Справа № 807/602/13-а
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 червня 2014 року Справа № 876/7567/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Сапіги В.П.,

з участю секретаря судових засідань
Андрушківа І.Я.,

представника відповідача
Михайлова А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2013
року у справі за її позовом до
державної податкової інспекції у м.
Ужгороді Закарпатської області про
скасування рішення про застосування
фінансових санкцій,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП
ОСОБА_3) звернулася до суду з
адміністративним позовом, у якому
просила визнати нечинним та скасувати
рішення від 01.02.2013 року № 115/22-03//610
державної податкової інспекції у м.
Ужгороді Закарпатської області (далі -
ДПІ) про застосування фінансових
санкцій у розмірі 6800 грн.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2013
року у справі № 807/602/13-а у задоволенні
позову було відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивачка
ФОП ОСОБА_3 просить зазначену постанову
скасувати і прийняти нову. Апеляційну
скаргу обґрунтовує тим, що підставою
для накладення ДПІ на позивача
штрафних санкцій стали тільки
матеріали перевірки, проведеної
Хустським МВ УМВС в Закарпатській
області, а саме адміністративна справа
№ 41268112 та посилання в них на лист
Березівської сільської ради про те, що
22.11.2012 року відносно ОСОБА_4 прийнята
постанова про накладення штрафу у
розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів
громадян.

Разом з тим, апелянт стверджує, що
зазначену постанову адміністративної
комісії Березівської сільської ради
було скасовано виконавчим комітетом 05
грудня 2012 року № 60 за поданням
Хустської районної прокуратури від
30.11.2012 року № 133-2327 вих. 12/2810, а справу
направлено на новий розгляд.

На думку апелянта, рішення про
накладення адміністративного
стягнення на ОСОБА_4 адміністративною
комісією Березівської сільської ради
не може бути взято до уваги, оскільки
вона теж побудована на матеріалах
адміністративної справи Хустського МВ
УМВС в Закарпатській області. Ніяких
пояснень від ОСОБА_4 адміністративна
комісія Березівської сільської ради не
отримувала, перевірку обставин справи
не проводила, рішення про накладення
штрафу було винесено «заочно».

Апелянт зазначає, що Регіональне
управління Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
Державної податкової служби України в
Закарпатській області ніяких
перевірок не проводило, а тільки
перенаправило матеріали
адміністративної справи № 41268112
Хустського МВ УМВС в Закарпатській
області, отримані від Хустської ОДПІ до
ДПІ в м. Ужгороді.

Представник відповідача у судовому
засіданні апеляційного суду заперечив
обґрунтованість доводів апелянта,
просив апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції - без змін.

Позивачка на виклик апеляційного суду
не прибула, що не перешкоджає розгляду
справи відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апелянта у їх сукупності, апеляційний
суд приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову ФОП
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із
того, що в результаті розгляду факту
отруєння неповнолітньої дитини ОСОБА_5
алкоголем Хустським РВ УМВС України в
Закарпатській області було відібрано
пояснення від ОСОБА_5 від 22.10.2012 року,
пояснення від ОСОБА_6 від 23.10.2012 року,
пояснення від ОСОБА_4 від 03.11.2012 року,
складено протокол про адміністративне
правопорушення № 036223 від 03.11.2012 року.

На підставі встановлених фактів
Хустським РВ УМВС України в
Закарпатській області було винесено
постанову про адміністративне
правопорушення № 036223 від 03.11.2012 року,
якою встановлено, що громадянка ОСОБА_4,
перебуваючи на своєму робочому місці
20.10.2012 року в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2»,
АДРЕСА_1, близько 22.00 год., реалізувала
неповнолітньому ОСОБА_6., ІНФОРМАЦІЯ_1,
мешканцю с. Горінчево, чотири пляшки
пива марки «Оболонь» ємністю 0,5 л кожна,
за що останній заплатив гроші в сумі
близько 19 грн., чим порушила ст. 15-3
Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів».

За наслідками встановлення цього факту
протоколом № 2 засідання
адміністративної комісії виконавчого
комітету Березівської сільської ради
від 22.11.2012 року було ухвалено
притягнути ОСОБА_4 до адміністративної
відповідальності за ст. 156 ч. 2 КУпАП у
вигляді штрафу у розмірі 20
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян (340 грн.) про що винесено
постанову № 2 у справі про
адміністративне правопорушення від
22.11.2012 року.

30.11.2012 року Хустською міжрайонною
прокуратурою було направлено подання
виконавчому комітету Березівської
сільської ради про скасування
постанови від 22.11.2012 року про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_4 та
направлення справи на новий розгляд у
зв'язку з тим, що адміністративною
комісією накладено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу у розмірі,
який є меншим, ніж передбачено санкцією
ч. 2 ст. 156 КУпАП.

