
самозайнята особа, представництво
нерезидента - юридичної особи, інвестор
(оператор) за угодою про розподіл
продукції, які незалежно від
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками та/або форми нарахування
(виплати, надання) доходу (у грошовій
або негрошовій формі) зобов'язані
нараховувати, утримувати та сплачувати
податок, передбачений розділом IV цього
Кодексу, до бюджету від імені та за
рахунок фізичної особи з доходів, що
виплачуються такій особі, вести
податковий облік, подавати податкову
звітність контролюючим органам та
нести відповідальність за порушення
його норм в порядку, передбаченому
статтею 18 та розділом IV цього Кодексу;

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_4
зареєстрований у Конотопській
райдержадміністрації Сумської області
03.05.2001 р. та отримав Свідоцтво про
державну реєстрацію, номер запису про
реєстрацію 2 000066.

Згідно п. 291.6 ст. 291 Податкового кодексу
України передбачено, що платники
єдиного податку повинні здійснювати
розрахунки за відвантажені товари
(виконані роботи, надані послуги)
виключно у грошовій формі (готівковій
та/або безготівковій).

Відповідно до п.п.14.1.47 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України
додаткові блага - кошти, матеріальні чи
нематеріальні цінності, послуги, інші
види доходу, що виплачуються
(надаються) платнику податку
податковим агентом, якщо такий дохід не
є заробітною платою та не пов'язаний з
виконанням обов'язків трудового найму
або не є винагородою за
цивільно-правовими договорами
(угодами), укладеними з таким платником
податку.

З матеріалів справи, судом встановлено
що розрахунки за матеріальні цінності
відвантажені ФОП ОСОБА_4 на загальну
суму 69560,85 грн. не проводились у
товарному вигляді, а тому суд приходить
до висновку, що додаткові блага у не
грошовій формі не надавалися.

Таким чином, суд приходить до висновку
про помилкові висновки відповідача
щодо порушення ТОВ «Біо Лат» п. п.
164.2.17. п. 164.2. ст. 164 Податкового кодексу
України .

Отже, суд приходить до висновку, що
підстав для включення до
оподаткованого доходу суми доходів
отриманих платником податку як
додаткове благо у вигляді вартості
товарів ФОП ОСОБА_4 не має, а тому
податкове повідомлення - рішення
Сумської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області №№ від 28.02.2014 р. прийнято
з порушенням вимог ч.2 ст. 19 Конституції
України та підлягає скасуванню.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог щодо скасування податкового
повідомлення рішення № від 28.02.2014
року на суму 691516,25 грн. та податкове
повідомлення рішення №1 від 28.02.2014
року на зменшення бюджетного
відшкодування у розмірі - 52179 грн. та
суму штрафних санкцій у розмірі 13405
грн., суд виходить з наступного.

Суд зазначає, що проведеною перевіркою
відповідності первинних
бухгалтерських та податкових
документів чинному законодавству
відповідачем встановлено порушення п.
201.1, 201.7, 201.10 ст. 201. п. 192.1 ст.192, п.198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, а саме
віднесення позивачем до податкового
кредиту сум ПДВ по податковим
накладним виписаним: ТОВ «БІО-ЛАН» в
розмірі 641666 грн. (в т.ч. по податковим
періодам: за квітень 2011року -300000 грн., за
травень 2011року -225000 грн., за вересень
2011року -33333 грн., за жовтень 2011року - 83333
грн.) та ТОВ «Фірма ЛААД» в розмірі 61363
грн. (в т.ч. по податковим періодам: за
січень 2013року -36015 грн., за лютий 2013року
-25348 грн.), оформлених з порушенням
встановленого порядку, а саме ціна та
кількість отриманих товарів та наданих
послуг не співпадає з ціною та
кількістю вказаною у видаткових
накладних та актах виконаних робіт.

Представники позивача у судовому
засіданні та в письмових поясненнях не
заперечували факт вчинення порушення
проте, зазначали, що ті обставини, що
продавцем чи виконавцем не вірно
зазначено ціна та кількість продукції
чи наданих послуг, які поставлялися чи
надавались за попередньою передплатою,
є незначними недоліками в заповненні
податкових накладних, які, не роблять
накладні недійсними та не свідчать про
їх неналежність та недопустимість як
доказів сплати податку на додану
вартість в ціні послуг чи товарів та,
відповідно, не є підставою для
висновку про неправомірність
віднесення понесених покупцем чи
замовником витрат до податкового
кредиту (а.с. 135-137 том.3).

Суд погоджується із висновками
відповідача та спростовує доводи
представника позивача, виходячи з
наступного.

Так, 20.04.2011 року між ТОВ «БІО-ЛАН » та
ТОВ «БІО ЛАТ» укладено договори на
поставку сої за № 105/84-с від 30.12.2011 року
та № 105/49-с (а. с. 98 том.3).

Суд зазначає, що 29.04.2011 року ТОВ «Біо
Лан» виписано податкову накладну №45/2,
згідно якої ціна сої товарної без ПДВ
визначена у розмірі 3333,33 грн. Вартість
згідно видаткової накладної складає
2916, 66 грн. Також, згідно видаткової
накладної та зазначено в договорі
кількість складає 514,29 тон, а згідно
податкової накладної - 450 тон. Загальна
сума ПДВ по податковій накладній - 1800000,
а сума ПДВ по податковій накладній - 300000
грн. (а.с. 95 том.3).

27.05.2011 року ТОВ «Біо Лан» виписано
податкову накладну №15/2, згідно якої
ціна сої товарної без ПДВ визначена у
розмірі 3333,33 грн. Вартість згідно
видаткової накладної складає 2916, 66 грн.
Також, згідно видаткової накладної та
зазначено в договорі кількість складає
385,71тон, а згідно податкової накладної -
337,5 тон. Загальна сума ПДВ по податковій
накладній - 1350000, а сума ПДВ по
податковій накладній - 225000,00 грн. (а.с. 94
том.3).

30.09.2011 року ТОВ «Біо Лан» виписано
податкову накладну №145/2, згідно якої
ціна сої товарної без ПДВ визначена у
розмірі 3333,33 грн. Вартість згідно
видаткової накладної складає 2916, 66 грн.
Також, згідно видаткової накладної та
зазначено в договорі кількість складає
142,86 тон, а згідно податкової накладної
- 125 тон. Загальна сума ПДВ по податковій
накладній - 83333,33 грн., а сума ПДВ по
податковій накладній - 500 000,00 грн. (а.с. 92
том.3).

24.10.2011 року ТОВ «Біо Лан» виписано
розрахунок №2/2, згідно якого ціна сої
товарної без ПДВ визначена у розмірі
3333,33 грн. Вартість згідно видаткової
накладної складає 2916, 66 грн. Також,
згідно видаткової накладної та
зазначено в договорі кількість складає
- -85,71 тон, а згідно податкової
накладної - -75 тон. Загальна сума ПДВ по
податковій накладній - - 50 000, а сума ПДВ
по податковій накладній - -300 000 грн. (а.с.
93 том.3).

28.10.2011 року ТОВ «Біо Лан» виписано
податкову накладну №92/2, згідно якої
ціна сої товарної без ПДВ визначена у
розмірі 3333,33 грн. Вартість згідно
видаткової накладної складає 2916, 66 грн.
Також, згідно видаткової накладної та
зазначено в договорі кількість складає
142,86 тон, а згідно податкової накладної
- 125 тон. Загальна сума ПДВ по податковій
накладній - 500000, а сума ПДВ по
податковій накладній - 83333,33 грн. (а.с. 91
том.3).

Отже, суд зазначає, що загальна ціна
постачання згідно видаткової
накладної та вказаної в договорі
відрізняється на 962, 5 грн., кількість
згідно податкової накладної на 1100, 00
грн., а загальна сума з ПДВ по
податковим накладним на 641666, 66 грн.

Таким чином, кількість фактично
поставленої сої більше на 137,5 т ніж та
кількість яка визначена в податкових
накладних.

Також, між ТОВ «Фірма ЛААД» та ТОВ «БІО
ЛАТ» був укладений договір транспортно
експедиційного обслуговування № 28-12/12
від 28 грудня 2012 року.

Згідно податкових накладних складених
«Фірма «ЛААД» в адресу ТОВ «БІО ЛАТ»
перевезено вантажів в кількості 1638,99
тон, а в актах виконаних робіт
перевезено вантажів 1494,05 тон. Крім того,
ціна за 1 тону перевезення в податкових
накладних визначена в розмірах 183,88 грн.
та 205,36 грн. за 1 тону без ПДВ, а в актах
виконаних робіт ціна перевезення за 1
тону становить 205,36 грн. за 1 тону без
ПДВ. (а. с. 99-106 том.3).

Отже, виписані ТОВ «Фірма «ЛААД»
податкові накладні, оформлені з
порушенням встановленого порядку,
оскільки кількість перевезених
вантажів та ціна за 1 тону перевезення
зазначена в податкових накладних не
співпадає з кількістю перевезених
вантажів визначених в актах
здачі-приймання виконаних робіт і
витрачання коштів.

Відповідно до п. 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
що підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу.

Згідно пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової
накладної;

б) дата виписування податкової
накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку
(продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування
податку;

ж) ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Відповідно до п. 192.1 ст. 192 Податкового
кодексу України якщо після постачання
товарів/послуг здійснюється будь-яка
зміна суми компенсації їх вартості,
включаючи наступний за постачанням
перегляд цін, перерахунок у випадках
повернення товарів/послуг особі, яка їх
надала, або при поверненні
постачальником суми попередньої
оплати товарів/послуг, суми податкових
зобов'язань та податкового кредиту
постачальника та отримувача
підлягають відповідному коригуванню.

Згідно пункту 192.1.1 ст. 192 Податкового
кодексу України якщо внаслідок такого
перерахунку відбувається зменшення
суми компенсації на користь платника
податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно зменшує
суму податкових зобов'язань за
результатами податкового періоду,
протягом якого був проведений такий
перерахунок, та надсилає отримувачу
розрахунок коригування податку;

б) отримувач відповідно зменшує суму
податкового кредиту за результатами
такого податкового періоду в разі, якщо
він зареєстрований як платник податку
на дату проведення коригування, а також
збільшив податковий кредит у зв'язку з
отриманням таких товарів/послуг.

Відповідно до 192.1.2 ст. 192 Податкового
кодексу України якщо внаслідок такого
перерахунку відбувається збільшення
суми компенсації на користь платника
податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно збільшує
суму податкових зобов'язань за
результатами податкового періоду,
протягом якого був проведений такий
перерахунок, та надсилає отримувачу
розрахунок коригування податку;

б) отримувач відповідно збільшує суму
податкового кредиту за результатами
такого податкового періоду в разі, якщо
він зареєстрований як платник податку
на дату проведення перерахунку.

Отже, суд вважає, що обов'язковою умовою
віднесення до податкового кредиту суми
податку на додану вартість, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг є належним чином
оформлена податкова накладна яка
відповідає обсягам та ціні товару, що
зазначені в актах виконаних робіт та
видаткових накладних.

Проте, позивачем зазначені вимоги
Податкового кодексу України щодо
відповідності податкової накладної
обсягам та ціни товару виконані не
були, а тому, суд приходить до висновку,
що податкове повідомлення рішення
№ від 28.02.2014 року на суму 691516,25 грн.
та податкове повідомлення рішення
№1 від 28.02.2014 року на зменшення
бюджетного відшкодування у розмірі -
52179 грн. та суму штрафних санкцій у
розмірі 13405 грн. прийняті відповідно
вимог ч.2 ст.19 Конституції України, а
тому не підлягають скасуванню.

Задовольняючи позовні вимоги, щодо
скасування податкового повідомлення
рішення № від 28.02.1014 року на суму
1727393,75 грн. та від 28.02.2014 року на
суму 764790 грн. зменшення бюджетного
відшкодування та на суму штрафних
санкцій у розмірі 191197,50 грн., суд
виходить з наступного.

В обґрунтування правомірності
зазначених податкових повідомлень
рішень відповідач посилається на
збитковість господарських операцій з
реалізації покупної сої, а саме сої
придбаної у підприємств: ТОВ «Курланд»,
ТОВ «Біо Лан», ТОВ «Дубов'язівський
елеватор» та в подальшому
реалізованої на експорт.

Проте, суд не погоджується із такими
висновками Конотопської ОДПІ, виходячи
з наступного.

Судом встановлено, що ТОВ «БІО ЛАТ»
уклало з ТОВ «Дубов'язівський
елеватор» договір поставки № 116/09/11-с
від 16.09.2011року. Згідно договору ТОВ
«Дубов'язівський елеватор» -
постачальник та ТОВ «БІО ЛАТ» -
покупець уклали договір про поставку
товару українського походження врожаю
2011 року (а.с. 102-130 том.2)

Придбана соя у ТОВ «Дубовязівський
елеватор» була реалізована ТОВ «Біо
Лат» на експорт згідно контракту
№510/14203500 від 07.09.2011р. "Alfred C. Toepfer International
GmbH" (а.с. 114-121 том.2).

