Справа № 2а/2508/7049/11
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

"11" червня 2014 р. м.
Київ К/9991/66308/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Сороки М.О., Смоковича М.І.,Голяшкіна
О.В.,

секретаря: Носенко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Козелецької
селищної ради Козелецького району
Чернігівської області, треті особи -
ОСОБА_6, КП «Ніжинське міське бюро
технічної інвентаризації», ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про скасування
рішення, визнання недійсним свідоцтва,
встановлення належності майна до
спадщини, зобов'язання вчинити дії, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу
Козелецького районного суду
Чернігівської області від 29 вересня 2011
року і ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 вересня
2012 року, -

встановив:

У липні 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулись до суду з вказаним позовом,
у якому просили:

скасувати рішення Козелецької
селищної ради № 71 від 15.07.2010 «Про
узаконення раніше проведеного
будівництва, присвоєння юридичної
адреси, видачі свідоцтва про право
власності та надання дозволу на
виготовлення проектної документації»
в частині визнання за ОСОБА_6 права
власності на житлові та господарські
споруди за адресою: АДРЕСА_1;

визнати недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 23.07.2010,
видане на імя ОСОБА_11;

встановити, що 1/2 частина житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1, входить до
складу спадщини після смерті ОСОБА_12 і
підлягає поділу в рівних частинах між
спадкоємцями першої черги по закону:
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6;

зобов'язати Козелецьку селищну раду
Козелецького району Чернігівської
області зареєструвати за ОСОБА_4 право
власності на 1/6 частину приватного
будинку, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1, як спадкоємцем першої черги за
законом після смерті ОСОБА_12;

зобов'язати Козелецьку селищну раду
Козелецького району Чернігівської
області зареєструвати за ОСОБА_5 право
власності на 1/6 частину приватного
будинку, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1, як спадкоємцем першої черги за
законом після смерті ОСОБА_12

Ухвалою Козелецького районного суду
Чернігівської області від 29 вересня
2011 року, залишеною без мін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 вересня
2012 року, провадження у справі закрито
на підставі частини 1 статті 157 КАС
України, оскільки справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права, просить судові
рішення змінити.

У запереченні на касаційну скаргу
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посилаючись на
законність судових рішень, просять
залишити їх без змін.

Перевіривши за наявними у справі
матеріалами доводи, викладені у
касаційній скарзі, правильність
застосування судами норм
процесуального права і правової оцінки
обставин у справі у межах, визначених
статтею 220 КАС України, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Закриваючи провадження у справі, суд
першої інстанцій, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що між сторонами виник спір про
право власності на спадкове майно, що
виключає його розгляд в порядку
адміністративного судочинства.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 157
КАС України суд закриває провадження у
справі, якщо її не належить розглядати
в порядку адміністративного
судочинства.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
частково погоджується з таким
висновком судів попередніх інстанцій з
огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 КАС
України, у редакції на час спірних
правовідносин, справа
адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

У пункті 7 частини 1 вказаної статті
визначено поняття суб'єкту владних
повноважень - це орган державної влади,
орган місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності. (пункт 1 частини 2
статті 17 КАС України).

Таким чином, нормами КАС України, без
зазначення будь-яких виключень,
передбачено, що до компетенції
адміністративних судів, належать спори
фізичних чи юридичних осіб з органом
державної влади, органом місцевого
самоврядування, їхньою посадовою або
службовою особою, предметом яких є
перевірка правильності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів (осіб),
відповідно прийнятих або вчинених ними
при здійсненні владних управлінських
функцій.

Тобто, справою адміністративної
юрисдикції може бути переданий на
вирішення адміністративного суду спір,
який виник між двома (кількома)
суб'єктами стосовно їх прав та
обов'язків у конкретних правових
відносинах, в яких хоча б один суб'єкт
законодавчо уповноважений владно
керувати поведінкою іншого (інших)
суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно
зобов'язані виконувати вимоги та
приписи такого владного суб'єкта.

За змістом частини 1 статті 15
Цивільного процесуального кодексу
України суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи щодо
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин.