За розглядом подання Хустської
міжрайонної прокуратури від 30.11.2012 року
виконавчим комітетом Березівської
сільської ради було винесено рішення №
60 від 05.12.2012 року, яким постанову від
22.11.2012 року про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_4 скасовано, а справу направлено
на новий розгляд.

Протоколом № 3 засідання
адміністративної комісії виконавчого
комітету Березівської сільської ради
від 05.12.2012 року було ухвалено
притягнути ОСОБА_4 до адміністративної
відповідальності за ст. 156 ч. 2 КУпАП у
вигляді штрафу у розмірі 30
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян (510 грн.), про що винесено
постанову № 3 у справі про
адміністративне правопорушення від
05.12.2012 року.

Дана постанова громадянкою ОСОБА_4 не
оскаржена та виконана у відповідності
до вимог норм чинного законодавства, що
підтверджено її показами, наданими в
судовому засіданні 02.04.2013 року в якості
свідка.

На підставі наведеного Хустським МВ
УМВС України в Закарпатській області
було винесено подання від 11.01.2013 року №
37/370 про усунення причин та умов, які
сприяють реалізації алкогольних
напоїв та тютюнових виробів
неповнолітнім на території м. Хуста та
Хустського району, на виконання якого
ДПІ у м. Ужгороді прийнято рішення про
застосування фінансових санкцій від
01.02.2013 року № 115/22-03//610 до ФОП
ОСОБА_3 у розмірі 6800 грн.

Допитана в судовому засіданні
продавець ОСОБА_4 повідомила, що вона
дійсно працює в магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_2», проте здійснює продаж
продовольчих товарів, а не алкогольних
напоїв. Окрім цього, жодних алкогольних
напоїв неповнолітнім не продавала, в
трудових відносинах із ОСОБА_3 не
перебуває, а працює у громадянки ОСОБА_7
Дані про те, що ОСОБА_7 здійснює
підприємницьку діяльність в магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_2» в АДРЕСА_1 підтвердження
в судовому засіданні не знайшли,
оскільки згідно заяви ОСОБА_7 про
застосування спрощеної системи
оподаткування, така не здійснює
діяльність в АДРЕСА_1. Продавець ОСОБА_4
постанову про накладення на неї
адміністративного стягнення виконала,
шляхом сплати штрафу в розмірі 510 грн.,
таку постанову не оскаржувала.

Сторонами не заперечується, що саме
ОСОБА_3 володіє ліцензією на продаж
алкогольних напоїв в магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_2» в АДРЕСА_1 де і здійснює
підприємницьку діяльність. Факт
неперебування продавця із суб'єктом
підприємницької діяльності у належним
чином оформлених трудових відносинах
не звільняє такого суб'єкта
господарювання від відповідальності
за продаж алкоголю неповнолітнім.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, лише частково
відповідають нормам матеріального і
процесуального права та фактичним
обставинам справи.

Закон України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів» (далі - Закон № 481/95-ВР)
визначає основні засади державної
політики щодо регулювання виробництва,
експорту, імпорту, оптової і роздрібної
торгівлі спиртом етиловим, коньячним і
плодовим, спиртом етиловим
ректифікованим виноградним, спиртом
етиловим ректифікованим плодовим,
спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями та тютюновими виробами,
забезпечення їх високої якості та
захисту здоров'я громадян, а також
посилення боротьби з незаконним
виробництвом та обігом алкогольних
напоїв і тютюнових виробів на
території України.

Згідно з вимогами пункту 2 частини
першої статті 153 Закону № 481/95-ВР
забороняється продаж пива (крім
безалкогольного), алкогольних,
слабоалкогольних напоїв, вин столових
та тютюнових виробів особам, які не
досягли 18-ти років.

Відповідно до частини четвертої статті
153 зазначеного Закону продавець пива
(крім безалкогольного), алкогольних,
слабоалкогольних напоїв, вин столових
або тютюнових виробів зобов'язаний
отримати у покупця, який купує пиво
(крім безалкогольного), алкогольні
напої, слабоалкогольні напої, вина
столові або тютюнові вироби, паспорт
або інші документи, які підтверджують
вік такого покупця, якщо у продавця
виникли сумніви щодо досягнення
покупцем 18-річного віку.

У частині другій статті 17 Закону №
481/95-ВР за порушення вимог статті 153
цього ж Закону законодавець передбачив
застосування до суб'єкта
господарювання фінансових санкцій у
вигляді штрафу в сумі 6800 грн.

Системний аналіз зазначених вище
правових норм дає підстави для
висновку щодо запровадження в
імперативній формі заборони на продаж
пива (крім безалкогольного),
алкогольних, слабоалкогольних напоїв,
вин столових та тютюнових виробів
особам, які не досягли 18-ти років.