Також, судом встановлено що ТОВ «БІО
ЛАТ» уклало з ТОВ «Курланд» договір
поставки №113/256-12с від 22.10.2012року.
Згідно договору ТОВ «Курланд» -
постачальник та ТОВ «БІО ЛАТ»
-покупець уклали договір про поставку
товару українського походження врожаю
2012 року.

Придбана соя у ТОВ «Курланд» була
реалізована ТОВ «Біо Лат» на експорт
згідно контракту №Со076/12 від 13.11.2012р.
"OLAM INTERNATIONAL LIMITED" (а.с. 106-113 том.2).

ТОВ «БІО ЛАТ» уклало з ТОВ «Біо Лан»
договір поставки № 105/84-с від 30.12.2011року,
№ 105/49-с від 20.04.2011року (а. с. 99 100 том.2)

Згідно договору № 105/84-с від
30.12.2011року ТОВ «Біо ЛАН» - постачальник
та ТОВ «БІО ЛАТ» - покупець уклали
договір про поставку товару
українського походження врожаю 2011
року.

Придбана соя у ТОВ «Біо Лан» була
реалізована на експорт згідно
контракту №510/14203500 від 07.09.2011р. (а.с. 114-121
том.2).

Суд зазначає, що реальність зазначених
господарських операцій відповідачем
не заперечувалось ні в акті перевірки
ні в судовому засіданні.

Проте, Конотопська ОДПІ зазначає, що
ТОВ «БІО ЛАТ» було придбано сою з
урахуванням всіх витрат на суму 13466049,51
грн. (з ПДВ), а реалізовано нерезидентам
України на суму 13049642,61 грн. (за нульовою
ставкою ПДВ), тобто підприємство
понесло збитки від зазначених
операцій та метою зазначених операцій
є лише мінімізація податку на додану
вартість .

Проте, зазначене твердження
податкового органу щодо збитковості
даних операцій не відповідає реальним
обставинам та вимогам Податкового
кодексу України.

Так, загальна сума, за яку було придбана
соя склала 13466049,51 з урахуванням ПДВ.
Сума ПДВ, перерахована контрагентам по
даній операції, склала 2244341,59 грн.

Таким чином, вартість придбаної сої,
без урахування ПДВ склала 11221707,92 грн.
(13466049,51-2 244 341,59= 11221707,92).

В той же час загальна вартість
реалізації сої, (за нульовою ставкою
ПДВ) склала 13049642,61 грн. Про що
відповідач зазначає в акті перевірки.

Отже, ціна реалізації сої перевищила
ціну її придбання (без урахування ПДВ)
на 1827934,69 грн. (13 049 642,61 -11 221707,92-=1 827934,69
грн.).

Згідно п.138.1. ст.138 Податкового кодексу
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Як встановлено підпунктом "в" підпункту
138.10.4. пункту 138.10 статті 138 Податкового
кодексу України інші операційні
витрати, що включають, зокрема: інші
витрати операційної діяльності,
пов'язані з господарською діяльністю, у
тому числі, але не виключно: суми
коштів, внесені до страхових резервів у
порядку, передбаченому статтею 159 цього
Кодексу; суми нарахованих податків та
зборів, установлених цим Кодексом (крім
тих, що не визначені в переліку
податків та зборів, встановлених цим
Кодексом), єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, відшкодування
Пенсійному фонду України сум фактичних
витрат на виплату і доставку пенсій,
призначених відповідно до пункту "а"
статті 13 Закону України "Про пенсійне
забезпечення", сум фактичних витрат на
виплату і доставку пенсій, призначених
відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", різниці між сумою
пенсії, призначеної за Законом України
"Про наукову і науково-технічну
діяльність", та сумою пенсії,
обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів, на яку має право
особа, які згідно із законодавством
фінансуються за рахунок коштів
підприємств, установ, організацій в
обов'язковому порядку, а також інших
обов'язкових платежів, встановлених
законодавчими актами, за винятком
податків та зборів, передбачених
підпунктами 139.1.6 і 139.1.10 статті 139 цього
Кодексу, та пені, штрафів, неустойки,
передбачених підпунктом 139.1.11 статті 139
цього Кодексу.

Однак, слід відмітити, що за приписами
пп.139.1.6 п.139.1. ст.139 Податкового кодексу
України не включаються до складу
витрат: суми податку на прибуток, а
також податків, установлених пунктом
153.3 статті 153 та статтею 160 цього
Кодексу; податку на додану вартість,
включеного до ціни товару (роботи,
послуги), що придбаваються платником
податку для виробничого або
невиробничого використання, податків
на доходи фізичних осіб, які
відраховуються із сум виплат таких
доходів згідно з розділом IV цього
Кодексу.