Закриваючи провадження у справі в
частині позовних вимог про
встановлення належності частини
житлового будинку до складу спадщини,
яка підлягає поділу між спадкоємцями,
суди дійшли правильного висновку, що ці
позовні вимоги належать розгляду в
порядку цивільного судочинства,
оскільки містять ознаки приватно -
правового спору.

Що стосується решти позовних вимог про
скасування в частині рішення
Козелецької селищної ради № 71 від
15.07.2010, визнання недійсним свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
та зобов'язання зареєструвати право
власності на майно, слід зазначити
наступне.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про
місцеве самоврядування» встановлено,
що сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

Органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території
(частина 1 статті 144 Конституції
України).

У відповідності до пункту 1.3 чинного на
час видачі свідоцтва про право
власності Тимчасового положення про
порядок державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно, затвердженого Наказом
Міністерство юстиції України № 7/5 від
07.02.2002, державна реєстрація прав
проводиться реєстраторами бюро
технічної інвентаризації у межах
визначених
адміністративно-територіальних
одиниць, обслуговування на території
яких здійснюється БТІ, створеними до
набрання чинності Законом України «Про
внесення змін до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень» та інших
законодавчих актів України» та
підключеними до Реєстру прав власності
на нерухоме майно.

Вказане свідчить, що на той час БТІ на
основі законодавства делеговані
владні повноваження у сфері суспільних
правовідносин, що пов'язані із
здійсненням від імені держави дій щодо
реєстрації прав власності на нерухоме
майно.

За змістом пункту 8.1 вказаного
Положення оформлення права власності
на нерухоме майно проводиться з
видачею свідоцтва про право власності
за заявою про оформлення права
власності на нерухоме майно:

а) органами місцевого самоврядування;

б) органами приватизації;

в) Державним управлінням справами.

Оскільки порядок видачі свідоцтв про
право власності перебуває у сфері
публічно-правових відносин, то спори
щодо дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень з приводу їх
видачі підлягають розгляду
адміністративними судами.

Розглядаючи справу в цій частині
позовних вимог, суди не обґрунтували,
що рада діяла не у спосіб, що
передбачений вказаними нормами
законодавства, а була суб'єктом
приватно - правових відносин.

Відповідачем у вказаних
правовідносинах позивачі зазначили
Козелецьку селищну раду Козелецького
району Чернігівської області.

У пункті 9 частини 1 статті 3 КАС України
визначено, що у публічно-правовому
спору відповідачем є суб'єкт владних
повноважень, а у випадках, передбачених
законом, й інші особи, до яких звернена
вимога позивача.

За змістом частини 1 статті 52 цього ж
Кодексу суд першої інстанції,
встановивши, що з адміністративним
позовом звернулася не та особа, якій
належить право вимоги, або не до тієї
особи, яка повинна відповідати за
адміністративним позовом, може за
згодою позивача допустити заміну
первинного позивача або відповідача
належним позивачем або відповідачем,
якщо це не потягне за собою зміни
підсудності адміністративної справи.

Проте, всупереч вказаним вимогам
судами не досліджувалось питання чи є
рада належним відповідачем у справі в
частині позовних вимог про
зобов'язання зареєструвати право
власності на майно.

Судами також не досліджувалось
питання щодо дотримання строку
звернення до суду, визначеного статтею
99 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 227 КАС
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи для продовження розгляду є
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
постановлення незаконної ухвали, яка
перешкоджає подальшому провадженню у
справі.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити
частково.

Ухвалу Козелецького районного суду
Чернігівської області від 29 вересня 2011
року і ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 вересня
2012 року в частині позовних вимог про
скасування в частині рішення
Козелецької селищної ради № 71 від
15.07.2010 «Про узаконення раніше
проведеного будівництва, присвоєння
юридичної адреси, видачі свідоцтва про
право власності та надання дозволу на
виготовлення проектної документації»,
про визнання недійсним свідоцтва про
право власності на нерухоме майно, про
зобов'язання зареєструвати право
власності на майно - скасувати.

Справу у цій частині позовних вимог
направити до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

В решті ухвалу Козелецького районного
суду Чернігівської області від 29
вересня 2011 року і ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 25 вересня 2012 року - залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: