Справа № 2а-16734/11/2670
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

29 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Міщука М.С.

За участю секретаря:
Свириди Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Суб"єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_4 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
29 березня 2012 року у справі за
адміністративним позовом Суб"єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_4 до Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
міста Києва про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Суб"єкт підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі міста Києва про
скасування податкових
повідомлень-рішень № та №
від 01 липня 2011 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
29 березня 2012 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
позивач - Суб"єкт підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_4
звернувся з апеляційною скаргою,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким адміністративний позов
задовольнити.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Державною податковою інспекцією у
Святошинському районі м. Києва
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
Суб"єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою ОСОБА_4 за період з 01
січня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

За результатами перевірки
відповідачем складено Акт від 13 травня
2011 року №795/17-40/НОМЕР_3.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем ст.13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» від 26 грудня 1992
року №13-92 , п.п. «а», п.19.1 ст.19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», а саме: неналежне
ведення обліку доходів та витрат
(заниження оподатковуваного доходу за
2008 рік на 707 960,00 грн., що призвело до
ненадходження податку з доходів
фізичних осіб (від підприємницької
діяльності) до бюджету в розмірі 106 194,00
грн.; п.п.7.4.1 п.7.4. ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість»(чинного в
періоді, що підлягав перевірці), а саме:
завищення податкового кредиту на 20
743,00 грн. за серпень 2008 року, на 37 275,00 грн.
за вересень 2008 року, на 38 357,00 грн. за
жовтень 2008 року, на 45 217,00 грн. за
листопад 2008 року, що встановлено при
порівнянні даних поданих декларацій та
з даними автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту; п.п.7.3.1 п.7.3,
п.п.7.4.1 п.7.4, п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», а саме: позивачем занижено
податкові зобов'язання та завищено
податковий кредит, що призвело до
заниження податку який підлягає сплаті
до бюджету в розмірі 14 1592,00 грн., в т.ч.:
за серпень 2008 року на 20 743,00 грн., за
вересень 2008 року на 37 275,00 грн., за
жовтень 2008 року на 38 357,00 грн., за
листопад 2008 року на 45 217,00 грн.

На підставі встановлених порушень
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення від 01 липня 2011
року № з податку на додану
вартість на загальну суму 176 990,00 грн., у
тому числі: 141 592,00 грн. за основним
платежем та 35 398,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями та податкове
повідомлення-рішення від 01 липня 2011
року № з податку з доходів
фізичних осіб на загальну суму 132 742,50
грн., у тому числі: 106 194,00 грн. за
основним платежем та 26 548,50 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

За наслідками адміністративного
оскарження, рішенням Державної
податкової адміністрації України у м.
Києві від 07 жовтня 2011 року №698/П/10-2315
скасовано податкове повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Святошинському районі м.
Києва від 01 липня 2011 року № в
частині сплати 26 548,50 грн. застосованої
штрафної санкції по податку з доходів
фізичних осіб, а податкове
повідомлення-рішення від 01 липня 2011
року № залишено без змін.

Не погоджуючись з вищевказаними
податковими повідомленнями-рішеннями
та вважаючи їх протиправними, позивач
звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст.13 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» від 26 грудня 1992 року №13-92, до
складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

В силу п.п. «а», п.19.1 ст.19 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»,
платники податку зобов'язані вести
облік доходів і витрат у обсягах,
достатніх для визначення суми
загального річного оподатковуваного
доходу, у разі коли такий платник
податку зобов'язаний цим Законом
подавати декларацію або має право на
таке подання з метою повернення
надміру сплачених податків, у тому
числі при застосуванні права на
податковий кредит.

Відповідно до п.п. 3.2.1 п.3.2 ст.3 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21 грудня 2000 року № 2181-III, у
випадках коли платник податків згідно
із законами з питань оподаткування
уповноважений утримувати податок, збір
(обов'язковий платіж), якими
оподатковуються інші особи, у тому
числі податок на додану вартість, а
також будь-які інші податки, що
утримуються з джерела виплати, сума
таких податків, зборів (обов'язкових
платежів) вважається бюджетним фондом,
який належить державі або
територіальній громаді та створюється
від їх імені.

Підпунктом 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» від 03
квітня 1997 року № 168/97-ВР передбачено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

В силу п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 вищевказаного
Закону, сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені законом
для відповідного податкового періоду.
При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Як вбачається з матеріалів справи,
перевіркою позивача встановлено
неналежне ведення обліку доходів та
витрат, а саме: заниження
оподатковуваного доходу за 2008 рік на 707
960,00 грн., що призвело до ненадходження
податку з доходів фізичних осіб (від
підприємницької діяльності) до бюджету
в розмірі 106 194,00 грн. (707960 х 15% = 106194 грн.).

Судом встановлено, що Суб"єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_4 зареєстрований платником
податку на додану вартість.

Так, за період з 01 січня 2008 року по 31
грудня 2008 року позивачем задекларовано
507 920,00 грн. податкового кредиту з
податку на додану вартість.

Перевіркою достовірності відображених
показників у поданих Деклараціях
позивача з податку на додану вартість
за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня
2008 року встановлено завищення
податкового кредиту на суму 141 592,00 грн.,
а саме: за серпень 2008 року на 124 459,98 грн.,
в т.ч. ПДВ 20 743,33 грн. з ТОВ «Юніверсал
Сервіс-Україна»; за вересень 2008 року на
223 650,00 грн., в т.ч. ПДВ 37 275,00 грн. з ТОВ
«Юніверсал Сервіс-Україна»; за жовтень
2008 року на 230 139,60 грн., в т.ч. ПДВ 38 356,60
грн. з ТОВ «Юніверсал Сервіс-Україна»;
за листопад 2008 року на 27 1299,6 грн., в т.ч.
ПДВ 45 216,60 грн. з ТОВ «Юніверсал
Сервіс-Україна».

Також, судом встановлено, що за період
з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року
позивачем задекларовано податку на
додану вартість, що підлягає сплаті до
бюджету у сумі 3 330,00 гривень.

Перевіркою встановлено, що, в порушення
вимог п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України від
«Про податок на додану вартість»,
позивачем завищено податковий кредит,
що призвело до заниження податку, який
підлягає сплаті до бюджету в розмірі 141
592,00 грн., в т.ч.: за серпень 2008 року на 20
743,00 грн., за вересень 2008 року на 37 275,00
грн., за жовтень 2008 року на 38 357,00 грн., за
листопад 2008 року на 45 217,00 грн.

Так, у періоді, що перевірявся, позивач
перебував у господарських
правовідносинах з ТОВ
«Юніверсал-Сервіс-Україна»

Разом з тим, колегія суддів звертає
увагу на те, що позивачем не надано
доказів, які б дали змогу встановити
реальність господарської діяльності з
вищевказаним контрагентом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
реальність господарських відносин, які
були здійснені між позивачем та ТОВ
«Юніверсал Сервіс-Україна»
матеріалами справи не підтверджується.

Враховуючи вищенаведене,
донарахування відповідачем Суб"єкту
підприємницької діяльності - фізичній
особі ОСОБА_4 податкового зобов'язання
з податку на додану вартість та податку
з доходів фізичних осіб, з урахуванням
штрафних санкцій, відповідає вимогам
чинного законодавства.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів вважає вірним висновок суду
першої інстанції про те, що правочини,
укладені між позивачем та ТОВ
«Юніверсал Сервіс-Україна» не
створюють юридичних наслідків, а тому
не можуть спричинити виникнення
податкових зобов'язань та стати
підставою для формування податкового
кредиту.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
прийняті відповідачем на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, а тому судом правомірно
відмовлено у задоволенні позовних
вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Суб"єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_4 - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 29 березня 2012 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.

Ухвала виготовлена у повному обсязі
30.05.2014 року.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.