Справа № 2а-0770/3126/12
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року
Справа №
7641/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Макарика В.Я.

суддів -
Глушка І.В. Большакової О.О.

за участю секретаря судового засідання
- Ливак М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну
скаргу Хустської об'єднаної Державної
податкової інспекції на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 11.03.2013р. по
справі № 2а-0770/3126/12 за позовом ТзОВ
"Енран - ЗЛК" до Хустської об'єднаної
Державної податкової інспекції про
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И
В:

ТОВ "Енран-ЗЛК" звернулося до
Закарпатського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Хустської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Закарпатської області ДПС, в якій
просило суд: скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 27.07.2012
року, яким ТОВ "Енран-ЗЛК" за порушення
пп.153.2.1. п. 153.2. ст. 153, п. 138.1 ст. 138
Податкового Кодексу України від 02
грудня 2010 р. № 2755-YI щодо застосування
звичайної ціни, визначене податкове
зобов'язання зі сплати податку на
прибуток приватних підприємств у
розмірі 329168,00 грн. та стягнути з
Хустської об'єднаної ДПІ
Закарпатської області ДПС на користь
ТОВ "Енран-ЗЛК" суму сплаченого
судового збору в розмірі 2236 грн. 00 коп.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 11.03.2013р.,
адміністративний позов - задоволено
повністю.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Хустської об'єднаної державної
податкової інспекції Закарпатської
області № від 27.07.2012р та стягнуто
з Державного бюджету на користь
позивача суму сплаченого судового
збору в розмірі 2236,00 (дві тисячі двісті
тридцять шість) грн.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, відповідач Хустська
об'єднана державна податкова інспекція
оскаржила її в апеляційному порядку та
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог. Апелянт свої вимоги
мотивує тим, що судом 1 інстанції
неповно з'ясовано обставини справи,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, висновки суду
вважає необґрунтованими з підстав
викладених в апеляційній скарзі, та
порушено норми матеріального та
процесуального права. Зокрема апелянт
вказує на те, що податкове
повідомлення-рішення Хустської ОДПІ
від 27 липня 2012 року № про
визначення платнику податків 329168 грн.
грошового зобов'язання по податку на
прибуток є законним та скасуванню не
підлягає, оскільки ТОВ "Енран-ЗЛК" є
підприємством створеним з метою
отримання прибутку, але воно є
неліквідним та збитковим, а тому при
визначенні звичайних цін на
реалізацію ТОВ "Енран-ЗЛК" готової
продукції та напівфабрикатів було
застосовано метод "витрати плюс"
(витратний), за яким ціна товарів
(робіт, послуг), що продаються
платником податку, визначається як
сума фактичних (понесених) витрат та
звичайного для даного виду діяльності
прибутку, передбачений п. 1.20.9
Податкового Кодексу України. При цьому
враховуються визначені із
застосуванням звичайних цін витрати
на виробництво (придбання) та (або)
продаж товарів, їх транспортування,
зберігання, страхування або інші
подібні витрати.

Особи (представники ТзОВ "Енран - ЗЛК" та
Хустської об'єднаної Державної
податкової інспекції), які беруть
участь у справі, в судове засідання на
виклик суду з'явилися.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного:

Відповідно до акту № 202/22/31098968 від
16.07.2012 р. про результати
документальної планової перевірки
ТОВ "Енран-ЗЛК" з питань дотримання
вимог податкового, валютного та
іншого законодавства за період з 01.04.2011
р. по 31.03.2012 р., встановлено, що ТОВ
"Енран-ЗЛК" проводило реалізацію
готової продукції та напівфабрикатів
на адресу фірм "Wells Group Inc." Панама, "DLH Sverige
A/B" Швеція, "ENERTEK NORD GmbH." Німеччина, "Friedrich
Klatt GmbH" Німеччина, "HR Trappen" Нідерланди,
"International Carpentry" Катар, JSC "Universalus medzio
produktai" Литва, Michaela Tomcalova Чехія, ЗАТ
"Вудсток" Росія, та іншим суб'єктам
підприємницької діяльності.

