Справа № 809/1314/14
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2014-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"06" червня 2014 р.
Справа № 809/1314/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Тимощука О.Л.

при секретарі Маковійчук С.М.

за участю:

представника позивача - Борсука Д.Я.,

представника відповідача - Мокляк Г.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: Івано-Франківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів

до відповідача: Приватного
акціонерного товариства "Дятьківці",

про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені в сумі 62120,18 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Івано-Франківське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернулося в суд з адміністративним
позовом до Приватного акціонерного
товариства "Дятьківці" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені в сумі 62120,18 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач, згідно із положеннями
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні",
повинен був забезпечити
працевлаштування чотирьох інвалідів.
Оскільки дану вимогу Закону
відповідачем не виконано в повному
обсязі, а забезпечено тільки 2 робочих
місця, до Приватного акціонерного
товариства "Дятьківці" застосовано
адміністративно-господарські санкції
в сумі 61878,90 грн та 241,28 грн пені за
несвоєчасну сплату
адміністративно-господарських
санкцій. Застосовані до відповідача
адміністративно-господарські санкції
добровільно не сплачені, а тому
підлягають стягненню в судовому
порядку.

Представник позивача позовні вимоги,
викладені в позовній заяві, підтримав в
повному обсязі, просив позов
задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову
заперечила з підстав наведених в
письмовому запереченні, зокрема
вказала суду, що два з чотирьох
інвалідів не були працевлаштовані не з
вини відповідача, оскільки останнім
були вжиті всі заходи спрямовані на
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, а тому
немає підстав для застосування до
підприємства
адміністративно-господарських
санкцій.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши
пояснення представника позивача та
представника відповідача, дослідивши
письмові докази та інші матеріали
справи, суд дійшов висновку, що в
задоволенні адміністративного позову
слід відмовити з наступних підстав.

Основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні, гарантії їм рівних
з усіма іншими громадянами можливостей
для участі в економічній, політичній і
соціальній сферах життя суспільства,
створення необхідних умов, які дають
можливість інвалідам ефективно
реалізувати права та свободи людини і
громадянина та вести повноцінний
спосіб життя згідно з індивідуальними
можливостями, здібностями і інтересами
регулюються Законом України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» за № 875-XII від
21.03.1991 року (надалі також - Закон №875).

Приписами статті 17 Закону №875
передбачено, що з метою реалізації
творчих і виробничих здібностей
інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.
Підприємства, установи і організації
за рахунок коштів Фонду соціального
захисту інвалідів або за рішенням
місцевої ради за рахунок власних
коштів, у разі необхідності, створюють
спеціальні робочі місця для
працевлаштування інвалідів,
здійснюючи для цього адаптацію
основного і додаткового обладнання,
технічного оснащення і пристосування
тощо з урахуванням обмежених
можливостей інваліда.

Відповідно до абзаців 1, 2, 8, 9 та 10 статті
19 Закону №875, для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику з питань
нагляду та контролю за додержанням
законодавства про працю, зайнятість
населення, з метою контролю за
виконанням нормативу робочих місць,
передбаченого частиною першою цієї
статті, у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України, здійснює
перевірки підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю, щодо
реєстрації у Фонді соціального захисту
інвалідів, подання ними звітів про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів, виконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі шляхом зарахування.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, в яких за основним
місцем роботи працює 8 і більше осіб,
реєструються у відповідних
відділеннях Фонду соціального захисту
інвалідів за своїм місцезнаходженням і
щороку подають цим відділенням звіт
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів.

Керівники підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, у разі
незабезпечення виконання нормативів
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, неподання Фонду соціального
захисту інвалідів звіту про зайнятість
та працевлаштування інвалідів несуть
відповідальність у встановленому
законом порядку.

Так, відповідачем 08.02.2014 року подано
звіт про зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік в якому зазначено
середньооблікову кількість штатних
працівників - 109, з них кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях - 4,
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким встановлена
інвалідність - 2 (а.с.8).

На підставі даного звіту, встановивши
перевіркою невідповідність приписам
абзацу 1 статті 19 Закону №875, а саме
незабезпечення двох робочих місць для
інвалідів, позивачем, на підставі
статті 20 Закону №875 зроблено
розрахунок суми позову, пред'явленого
щодо стягнення заборгованості по
сплаті адміністративно-господарських
санкцій за незайняті робочі місця для
працевлаштування інвалідів (а.с.9), яким
встановлено: середньооблікову
чисельність працівників - 109; фонд
оплати праці штатних працівників - 3372400
грн; кількість незайнятих робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів - 2; сума
адміністративно-господарської санкції
- 61878,90 грн; пеня за несвоєчасну сплату
адміністративно-господарської санкції
241,28 грн.

Відповідно до частини другої "Порядку
подання підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування",
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України "Про реалізацію
статей 19 і 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" за №70, від 31.01.2007 року звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів роботодавці подають
(надсилають рекомендованим листом)
щороку до 1 березня відділенням Фонду, в
яких вони зареєстровані, за формою,
затвердженою Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають до центру
зайнятості за місцем їх реєстрації як
платників страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

На підприємстві відповідача, задля
забезпечення працевлаштування осіб з
інвалідністю внесено зміни до штатного
розкладу, введено посади для інвалідів
- завідувач господарства, обліковець
складу готової продукції, завскладом
зерна та робітник по зерноскладу
(а.с.48,49,50). 03.04.2013 року наказом
відповідача №122 введено в
розстановочну чисельність посаду
прибиральника території та посаду
двірника (а.с.51,52). 22.10.2013 року наказом
відповідача №372 введено в
розстановочну чисельність додатково
посаду прибиральника території
(а.с.53,54). Дані посади введені виключно з
метою працевлаштування інвалідів.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи
відповідачем, протягом 2013 року
вживалися заходи по працевлаштуванню
інвалідів, а саме: 04.04.2013 року до органу
Державної служби зайнятості подано
звіт про наявність вакансій посад для
інваліда - обліковця, завідуючого
складом зерна, прибиральника (а.с.40);
29.05.2013 року до органу Державної служби
зайнятості подано звіт про наявність
вакансій посад для інваліда -
прибиральниці та двірника (а.с.41); 29.11.2013
року до органу Державної служби
зайнятості подано звітність
інформацію про попит на робочу силу
(вакансії) - прибиральника території,
робітника по зерноскладу та обліковця
складу (а.с.36).

В підтвердження вжиття всіх можливих
заходів щодо працевлаштування осіб з
інвалідністю, суду надана довідка
Коломийського міського центру
зайнятості №1742-03/12-14 від 15.05.2014 року про
те, що відповідач протягом року подавав
звітність про потребу в працівнику для
робіт, які може виконувати особа з
інвалідністю (а.с.27). У відповідності до
довідки 10.04.2013 року працевлаштовано
інваліда ОСОБА_3, 25 жовтня 2013 року
працевлаштовано інвалідів ОСОБА_4 та
ОСОБА_5. 03 червня 2013 року на дві посади, а
саме: прибиральника території та
двірника, безробітні з числа інвалідів
направлені не були, у зв'язку із
відсутністю на той час осіб з
інвалідністю. 11 грудня 2013 року
працевлаштовано на посаду
прибиральника території, інваліда
ОСОБА_6, також на посаду підсобного
працівника направлялися безробітні
інваліди ОСОБА_7, що відмовилась
працювати на посаді та ОСОБА_8, якому
відмовлено в працевлаштуванні,
оскільки не відповідав вимогам за
спеціальністю слюсар механік, механік,
що передбачено характеристикою
вакансії (а.с.37). 03 грудня 2013 року
направлявся на посаду обліковця
ОСОБА_9, однак відмовився працювати за
вищевказаною посадою, а на посаду
прибиральника території ніхто не
направлявся, у зв'язку із відсутністю
на той час осіб з інвалідністю.

В ході судового розгляду справи,
встановлено, що до центру зайнятості не
подавалась інформація про вакантну
посаду завідувача господарством, проте
відповідачем надана довідка, підписана
генеральним директором відповідача та
скріплена печаткою підприємства про
те, що на підприємстві з 30.03.2012 року по
01.11.2013 року на посаді завідувача
господарством працював інвалід
ОСОБА_10. В підтвердження довідки
відповідача, останнім надано копії
посвідчення інваліда, довідки до акту
МСЕК від 19.09.2011 року (а.с.63),
розпорядження про прийняття на роботу
ОСОБА_10 від 30.03.2012 року (а.с.64) та заява
про прийняття на роботу (а.с.65).

Досліджені докази та встановлені судом
обставини підтверджують те, що
відповідачем вжито вичерпний перелік
заходів щодо створення та заповнення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, відсутність чи
невідповідність посадам яких, протягом
звітного періоду, виходячи із змісту
вимог статті 18 Закону, не може
слугувати підставою для застосування
до відповідача адміністративно -
господарських санкцій, оскільки не
залежать від волі відповідача.

Згідно із частинами 1, 2 статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

За наведених обставин та системного
аналізу вищенаведених правових норм,
суд дійшов висновку про те, що
відповідач вжив усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

За результатами розгляду аналогічних
адміністративних справ Вищий
адміністративний суд України зазначив,
що створення робочих місць для
інвалідів не супроводжується
обов'язком роботодавця самостійно
підбирати інвалідів на створені ним
робочі місця (справа №К-16502/08 від 26.11.2009
року , справа №К-18995/08 від 26.11.2009 року).

Абзацом 1 статті 20 Закону №875
передбачено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Позивач прийшов до помилкового
висновку про наявність підстав для
стягнення суми штрафних санкцій,
оскільки відповідач вжив всіх можливих
заходів для працевлаштування
інвалідів, відтак не був зобов'язаний
самостійно працевлаштовувати
інвалідів на створені ним робочі місця,
а тому застосовані до нього штрафні
санкції та пеня не підлягають
стягненню і в задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя: /підпис/
Тимощук О.Л.

Постанова складена в повному обсязі
11.06.2014 року.