Справа № 817/1480/14
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1480/14

12 червня 2014 року 10год. 47хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Комшелюк Т.О. за
участю секретаря судового засідання
Лукащик Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: представник Нестерчук О.І.,

відповідача: представник не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Здолбунівської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Рівненській області

до Відділу державної виконавчої
служби Острозького районного
управління юстиції

про визнання протиправними та
скасування постанов, зобов'язання
вчинення певних дій

ВСТАНОВИВ:

Здолбунівська ОДПІ ГУ Міндоходів у
Рівненській області звернулася до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Відділ державної виконавчої служби
Острозького районного управління
юстиції про визнання протиправними та
скасування постанов про відмову у
відкритті виконавчого провадження
№42775214 від 03.04.2014 року, №42775047 від 03.04.2014
року, №42866895 від 09.04.2014 року, №42867040 від
09.04.2014 року, №42866946 від 09.04.2014 року, №42866749
від 09.04.2014 року, зобов'язання вчинення
певних дій.

На обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що ним до відповідача
було подано заяви про примусове
виконання постанов Острозького
районного суду Рівненської області про
визнання фізичних осіб винними у
вчиненні адміністративного
правопорушення та накладення на них
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу.

Поряд з тим, після подання вказаних
заяв разом з доданими до них
виконавчими документами відповідачем
були прийняті постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження з
підстав, визначених в п. 8 ч. 1 ст. 26
Закону України «Про виконавче
провадження», у яких зазначено, що
заяви про примусове виконання не
відповідають змісту резолютивної
частини виконавчих документів, що
унеможливлюють їх виконання.

Позивач вважає, що така обставина, як
невідповідність заяви змісту
резолютивної частини виконавчого
документу не передбачена
законодавством та не є підставою для
відмови у відкритті виконавчого
провадження.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та надав аналогічні
пояснення, викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача заперечень
проти позову суду не надав, у судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце судового розгляду був належним
чином повідомлений у відповідності до
положень ч. 4 ст. 181 КАС України.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

За таких обставин, на підставі ч. 4 ст. 128
КАС України, суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши письмові докази,
наявні в матеріалах справи, суд прийшов
до висновку, що позов належить до
часткового задоволення, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 19.03.2014 року та
27.03.2014 року заступником начальника
Острозького відділення Здолбунівської
ОДПІ ГУ Міндоходів у Рівненській
області на ім'я начальника відділу
державної виконавчої служби
Острозького районного управління
юстиції були подані заяви про
примусове виконання постанов
Острозького районного суду по справі
№567/182/ 13-п від 15.02.2013 року про накладення
на ОСОБА_2 адміністративного стягнення
у виді штрафу у розмірі 340,00 грн., по
справі №1713/737/12п від 13.06.2012 року про
накладення на ОСОБА_3
адміністративного стягнення у виді
штрафу у розмірі 340,00 грн., по справі
№567/272/13-п від 04.03.2013 року про накладення
на ОСОБА_4 адміністративного стягнення
у виді штрафу у розмірі 51,00 грн., по
справі №1713/1426/12 від 31.10.2012 року про
накладення на ОСОБА_5
адміністративного стягнення у виді
штрафу у розмірі 340,00 грн., по справі
№3-5/2010 від 25.01.2010 року по накладення на
ОСОБА_6 адміністративного стягнення у
виді штрафу у розмірі 2550,00 грн., по
справі №3/1713/521/11 від 17.08.2011 року про
накладення на ОСОБА_7
адміністративного стягнення у виді
штрафу у розмірі 51,00 грн. Вищевказані
виконавчі документи - постанови
Острозького районного суду, були
долученні до поданих позивачем заяв.

03.04.2014 року та 09.04.2014 року відповідно
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Острозького районного управління
юстиції були винесені постанови №42775214,
№42775047, №42866895, №42867040, №42866946, №42866749 про
відмову у відкритті виконавчих
проваджень за даними виконавчими
документами.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Закон України "Про виконавче
провадження" визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку (далі - Закон
№606).

Згідно з ст. 1 Закону №606, в редакції,
чинній на момент винесення спірних
постанов, виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до п. 1 ст. 18 Закону №606
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення,
зазначеного в статті 3 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 та пп. 8 ч.2 ст. 17 Закону
№606державною виконавчою службою
підлягають виконанню постанови судів у
справах про адміністративні
правопорушення.