Отже, за правилами Податкового кодексу
України кошти, сплачені в рахунок
податкових зобов'язань з ПДВ, не є
витратами, які враховуються при
визначенні доходу.

Крім того, відповідно до п. 200.1 ст. 200
Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з п. 200.3 ст. 200 Податкового
кодексу України при від'ємному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то
відповідно до п. 200.4 ст. 200 Податкового
кодексу України: а) бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Отже, суд зазначає, що податок на додану
вартість є непрямим податком,
особливістю справляння якого є
можливість в подальшому відшкодувати
понесені витрати зі сплати цього
податку шляхом зменшення належних до
сплати сум ПДВ за рахунок від'ємного
значення з наступним відшкодуванням
цього податку з бюджету, - за умови
підтвердження права позивача на
податковий кредит по господарським
операціям.

З огляду на викладене, суд вважає
помилковими твердження відповідача
про збитковість спірних господарських
операцій,

Щодо правомірності формування
податкового кредиту суд зазначає, що
відповідно до п.п. 14.1.181. ст. 14
Податкового кодексу України,
податковий кредит це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до п.198.1. ст. 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво,
спорудження, створення) необоротних
активів, у тому числі при їх ввезенні на
митну територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території У
країни, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2. ст.198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

Дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

Дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

ТОВ « БІО ЛАТ» отримало від всіх
контрагентів, вказаних в даному акті,
податкові накладні, копії яких були
надані при перевірці.

Таким чином, в силу підпунктів п.198.2.
ст.198 Податкового кодексу України у ТОВ
«БІО ЛАТ» виникло право на податковий
кредит. Дане право виникло з моменту
отримання відповідних податкових
накладних.

Жодним рішенням чи іншим документом
податкові накладні, зазначені в даному
акті, не визнано недійсними чи такими,
що оформлено з порушенням вимог
законодавства. Всі суми ПДВ вказані в
податкових накладних товариством було
перераховано контрагентам.

Тобто усі вимоги, які ставляться
Податкового кодексу України до правил
формування податкового кредиту
товариством дотримано.

Таким чином, при перевірці податковому
органу було надано підтвердження оплат
товару отриманого ТОВ «БІО ЛАТ», що
посвідчують правомірність віднесення
сум до складу податкового кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте, суд зазначає, що відповідачем
правомірність винесених податкових
повідомлень-рішень належним чином не
довів, а тому податкові повідомлення
рішення податкового повідомлення
рішення № від 28.02.1014 року на суму
1727393,75 грн. та від 28.02.2014 року на
суму 764790 грн. зменшення бюджетного
відшкодування та на суму штрафних
санкцій у розмірі 191197,50 грн., підлягають
скасуванню.

Задовольняючи позовні вимоги, щодо
скасування податкового повідомлення -
рішення № від 28.02.2014 року, суд
виходить з наступного.

Суд зазначає, що проведеною перевіркою
відповідачем встановлено порушення
ТОВ «Біо Лат» п. 188.1 ст.188 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження податкового зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 778196
грн. в т.ч.: за жовтень 2011 року в сумі 40
грн., за листопад 2011 року в сумі 123763 грн.,
за грудень 2011року в сумі 15966 грн., за
лютий 2012 року в сумі 8335 грн., за
березень 2012 року в сумі 17733грн., за
травень 2012 року в сумі 20 грн., за
червень 2012 року в сумі 24 грн., за
серпень 2012 року в сумі 457грн., за
вересень 2012 року в сумі 651 грн., за
жовтень 2012р. в сумі 137329грн., за листопад
2012 року в сумі 132359 грн., за грудень 2012
року в сумі 130874грн., за січень 2013року в
сумі 196651грн., за лютий 2013 року -13994грн.
внаслідок того, що підприємством
проводилася протягом 2011-2012 років
реалізація покупцям - фізичним особам,
що не зареєстровані як платники
податку на додану вартість та
пов'язаним особам з ТОВ «БІО ЛАТ»: ТОВ
«Біо Агро»; ТОВ "Дубов"язівський
елеватор"; ТОВ "Курланд" за цінами
нижче за звичайні ціни та в періоді з
01.01.2013р. по 01.09.2013р. ТОВ «БІОЛАТ»
проводив реалізацію
сільськогосподарської продукції
підприємствам - пов'язаним особам з ТОВ
«БІО ЛАТ» за цінами, які менше від
звичайних цін більше ніж на 20
відсотків.