Частиною четвертою статті 153
зазначеного Закону продавця наділено
правом отримати у покупця, який купує
пиво (крім безалкогольного),
алкогольні, слабоалкогольні напої,
вина столові або тютюнові вироби,
документи, які підтверджують вік
такого покупця, а отже, ця вимога має
спонукати суб'єкта господарювання
дотримуватися відповідного рівня
обачності, який би унеможливлював
порушення чітко визначеної заборони
продавати неповнолітній особі
зазначену продукцію. Відсутність у
продавця сумніву щодо віку покупця та
продаж у зв'язку з цим забороненого
товару неповнолітній особі не може
бути підставою звільнення суб'єкта
господарювання від відповідальності.

Відповідно до матеріалів справи ДПІ
було прийнято оспорюване рішення про
застосування фінансових санкцій №
115/22-03//610 від 01.02.2013 року щодо ФОП
ОСОБА_3 на підставі матеріалів
адміністративної справи Хустського MB
УМВС України в Закарпатській області №
41268112.

Разом із тим, суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що вказана
адміністративна справа стосується
притягнення до відповідальності за
вчинення правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП, ОСОБА_4,
яка у трудових чи цивільно-правових
стосунках із ФОП ОСОБА_3, не перебуває.

Податковим органом перевірку ФОП
ОСОБА_3 щодо даного факту проведено не
було.

Відповідно до копії трудового договору
від 15.03.2012 року (а.с. 79) та відповіді на
запит адвоката ОСОБА_8, наданої
Ужгородським міським центом
зайнятості (а.с. 89) ОСОБА_4 станом на
20.10.2012 року була працівником ФОП ОСОБА_7

Відтак суд апеляційної інстанції
погоджується із доводами апелянта про
те, що вона не може нести
відповідальність за дії особи, яка не
її працівником або уповноваженою
особою, а має трудові відносини з іншим
суб'єктом господарювання.

При цьому слід погодитися із
твердженням апелянта про те, що
наявність у неї ліцензії на продаж
алкогольних напоїв не може служити
доказом її вини у продажу пива
неповнолітньому, оскільки відповідно
до Закону України «Про ліцензування
певних видів господарської
діяльності» та Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» пиво не відноситься
до алкогольних напоїв, а отже його
продаж не підлягає ліцензуванню.

Одночасно суд апеляційної інстанції
звертає увагу на те, що у наявній у
матеріалах справи копії постанови № 3
від 05.12.2012 року адміністративної
комісії Березівської сільської ради
Хустського району Закарпатської
області не зазначено про те, що ОСОБА_4
було притягнено до відповідальності за
ч. 2 ст. 156 КпАП України за те, що 20.10.2012
року в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2» у
АДРЕСА_1 вона реалізувала
неповнолітньому ОСОБА_6 пиво (а.с. 74).

Судом першої інстанції не було дано
оцінку тому, що наявна у матеріалах
справи копія звіту про партії товарів
ФОП ОСОБА_9 за період з 20.10.2012 р. по
21.10.2012р. та копії фіскальних чеків по
торговій діяльності ФОП ОСОБА_3 в
магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2» в АДРЕСА_1
свідчать про те, що станом на 20.10.2012р.
продаж пива «Оболонь» світле 0,5 л. не
здійснювався, оскільки воно взагалі
було відсутнє у продажу у цьому
торгівельному закладі.

Таким чином, виходячи із приписів ч. 2
ст. 71 КАС України, апеляційний суд
вважає, що відповідачем, як суб'єктом
владних повноважень не спростовано
доводів ФОП ОСОБА_3 щодо відсутності
правових підстав для притягнення її до
відповідальності за порушення вимог п.
2 ч. 1 ст. 153 Закону № 481/95-ВР та не
доведено правомірності оспорюваного
нею рішення від 01.02.2013 року №
115/22-03//610, а отже її позовні вимоги
є підставними і підлягають до
задоволення.

З огляду на викладене, оскільки при
вирішенні даного публічно-правового
спору судом першої інстанції було
допущено порушення норм матеріального
і процесуального права, а мотиви, з яких
виходив суд під час ухвалення свого
рішення, не відповідають фактичним
обставинам справи, оскаржувана
постанова підлягає скасуванню з
прийняттям нової про задоволення
позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254
КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 09
квітня 2013 року у справі № 807/602/13-а та
прийняти нову, якою позовні вимоги
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення державної податкової
інспекції у м. Ужгороді Закарпатської
області від 01.02.2013 року № 115/22-03//610
про застосування фінансових санкцій.

Присудити з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 91 (дев'яносто одну) грн. 77 коп.
судових витрат.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

В.П.Сапіга

Постанова у повному обсязі складена 12
червня 2014 року.