Згідно висновків, зазначених в акті
перевірки, встановлено порушення пп.
153.2.1. п. 153.2 ст. 153. п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України від 02 грудня 2010 р. №
2755-YI щодо застосування звичайної ціни,
в результаті чого занижено податок на
прибуток в періоді, що перевірявся, на
загальну суму 329168,0 грн., в тому числі
податок на прибуток за ІІ - IV квартали
2011 р. та прийнято податкове
повідомлення-рішення № від
27.07.2012 р., яким ТОВ "Енран-ЗЛК" визначене
податкове зобов'язання зі сплати
податку на прибуток приватних
підприємств у розмірі 329168,00 грн.

Відповідно до п. 8 підрозділу 10 "Інші
перехідні положення" Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-YI
у випадках, визначених цим Кодексом, до
вступу в дію статті 39 цього Кодексу,
застосовується пункт 1.20 статті 1
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств".

Згідно з пп. 1.20.1. п. 1.20. ст. 1 Закон
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР
/надалі Закон/ звичайною вважається
ціна товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору. Якщо не доведене
зворотне, вважається, що така звичайна
ціна відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Згідно підпункту 1.20.8 пункту 1.20 статті 1
Закону обов'язок доведення того, що
ціна договору не відповідає рівню
звичайної ціни у випадках, визначених
цим Законом, покладається на
податковий орган, у порядку
встановленому законом. При проведенні
перевірки платника податку
податковий орган має право надати
запит, а платник податку зобов'язаний
обґрунтувати рівень договірних цін
або послатися на норми абзацу першого
підпункту 1.20.1. цього пункту.

Вказані норми не дають права
податковому органу самостійно
встановлювати рівень звичайних цін.

Під час перевірки відповідачем було
надіслано позивачу запит (лист
Хустської ОДПІ від 12.06.2012 р. № 727/10/22-116)
про надання інформації щодо
формування рівня цін на продукцію в
асортименті, яка була реалізована
контрагентам-нерезидентам за період з
01.04.2011 р. по 31.03.2012 р. на який ТОВ
"Енран-ЗЛК" повідомило, що при
реалізації продукції
контрагентам-нерезидентам ціни
встановлювалися на підставі
зовнішньоекономічних контрактів.

Порядок визначення звичайної ціни
товару (робіт, послуг) регламентований
підпунктом 1.20.2 пункту 1.20 статті 1
Закону, в межах якого податковий орган
зобов'язаний діяти при визначенні
рівня звичайних цін.

Цією нормою Закону передбачено, що для
визначення звичайної ціни товару
(робіт, послуг) використовується
інформація про укладені на момент
продажу такого товару (роботи, послуги)
договори з ідентичними (однорідними)
товарами (роботами, послугами) у
співставних умовах. Зокрема
враховуються такі умови договорів, як
кількість (обсяг) товарів (наприклад,
обсяг товарної партії), строки
виконання зобов'язань, умови платежів,
звичайних для такої операції, а також
інші об'єктивні умови, що можуть
вплинути на ціну. При цьому умови
договорів на ринку ідентичних (у разі
їх відсутності - однорідних) товарів
(робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну , або може бути економічно
обґрунтована. При цьому враховуються
звичайні при укладенні угод між
непов'язаними особами надбавки та
знижки до ціни, можуть застосовуватись
знижки, пов'язані з сезонними та іншими
коливаннями споживчого попиту на
товари (роботи, послуги), втратою
товарами якості або інших
властивостей, закінченням (наближенням
до закінчення) строку зберігання
(придатності, реалізації), збутом
неліквідних або низьколіквідних
товарів, маркетинговою політикою, у
тому числі при просуванні товарів
(робіт, послуг) на ринки, наданням
дослідних моделей і зразків товарів з
метою ознайомлення з ними споживачів.

Підпунктом 1.20.6 п. 1.20 ст. 1 Закону
передбачено, у разі коли на
відповідному ринку товарів (робіт,
послуг) не здійснюються операції з
ідентичними (у разі їх відсутності -
однорідними) товарами (роботами,
послугами), або якщо неможливо
визначити їх ціну через відсутність
або недоступність відповідної
інформації, звичайною ціною вважається
ціна договору.

Відповідно до вимог ст.ст. 189, 190
Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання можуть
використовувати у господарській
діяльності вільні ціни, державні
фіксовані ціни та регульовані ціни -
граничні рівні цін або граничні
відхилення від державних фіксованих
цін. Вільні ціни визначаються на всі
види продукції (робіт, послуг), за
винятком тих, на які встановлено
державні ціни; вільні ціни
визначаються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою
сторін, а у внутрішньогосподарських
відносинах - також за рішенням суб'єкта
господарювання.

