Справа № 260/821/14-а
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Пронін С.Г.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
справа №260/821/14-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Шишова О.О., суддів
Сіваченка І.В., Попова В.В., розглянувши
в порядку письмового провадження
апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку ради
на постанову Ленінського районного
суду м. Донецька від 22 квітня 2014 року у
справі № 260/821/14-а за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
у м. Донецьку ради, третя особа:
Управління Державної казначейської
служби України у Ленінському районі м.
Донецька про перерахунок допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Ленінського районного суду
м. Донецька задоволені частково
позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління
праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку ради,
третя особа: Управління Державної
казначейської служби України у
Ленінському районі м. Донецька про
перерахунок допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку.

Визнані дії Управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку ради
з нарахування та виплати ОСОБА_2
допомоги по догляду за дитиною ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею
трирічного віку в розмірі,
встановленому відповідно до статті 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» з 05 серпня 2013 року по 22
квітня 2014 року включно, протиправними.

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної в м. Донецьку Ради
здійснити перерахунок розміру
виплаченої ОСОБА_2 з 05 серпня 2013 року по
22 квітня 2014 року включно, допомоги по
догляду за дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
до досягнення нею трирічного віку
відповідно до статті 43 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» у розмірі, встановленому
правлінням Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом, та виплатити цю допомогу з
урахуванням сум допомоги, виплачених з
05 серпня 2013 року по 22 квітня 2014 року
включно.

В задоволенні решти позовних
відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням
суду першої інстанції та подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити у задоволенні позовних
вимог, зазначивши, що позивач перебуває
на обліку в Управлінні праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку ради,
як отримувач допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, відповідно до ст. 15 ЗУ «Про
Державну допомогу сім'ям з дітьми». З 1
березня 2008 року, питання щодо порядку
призначення допомоги по догляду за
дитиною по досягненню нею трирічного
віку регулюється постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 р.
№1751 "Про затвердження Порядку
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми" зі змінами,
внесеними постановою Кабінету
Міністрів України від 22 лютого 2008 року
№57. Пункт 3 вказаного Порядку
передбачає, що для призначення
допомоги у розмірі, що перевищує
мінімальний, необхідно надання в
установленому порядку довідки про
склад сім'ї та декларації про доходи та
майновий стан (заповнюється на
підставі довідок про доходи кожного
члена сім'ї.) Ст. 15 Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми"
передбачено, що з 01.01.2008 року допомога
по догляду за дитиною надається у
розмірі, що дорівнює різниці між
прожитковим мінімумом, встановленим
для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень. Позивач перебуває на обліку в
Управлінні праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
у м. Донецьку ради з 05.01.2012 року, та
отримує допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
відповідно до норм чинного
законодавства в розмірі, який складає
різницю між 100% прожиткового мінімуму,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень. Сума виплати з моменту
призначення по теперішній час складає
по 130,00 грн. щомісячно, тобто в межах,
встановлених Законом. Тому,
управлінням праці і соціального
захисту населення Ленінської районної
у м. Донецьку ради під час здійснення
повноважень з виплати допомоги
позивачу були дотримані вимоги чинного
законодавства, усі рішення та дії
приймались і вчинялись у межах наданих
повноважень, своєчасно та в повному
обсязі.

Всі особи, які беруть участь у справі, у
судове засідання не прибули, хоча вони
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
тому відповідно до п. 2 ч.1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції
розглянув справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Встановлено, що позивач згідно
свідоцтва про народження є матір'ю
малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
(а.с.11), у зв'язку з чим перебуває на
обліку у відповідача з 05.01.2012 року до
досягнення дитини трирічного віку та
отримує грошову допомогу як
застрахована особа у розмірі 130 грн.
щомісяця, виплату якої здійснює
управління, що підтверджується
довідкою відповідача (а.с.13).

Статтею 46 Конституції України
громадянам гарантовано право на
соціальний захист, що включає, зокрема,
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ
і організацій, а також бюджетних та
інших джерел соціального забезпечення;
створенням мережі державних,
комунальних, приватних закладів для
догляду за непрацездатними. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28.12.2007 №
107-VІ "Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" -
правовідносини щодо виплати допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку регулювалися Законом
України від 21.11.1992 № 2811-ХІІ "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми", дія
якого поширювалася на осіб, не
застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом України від 18.01.2001 № 2240-ІІІ "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням", який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб.

Розмір допомоги також визначався цими
законами. Зокрема, статтею 15 Закону №
2811-ХІІ встановлено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років, а
відповідно до статті 43 Закону № 2240-ІІІ
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом. Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону
№ 107-VI були внесені відповідні зміни до
Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III.
Зокрема, змінами до статті 13 Закону №
2811-ХІІ його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III
було виключено статті 40-44.