Частинами 2, 4 ст. 24 Закону України
Закону №606 передбачено, що державний
виконавець у 3-денний строк з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

В постанові державний виконавець
встановлює строк для добровільного
виконання рішення, який не може
перевищувати семи днів, а рішень про
примусове виселення - п'ятнадцяти днів,
та попереджає боржника про примусове
виконання рішення після закінчення
встановленого строку зі стягненням з
нього виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій, передбачених цим Законом. Копія
постанови про відкриття виконавчого
провадження не пізніше наступного дня
надсилається стягувачу, боржнику та
органу (посадовій особі), який видав
виконавчий документ

Відповідно до вимог ст. 25 Закону №606
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

В той же час, статтею 26 вказаного закону
визначений перелік підстав для відмови
у відкритті виконавчого провадження.

Так, державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі:

1) пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого
видано виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа
до органу державної виконавчої служби
не за місцем або не за підвідомчістю
виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто
стягувачу за його заявою, крім
виконавчих документів про стягнення
аліментів та інших періодичних
платежів;

8) наявності інших передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження.

Як вбачається із постанов відповідача
про відмову у відкритті виконавчого
провадження №42775214 від 03.04.2014 року,
№42775047 від 03.04.2014 року, №42866895 від 09.04.2014
року, №42867040 від 09.04.2014 року, №42866946 від
09.04.2014 року та №42866749 від 09.04.2014 року,
останні постановлені на підставі п. 8 ч.
1 ст. 26 вказаного Закону, а саме: за
наявності інших передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження.

При цьому, дії відповідача вмотивовані
тим, що заява про примусове виконання
не відповідає змісту резолютивної
частини виконавчого документа, що
унеможливлює його виконання, оскільки
у заяві про відкриття виконавчого
провадження стягувач просить стягнути
подвійний розмір штрафу, хоча це не
передбачено самим виконавчим
документом.

Аналізуючи норми Закону №606, державний
виконавець відмовляючи у відкритті
виконавчого провадження відповідно до
п. 8 ч. 1 ст. 26 вказаного Закону, має
посилатися і на інший закон, який
передбачає підставу для відмови у
відкритті провадження.

Виходячи зі змісту спірних постанов
про відмову у відкритті виконавчого
провадження, державним виконавцем не
зазначено, який закон в даному випадку
передбачає підстави, що виключають
здійснення виконавчого провадження.

Крім того, така обставина, на яку
покликається державний виконавець у
спірних постановах, як невідповідність
заяви про примусове виконання змісту
резолютивної частини виконавчого
документа, не передбачена Законом №606
та не є підставою для відмови у
відкритті виконавчого провадження.

Одночасно суд зазначає, що ч. ч. 2, 3 ст. 19
Закону №606 передбачено, що у заяві про
відкриття виконавчого провадження
стягувач вправі зазначити відомості,
що ідентифікують боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню рішення
(рахунок боржника, місце роботи чи
отримання ним інших доходів,
місцезнаходження його майна тощо), а
також шляхи отримання ним коштів,
стягнутих з боржника. У заяві про
відкриття виконавчого провадження
щодо виконання рішення про майнове
стягнення стягувач має право просити
державного виконавця накласти арешт на
майно та кошти боржника та оголосити
заборону на його відчуження.

Разом з тим, законодавством України не
заборонено у заяві про відкриття
провадження просити орган державної
виконавчої служби вчинити
процесуальні дії з приводу виконання
виконавчого документу, в тому числі, й
щодо стягнення подвійного розміру
штрафу.

В свою чергу, при вирішенні питання про
відкриття виконавчого провадження
державний виконавець зобов'язаний
перевіряти відповідність вимогам
Закону виконавчого документу, а не
заяви про відкриття виконавчого
провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" завданням
державної виконавчої служби є
своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб).