Як стверджується матеріалами справи
та встановлено в судовому засіданні ,
ціни на продукцію, яка реалізовувалася
ТОВ "Енран-ЗЛК" в період з 01.04.2011 р. по
31.03.2012 р. контрагентам-нерезидентам
встановлена на підставі прямих
зовнішньо-економічних контрактів.
Намагання позивача, шляхом звернення
до контрагентів з проханням підвищити
ціни на продукцію /лист № 8/1 від 12.01.2012
р., лист № 392/1 від 07.09.2011 р./
контрагентами відхилено.

Згідно цінової довідки № 0-9
Закарпатської Торгово-Промислової
Палати вих.. № 15.03-11/30 від 23.01.2013 року,
експортні ціни на готову продукцію та
напівфабрикати, які реалізовувало ТОВ
"Енран-ЗЛК" в період з 01.04.2011 року по
31.03.2012 року, відповідають рівню
звичайних цін на таку продукцію в
регіоні.

Пунктом 13 Указу президента України "Про
деякі заходи дерегулювання
підприємницької діяльності" № 817/98 від
23.07.98 встановлено, що індикативні або
звичайні ціни на товари (роботи,
послуги) для застосування їх у
податкових або митних цілях
установлюються на підставі
статистичної оцінки рівня цін
реалізації таких товарів (робіт,
послуг) на внутрішньому ринку України,
яка проводиться уповноваженим
державним органом у визначеному ним
порядку.

Таким чином, з'ясування рівня звичайних
цін має відбуватися відповідно до
визначеної процедури , а необхідна
інформація - надаватися уповноваженим
державним органом. Будь-які дані,
надані приватними структурами чи не
уповноваженими на це державними
органами (висновки, результати
досліджень, витяги з реєстру прав
власності на нерухоме майно тощо), не є
статистичними даними стосовно
звичайних цін на товари (роботи,
послуги) та не можуть бути підставою
для визначення звичайної ціни.

В акті № 202/22/31098968 від 16.07.2012 р. про
результати документальної планової
перевірки ТОВ "Енран-ЗЛК" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2011 р. по 31.03.2012 р., який став
підставою для прийняття податкового
повідомлення-рішення № від
27.07.2012 р., відсутня будь-яка інформація
щодо статистичних даних відносно
рівня цін на реалізовану ТОВ
"Енран-ЗЛК" готову продукцію та
напівфабрикати або інформація про те,
що відповідачем робився запит в
органи статистики відносно рівня цін
на такі товари.

Застосування відповідачем п. 1.20.9. п. 1.20
ст. 1 при визначенні звичайної ціни
для товарів (робіт, послуг) ТОВ
"Енран-ЗЛК" є протиправним.

Підпункт 1.20.9. п. 1.20. ст. 1 Закону "Про
оподаткування прибутку підприємств"
застосується додатково до правил
визначення звичайної ціни товарів
(робіт, послуг), які продаються
(надаються) платниками податку
визначеними як природні монополісти
відповідно до закону.

Судом встановлено, що ТОВ "Енран-ЗЛК" не
визначено природним монополістом.

Відповідно до статті 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Відповідачем не доведено
правомірності прийняття податкового
повідомлення-рішення № від
27.07.2012 р., а позивачем в повній мірі
обґрунтовано, доведено та надано
підтверджуючі матеріали про
правомірність заявлених вимог.

Колегія суддів враховуючи
вищевикладене вважає, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку,
задовольнивши позовні вимоги.

Враховуючи зазначене апеляційний суд
приходить до висновку про те, що при
прийнятті оскаржуваного судового
рішення судом першої інстанцій були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає
доводи апеляційної скарги
безпідставними, та такими, що не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, ст. 198, ст. 200,
ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, Львівський
апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И
В:

Апеляційну скаргу Хустської
об'єднаної Державної податкової
інспекції залишити без задоволення , а
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 11.03.2013р. у
справі № 2а-0770/3126/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя:
В.Я.Макарик

Судді:
І.В.Глушко

О.О.Большакова

Повний текст ухвали складений 10 червня
2014 року.