Зазначений висновок відповідачем будо
зроблено згідно листа Управління
статистики у Конотопському районі
№36-113/1517 від 20.11.2013 року, яким були
надані середні ціни реалізації
підприємств Конотопського району на
сільськогосподарську продукцію за
період з 01.01.2013р. по 01.09.2013р. та
інформації сайту «Агропрофі».

Судом встановлено, що протягом
перевіряє мого періоду ТОВ «БІО ЛАТ»
здійснювало реалізацію ТОВ
"Дубов"язівський елеватор"; ТОВ
"Курланд" сільськогосподарської
продукції

Згідно: п. 188.1. ст. 188 Податкового кодексу
України база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).

У разі постачання виробничих або
невиробничих засобів, інших
товарів/послуг без оплати, з частковою
оплатою, у межах обміну, у межах
дарування, у рахунок оплати праці
фізичним особам, які перебувають у
трудових відносинах із платником
податку, пов'язаній з постачальником
особі, суб'єкту господарювання, який не
зареєстрований платником податку,
іншим особам, які не зареєстровані
платниками податку, база оподаткування
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін».

Суд зазначає, що в період з 01.01.2011 р. по
31.12.2012 р. діяли положення п. 1.20 ст. 1
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

Згідно п. 1.20. ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(який діяв до 01.01.2013р. та згідно з
розділом ХІХ Прикінцевих положень
Податкового кодексу України)
встановлено, що якщо цим пунктом не
встановлено інше, звичайною вважається
ціна товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору. Якщо не доведене
зворотне, вважається, що така звичайна
ціна відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за
якою товари (роботи, послуги)
передаються іншому власнику за умови,
що продавець бажає передати такі
товари (роботи, послуги), а покупець
бажає їх отримати за відсутності
будь-якого примусу, обидві сторони є
взаємно незалежними юридично та
фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (а за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг).

Ринок товарів (робіт, послуг) - сфера
обігу товарів (робіт, послуг), яка
визначається виходячи з можливості
покупця (продавця) реально і без
значних додаткових витрат придбати
(продати) товар (роботу, послугу) на
найближчій стосовно будь-якої із
сторін договору території.

Ідентичні товари (роботи, послуги) -
товари (роботи, послуги), що мають
однакові характерні для них основні
ознаки. Під час визначення
ідентичності товарів беруться до
уваги, зокрема, їх фізичні
характеристики, які не впливають на їх
якісні характеристики і не мають
суттєвого значення для визначення
ознак товару, якість і репутація на
ринку, країна походження та виробник.
Незначні відмінності в їх зовнішньому
вигляді можуть не враховуватися.

Однорідні товари (роботи, послуги) -
товари (роботи, послуги), які не є
ідентичними, мають подібні
характеристики і складаються зі схожих
компонентів, що дозволяє їм виконувати
однакові функції та (або) бути
взаємозамінними. Під час визначення
однорідності товарів (робіт, послуг)
беруться до уваги, зокрема, їх якість,
наявність товарного знака, репутація
на ринку, країна походження та
виробник.

Для визначення звичайної ціни товару
(робіт, послуг) використовується
інформація про укладені на момент
продажу такого товару (роботи, послуги)
договори з ідентичними (однорідними)
товарами (роботами, послугами) у
співставних умовах. Зокрема,
враховуються такі умови договорів, як
кількість (обсяг) товарів (наприклад,
обсяг товарної партії), строки
виконання зобов'язань, умови платежів,
звичайних для такої операції, а також
інші об'єктивні умови, що можуть
вплинути на ціну. Умови договорів на
ринку ідентичних (у разі їх відсутності
- однорідних) товарів (робіт, послуг)
визнаються співставними, якщо
відмінність між такими умовами суттєво
не впливає на ціну, або може бути
економічно обґрунтована. При цьому,
враховуються звичайні при укладанні
угод між непов'язаними особами
надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але
не виключно, враховуються знижки,
пов'язані з сезонними та іншими
коливаннями споживчого попиту на
товари (роботи, послуги), втратою
товарами якості або інших
властивостей; закінченням (наближенням
дати закінчення) строку зберігання
(придатності, реалізації); збутом
неліквідних або низьколіквідних
товарів; маркетинговою політикою, у
тому числі при просуванні товарів
(робіт, послуг) на ринки; наданням
дослідних моделей і зразків товарів з
метою ознайомлення з ними споживачів.