Стаття 44 Закону № 2240-III визначає строки
надання допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку, так
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі,
зазначеній у частині першій статті 42
цього Закону, яка фактично здійснює
догляд за дитиною, щомісяця з дня
надання відпустки для догляду за
дитиною по день її закінчення, але не
більш як по день досягнення дитиною
трирічного віку включно.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI
були внесені відповідні зміни до
Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III.
Зокрема, змінами до статті 13 Закону №
2811-ХІІ його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III
було виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України Рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону № 2240-III.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №
2811-ХІІ.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 № 835-VI "Про Державний бюджет України
на 2009 рік" та статтею 45 Закону України
від 27 квітня 2010 року № 2154-VI "Про
Державний бюджет України на 2010 рік"
(далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у
2009, 2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону № 2240-ІІІ
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751
саме на виконання Закону № 2811-ХІІ
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III на
виконання статті 45 Закону № 2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

Оскільки у даній справі, спір виник
щодо виплати допомоги з серпня 2013 року
особі, яка застрахована у системі
соціального загальнообов'язкового
державного соціального страхування, то
за таких обставин суд вважає, що на
відносини щодо виплати допомоги такій
особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального Закону
(яким є Закон № 2240-III), відповідно до
статті 43 якого допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Крім того, слід зазначити, що така
правова позиція викладена в постанові
Вищого адміністративного суду України
від 22.01.2013 року по справі № К/9991/18581/12 та
в постанові Верховного Суду України
від 25.12.2012 року у справі 21-410а12.

Відповідно до ст. 244-2 ч.1 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України.

Разом з тим, відповідно до ст. 2 КАС
України суд захищає лише порушені,
невизнані або оспорювані права,
свободи та інтереси учасників
адміністративних правовідносин. Отже,
суд має можливість дати оцінку діям
відповідача виключно до дня ухвалення
рішення суду.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Тому, з урахуванням того, що продовж
періоду з 05 серпня 2013 року відповідачем
виплачувалась позивачеві допомога в
іншому розмірі, ніж встановлено
статтею 43 Закону № 2240-ІІІ, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що для
повного захисту порушених прав
позивача необхідно вийти за межі
позовних вимог відповідно до ч.1 ст.11
КАС України та визнати протиправними
дії Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
в м. Донецьку Ради з нарахування та
виплати ОСОБА_2 з 05 серпня 2013 року по 22
квітня 2014 року включно, допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі,
встановленому відповідно до статті 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», та зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок
розміру виплаченої ОСОБА_2 з 05 серпня 2013
року по 22 квітня 2014 року включно,
допомоги по догляду за дитиною ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення дитиною
трирічного віку відповідно до статті 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» у розмірі, встановленому
правлінням Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом, та виплатити цю допомогу з
урахуванням сум допомоги, виплачених з
05 серпня 2013 року по 22 квітня 2014 року
включно, тим самим частково,
задовольнивши позовні вимоги в цій
частині.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про
скасування рішення Управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної в м. Донецьку Ради
про призначення їй допомоги по догляду
за дитиною до 3-х років працюючим жінкам
з 05.08.2013 р. по 22.11.2014 р. у розмірі 130 грн.,
суд першої інстанції вважав необхідним
відмовити у їх задоволенні, оскільки
позивачкою не було надано до суду
жодного доказу на підтвердження того
факту, що таке рішення (правовий акт
індивідуальної дії) приймалось
відповідачем. Крім того, вимога
позивача в частині зобов'язання
відповідача і на майбутнє виплачувати
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років, не відповідає
змісту законодавства і суд не може
обмежувати волю законодавчого органу в
майбутньому змінювати правове
регулювання суспільних відносин. В
межах Кодексу адміністративного
судочинства України захисту підлягає
порушене право позивача, внаслідок
чого зобов'язання відповідача в
подальшому виплачувати допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років, є
безпідставним, оскільки встановлює
обов'язки на майбутнє без наявності
спірних правовідносин, які можуть бути
в подальшому припиненні або зміненні в
сторону зменшення шляхом внесення змін
до Закону.

З вказаними висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому при таких
обставинах апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення а
рішення суду без змін.

Керуючись ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1
ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
В:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку ради
на постанову Ленінського районного
суду м. Донецька від 22 квітня 2014 року у
справі № 260/821/14-а - залишити без
задоволення.

Постанову Ленінського районного суду
м. Донецька від 22 квітня 2014 року у
справі № 260/821/14-а - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
рішенням законної сили.

Головуючий
О.О.Шишов

Судді
І.В.Сіваченко

В.В.Попов