Справа № 2а/0370/1498/12
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2014 р. м. Київ
К/800/11016/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Лиски Т.О.,
Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Ягодинської митниці про
визнання протиправним і скасування
наказу про звільнення, поновлення на
посаді та стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в :

У травні 2012 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, в якому
просив визнати протиправним і
скасувати наказ Ягодинської митниці
№239-к від 3.03.2012 року про звільнення з
роботи, поновити на посаді та стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2012
року, яку залишено без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 7 лютого 2013
року, позов задоволено.

Визнано протиправним і скасовано наказ
Ягодинської митниці №239-к від 3.03.2012
«Про звільнення працівників митниці» в
частині звільнення позивача з посади
старшого інспектора сектору митного
оформлення №4 митного поста «Доманове»
Ягодинської митниці з 6.03.2012 року в
зв'язку із скороченням чисельності
працівників.

Поновлено позивача в митних органах на
рівнозначній посаді в Ягодинській
митниці з 6.03.2012 року і стягнуто на
користь позивача заробітну плату за
час вимушеного прогулу в розмірі 14565,82
грн.

В касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
і апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення цих судів і
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що позивача з 1999
року прийнято до Ягодинської митниці
на посаду інспектора відділу
бухобліку, звітності, контролю та
розрахунків по митних платежах з
Державним бюджетом і на аналогічних
посадах позивач працював до 22.06.2011 року.
З цього дня позивача було переведено на
посаду старшого інспектора сектору
митного оформлення №4 митного поста
«Доманове», де той і працював до
моменту звільнення 6.03.2012 року. Позивач
має спеціальне звання «Інспектор
митної служби І рангу» і протягом
служби в митних органах до
дисциплінарної відповідальності не
притягувався. В 2011 році проходив
навчання за комбінованою формою
підвищення кваліфікації працівників
відділів митного оформлення митних
постів, до функціональних обов'язків
яких входять питання митного контролю
та митного оформлення товарів, що
переміщаються громадянами через
митний кордон України.

Відповідно до наказу Держмитслужби
України від 5.12.2011 року №1026 «Про
затвердження граничної чисельності
працівників митних органів,
спеціалізованих митних установ і
організацій» наказом Ягодинської
митниці від 27.12.2011 року №855 було
затверджено структуру та введено в дію
штатний розпис Ягодинської митниці на
2012 рік, відповідно до яких загальну
чисельність працівників митного поста
«Доманове» порівняно з 2011 роком було
скорочено з 60 працівників до 43, а
кількість штатних одиниць «старший
інспектор» у відділі митного
оформлення №4, де працював позивач,
було скорочено з 4 до 3 працівників.

На виконання вказаних наказів та з
метою оптимізації використання
штатної чисельності Ягодинської
митниці начальником митниці видано
наказ №1018-К від 27.12.2011 року «Про
створення комісії», яким було створено
комісію з питань реорганізації
Ягодинської митниці та зобов'язано
комісію з урахуванням трудового та
антикорупційного законодавства подати
на розгляд начальника Ягодинської
митниці пропозиції щодо працівників,
які мають переважне право залишення на
роботі.

Позивача 30.12.2011 року було повідомлено
про наступне вивільнення із займаної
посади відповідно до пункту 1 статті 40
Кодексу законів про працю України і
при цьому не запропоновано іншої
посади.

Наказом Ягодинської митниці від 3.03.2012
року №239-к «Про звільнення
працівників» пзивача звільнено із
займаної посади 6.03.2012 у зв'язку із
скороченням чисельності працівників з
виплатою вихідної допомоги у розмірі
середнього місячного заробітку
відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу
законів про працю України.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що перед звільненням
позивачу не пропонувалася як робота за
відповідним фахом (спеціальністю), так
і інша робота, яка є на підприємстві, в
установі, організації. При проведенні
скорочення не надано доказів, що при
рівних умовах продуктивності праці і
кваліфікації перевагу залишення на
роботі мали інші працівники, а не
позивач.

Однією із гарантій забезпечення права
громадян на працю є передбачений у
статті 5-1 КЗпП правовий захист від
необґрунтованої відмови у прийнятті на
роботу і незаконного звільнення, а
також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 40 КЗпП трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
змін в організації виробництва і праці,
в тому числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу
встановлено, що звільнення з підстав,
зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Згідно з частинами першою та третьою
статті 49-2 КЗпП про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два
місяці. Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації.

У пункті 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6.11.1992
року №9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів» (далі - постанова №9)
містяться роз'яснення, згідно з якими
при розгляді спорів про звільнення за
п. 1 ст. 40 КЗпП України суди
зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці та про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного
тлумачення частини першої ст. 40,
частин 1,2,3 ст. 49-2 КЗпП України
колегія суддів дійшла висновку, що
власник або уповноважений ним орган
одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку зі змінами в
організації виробництва і праці
зобов'язаний запропонувати
працівникові всі наявні вакантні
посади в цій же установі, які він може
обіймати відповідно до своєї
кваліфікації.

Однак відповідач не навів жодного
доказу того, що не було можливості
перевести позивача з його згоди на іншу
роботу, а також, що у позивача відсутнє
переважне право перед іншими
працівниками на залишення на роботі.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що за вказаних
обставин позивач був звільнений з
посади без дотримання вимог ст.ст. 40
та 49-2 КЗпП України, а тому суди
першої та апеляційної інстанцій дійшли
правильного висновку щодо
задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зроблених
цими судами висновків не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для скасування чи
зміни оскаржених судових рішень не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Ягодинської митниці
залишити без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 7 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

І.Я.Олендер