Якщо товари (роботи, послуги), ідентичні
(за їх відсутності - однорідні) товарам
(роботам, послугам), стосовно яких
визначається звичайна ціна, прилюдно
пропонуються до продажу, або мають
ціни, встановлені на організованому
ринку цінних паперів, або мають біржову
ціну (біржове котирування), визначення
звичайної ціни у встановленому в
абзаці першому цього підпункту порядку
здійснюється із врахуванням таких
факторів.»

Відповідно до п.п. 1.20.2 п. 1.20 ст. 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» для визначення звичайної
ціни товару (робіт, послуг)
використовується інформація про
укладені на момент продажу такого
товару договори з ідентичними товарами
у співставних умовах. Зокрема,
враховуються такі умови договорів, як
кількість (обсяг) товарів (наприклад,
обсяг товарної партії"), строки
виконання зобов'язань, умови платежів,
звичайних для такої операції, а також
інші об'єктивні умови, що можуть
вплинути на ціну.

Умови договорів на ринку ідентичних (у
разі їх відсутності - однорідних)-
товарів (робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну, або може бути економічно
обґрунтована.

При цьому, враховуються звичайні при
укладанні угод між непов'язаними
особами надбавки чи знижки до ціни.
Зокрема, але не виключно, враховуються
знижки, пов'язані з сезонними та іншими
коливаннями споживчого попиту на
товари (роботи, послуги), втратою
товарами якості або інших
властивостей; закінченням (наближенням
дати закінчення) строку зберігання
(придатності, реалізації); збутом
неліквідних або низько ліквідних
товарів; маркетинговою політикою, у
тому числі при просуванні товарів
(робіт, послуг) на ринки; наданням
дослідних моделей і зразків товарів з
метою ознайомлення з ними споживачів.

Проте, податковий орган при проведенні
перевірки не надав належних доказів
звичайних цін на момент укладення та
виконання договорів з вищевказаними
контрагентами, а послався лише на
власні висновки згідно даних
отриманих листом управління
статистики у Конотопському районі
№36-113/1517 від 20.11.2013 року, яким були
надані середні ціни реалізації
підприємств Конотопського району на
сільськогосподарську продукцію за
період з 01.01.2013 року по 01.09.2013 року, які в
акті не наведені.

Крім того, представниками відповідача
в акті перевірки та в судовому
засіданні не надано належного
підтвердження, що сайт «АГРОПРОФІ»
може використовуватися для визначення
звичайної ціни в порядку передбаченому
п. 1.20.2 ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» з
врахуванням співставних умов по
договорам, які укладалися в той самий
період, що і договори, укладені ТОВ «БІО
ЛАТ» з ідентичним товаром, його
кількістю, якістю, умовами поставки,
оплати, розподілу ризиків та
відповідальності.

Крім того, суд зазначає, що податковий
орган в акті перевірки не визначає, на
яку дату ним взята ціна, на яку він
посилається.

Отже, порядок визначення податковим
органом звичайної ціни, суперечить
вимогам п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
який діяв з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р.

Крім того, відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.
14 Податкового кодексу України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.202 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України,
встановлено, що продаж (реалізація)
товарів - будь-які операції, що
здійснюються згідно з договорами
купівлі-продажу, міни, поставки та
іншими господарськими,
цивільно-правовими договорами, які
передбачають передачу прав власності
на такі товари за плату або компенсацію
незалежно від строків її надання, а
також операції з безоплатного надання
товарів.

Частиною 3 статті 189 Господарського
кодексу України встановлено, що
суб'єкти господарювання
використовують у своїй діяльності
вільні та державні регульовані ціни.

Відповідно до статті 190 Господарського
кодексу України вільні ціни
визначаються на всі види продукції
(робіт, послуг), за винятком тих, на які
встановлено державні регульовані ціни.
Вільні ціни визначаються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою
сторін, а у внутрішньогосподарських
відносинах - також за рішенням суб'єкта
господарювання.

Отже, суб'єкти господарювання є
вільними у визначенні умов договору, у
тому числі визначенні ціни договору, за
виключенням цін на товар, ціни на який
підлягають державному регулюванню.

Що стосується визначення звичайних цін
при продажу продукції в період з 01.01.2013
р. по 01.09.2013 р., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 39 Податкового
кодексу України податковий орган при
визначенні звичайної ціни повинен
керуватися одним із методів визначення
звичайної ціни.