Стаття 19 Конституції України
передбачає, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судові рішення відповідно до ст. 124
Конституції України є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Постанови Острозького районного суду
по справі №567/182/ 13-п від 15.02.2013 року про
накладення на ОСОБА_2
адміністративного стягнення у виді
штрафу у розмірі 340,00 грн., по справі
№1713/737/12п від 13.06.2012 року про накладення
на ОСОБА_3 адміністративного стягнення
у виді штрафу у розмірі 340,00 грн., по
справі №567/272/13-п від 04.03.2013 року про
накладення на ОСОБА_4
адміністративного стягнення у виді
штрафу у розмірі 51,00 грн., по справі
№1713/1426/12 від 31.10.2012 року про накладення
на ОСОБА_5 адміністративного стягнення
у виді штрафу у розмірі 340,00 грн., по
справі №3-5/2010 від 25.01.2010 року по
накладення на ОСОБА_6
адміністративного стягнення у виді
штрафу у розмірі 2550,00 грн., по справі
№3/1713/521/11 від 17.08.2011 року про накладення
н ОСОБА_7 адміністративного стягнення у
виді штрафу у розмірі 51,00 грн. набрали
законної сили та є обов'язковими до
виконання.

Разом з тим, із досліджених в судовому
засіданні матеріалів справи
вбачається, що відповідачем не вчинено
жодних дій щодо примусового виконання
вказаних виконавчих документів, а
відразу ж відмовлено у відкритті
виконавчого провадження, що фактично
виключає їх виконання.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що постанови відповідача
про відмову у відкритті виконавчого
провадження №42775214 від 03 квітня 2014 року,
№42775047 від 03 квітня 2014 року, №42866895 від 09
квітня 2014 року, №42867040 від 09 квітня 2014
року, №42866946 від 09 квітня 2014 року та
№42866749 від 09 квітня 2014 року є
безпідставними та такими, що належать
до скасування.

Відповідно позовні вимоги в цій
частині належать до задоволення.

З приводу заявлених позовних вимог
позивача про зобов'язання державного
виконавця відкрити провадження за
заявами Острозького відділення
Здолбунівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області суд вважає наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з ст. 6 Конституції України
державна влада в Україні здійснюється
на засадах її поділу на законодавчу,
виконавчу та судову. Органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження у
встановлених цією Конституцією межах і
відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
державну виконавчу службу" державна
виконавча служба входить до системи
органів Міністерства юстиції України
і здійснює виконання рішень судів,
третейських судів та інших органів, а
також посадових осіб відповідно до
законів України.

Частиною 2 ст. 2 Закону України "Про
виконавче провадження" встановлено, що
примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу
службу".

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 вказаного
Закону, державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець:

- здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом;

- надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження;

- розглядає заяви сторін та інших
учасників виконавчого провадження і
їхні клопотання;

- заявляє в установленому порядку про
самовідвід за наявності обставин,
передбачених цим Законом;

- роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки.

Втручання будь-яких органів, посадових
і службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
виконавця, пов'язану з проведенням
примусового виконання рішення,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Отже, законодавець наділив даний орган
та його посадових осіб дискреційними
повноваженнями при прийнятті
управлінського рішення.

Дискреційні повноваження - це
сукупність прав та обов'язків органів
державної влади та місцевого
самоврядування, осіб, уповноважених на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування, що надають
можливість на власний розсуд визначити
повністю або частково вид і зміст
управлінського рішення, яке
приймається, або можливість вибору на
власний розсуд одного з декількох
варіантів управлінських рішень,
передбачених проектом
нормативно-правового акта.

Враховуючи вищезазначене, дискреційне
право органу виконавчої влади
обумовлене певною свободою (тобто
вільним, або адміністративним,
розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі
одного з варіантів рішень та правових
наслідків.

З огляду на вказане, право відповідача
на вчинення дій з відкриття
виконавчого провадження є
дискреційним повноваженням, а тому
задоволення позовних вимог в цій
частині є формою втручання в
дискреційні повноваження державного
органу.

За наведених обставин, суд приходить до
висновку, що у задоволенні позовних
вимог в цій частині належить відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України
судові витрати на користь позивача не
присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Постанови Відділу державної
виконавчої служби Острозького
районного управління юстиції про
відмову у відкритті виконавчого
провадження №42775214 від 03 квітня 2014 року,
№42775047 від 03 квітня 2014 року, №42866895 від 09
квітня 2014 року, №42867040 від 09 квітня 2014
року, №42866946 від 09 квітня 2014 року та
№42866749 від 09 квітня 2014 року визнати
протиправними та скасувати в повному
обсязі.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Комшелюк
Т.О.