Проте, відповідачем при доведенні
звичайної ціни посилається лише на
лист управління статистики
Конотопського району і не зазначає
метод, яким керується для її
визначення.

Відповідно до п.39.2 ст. 39 Податкового
кодексу України при визначенні
звичайної ціни згідно з методами,
встановленими цим пунктом,
використовується інформація про ціни в
операціях між непов'язаними особами у
співставних умовах на відповідному
ринку товарів (робіт, послуг).

При цьому, умови визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами істотно не впливає на
ціни, які отримуються в результаті
застосування методів, встановлених цим
пунктом.

Для визначення звичайної ціни товару
(роботи, послуги) згідно з методом
порівняльної неконтрольованої ціни
(аналогів продажу) використовується
інформація про укладені на момент
продажу такого товару (роботи, послуги)
договори з ідентичними (однорідними)
товарами (роботами, послугами) у
порівнянних умовах на відповідному
ринку товарів (робіт, послуг).
Враховуються, зокрема, такі умови
договорів, як кількість (обсяг) товарів
(наприклад, обсяг товарної партії);
обсяг функцій, що виконуються
сторонами; умови розподілу між
сторонами ризиків і вигод; строки
виконання зобов'язань; умови
здійснення платежів, звичайних для
такої операції; характеристика ринку
товарів, на якому здійснено
господарську операцію;
бізнес-стратегія підприємства;
звичайні надбавки чи знижки до ціни під
час укладення договорів між
непов'язаними особами, а також інші
об'єктивні умови, що можуть вплинути на
ціну. При цьому умови договорів на
ринку ідентичних (за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг)
визнаються порівнянними, якщо
відмінність між такими умовами істотно
не впливає на ціну або може бути
економічно обґрунтована. При цьому
враховуються звичайні під час
укладення договорів між непов'язаними
особами надбавки чи знижки до ціни,
зокрема знижки, зумовлені сезонними та
іншими коливаннями споживчого попиту
на товари (роботи, послуги), втратою
товарами якості або інших
властивостей; закінченням (наближенням
дати закінчення) строку зберігання
(придатності, реалізації); збутом
неліквідних або низько ліквідних
товарів.

Проте, згідно змісту акті перевірки,
податковий орган для визначення
звичайної ціни взяв для співставності
лише одну умову - ціну.

При цьому, податковий орган не
співставляв такі умови договору як
момент його підписання, кількість
товару, строки поставки, строки оплати
товару, розподіл обов'язків сторін
контракту та інших умов, які
безпосередньо впливають на формування
ціни контракту.

Отже, суд приходить до висновку, що
податковим органом зроблено
помилковий висновок про порушення
підприємством п. 188.1 ст. 188 Податкового
кодексу внаслідок того, що
підприємством проводилась реалізація
сільськогосподарської продукції за
цінами нижчими за звичайні та такими,
що є меншими від звичайних цін більше
ніж на 20 відсотків.

Отже, податкове новідомлення-рішення
№ від 28.02.2014 року про визначення
грошового зобов'язання в сумі 778196 грн.
та штрафної санкції в розмірі 972745 грн. є
протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, позивач в адміністративному
позові зазначає, що відповідачем в акті
перевірки зазначено про порушення
ТОВ «Біо Лат» п. 198.5 ст. 198 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження податкового зобов'язання з
податку на додану вартість за квітень
2011 року в сумі 38393 грн. внаслідок того,
що підприємством не в повній мірі
нараховано податкові зобов'язання по
загибелі врожаю ріпаку та озимої
пшениці.

Проте, суд зазначає, що згідно
розрахунку податкових-повідомлень
рішень наданих позивачем та
відповідачем, донарахувань або
зменшення сум податків відповідачем
згідно зазначеного порушення не
здійснювалось (а.с. 49-50, 53, 89-90 том.3), а
тому підстави для дослідження судом
зазначеного порушення відсутні.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 159, 160, 161, 162, 163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Біо Лат" до
Конотопської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнити
частково.

Скасувати податкові повідомлення -
рішення Конотопської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області від 28.02.2014 р. № та
№.

Скасувати податкові повідомлення -
рішення Конотопської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області від 28.02.2014 р. № в
частині основного зобов'язання на суму
712611 грн. та штрафних санкцій на суму
178152,50 грн., № в частині основного
зобов'язання на суму 828701 грн. та
штрафних санкцій на суму 201176,50 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис)
О.А. Прилипчук

З оригіналом згідно

Суддя
О.А. Прилипчук

Повний текст постанови складено 02.06.2014
р.