Справа № 2-а-69/12/0206
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-69/12/0206

Головуючий у 1-й інстанції: Бессараб Н.М.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

04 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

за участю секретаря судового
засідання: Бондаренко С.А.,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Замостянського районного
суду м.Вінниці від 03 лютого 2012 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в м.Вінниці про перерахунок
пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

відповідно до постанови від 03 лютого
2012 року Замостянського районного суду
м. Вінниці у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення суду І
інстанції та прийняти нову постанову,
якою позов задовольнити.

Під час судового засідання позивач
(апелянт) підтримав доводи апеляційної
скарги та просив її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, надав заяву про розгляд
справи в порядку письмового
провадження.

Відповідно до ч. 4 ст.196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, позивача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
апеляційної скарги у відповідності до
частини 1 статті 195 КАС України, дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Постановою Замостянського районного
суду м. Вінниці від 15 липня 2010 року,
залишеною без змін ухвалою
Апеляційного суду Вінницької області
від 03 листопада 2010 року, визнано дії
управління Пенсійного Фонду України у
Замостянському районі м. Вінниці
неправомірними в частині відмови
позивачу здійснити перерахунок пенсії
відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Крім того,
зобов'язано УПФУ у Замостянському
районі м. Вінниці здійснити
перерахунок та виплату державної
пенсії ОСОБА_2 як інваліду ІІ групи,
захворювання якого пов'язане з
виконанням службових обов'язків по
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
відповідно до ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" у розмірі восьми
мінімальних пенсій за віком, а також
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 75% мінімальної пенсії за віком
відповідно до розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність з 01 лютого 2010 року. В
решті позовних вимог відмовлено.

На виконання постанови Замостянського
районного суду м. Вінниці від 15
листопада 2010 року відповідачем
перераховано пенсію позивача
відповідно до розміру, вказаного у
рішенні суду. Доплату пенсії за період
з 01 лютого 2010 року по 15 липня 2010 року в
розмірі 26 601,16 грн. ОСОБА_2 отримав в
січні 2011 року .

Крім того, на виконання ухвали
апеляційного суду Вінницької області
про роз'яснення судового рішення
відповідачем згідно із розпорядженням
від 24 березня 2011 року та протоколом від
24 березня 2011 року здійснено
перерахунок пенсії позивачу з
розрахунку 8 прожиткових мінімумів для
непрацездатних осіб та додаткової
пенсії з розрахунку 75% прожиткового
мінімуму з 16 липня 2010 року.

Однак, у вересні 2011 року відповідач
припинив виплачувати позивачу
збільшену пенсію, яка була встановлена
відповідно до постанови
Замостянського районного суду м.
Вінниці від 15 липня 2010 року.

Відповідно до листа управління
Пенсійного фонду України в
Замостянському районі м. Вінниці від 11
листопада 2011 року позивачу за жовтень
не проведено виплату доплати до пенсії
через відсутність фінансування, пенсію
в збільшеному розмірі за вересень 2011
року нараховано відповідачем для
виплати на 25 жовтня 2011 року. Однак,
доплату за вересень буде проведено за
наявності бюджетного фінансування.

Розпорядженням від 27 жовтня 2011 року
відповідачем здійснено перерахунок
пенсії позивача і з листопада місяця
2011 року по теперішній час його пенсія
становить 1685,60 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суду
вважає, що так як відповідачем
зроблений новий перерахунок пенсії з
листопада 2011 року, а позивачем новий
розмір пенсії не оскаржується, то
позовна вимога щодо визнання
бездіяльності протиправною щодо
невиплати пенсії за листопад, грудень
2011 року та січень 2012 року не підлягає
задоволенню.

Крім того, позовна вимога про визнання
неправомірною бездіяльності
управління Пенсійного фонду України в
м. Вінниці по невиплаті позивачу пенсії
у вересні 2011 року з огляду на те, що
відповідно до постанови
Замостянського районного суду м.
Вінниці від 15 липня 2010 року уже
вирішувалося питання про зобов'язання
відповідача крім перерахування, ще й
про виплату позивачу пенсію в розмірі
восьми мінімальних пенсій за віком, а
також пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком відповідно до розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Виплата не
проводилась за відсутністю бюджетного
фінансування.

14 червня 2011 року Верховною Радою
України прийнято Закон України N 3491-VI
"Про внесення змін до Закону України
"Про Державний бюджет України на 2011
рік", який набрав чинності 19 червня 2011
року.

Метою і особливістю закону про
Державний бюджет України є
забезпечення належних умов для
реалізації положень інших законів
України, які передбачають фінансові
зобов'язання держави перед
громадянами, спрямовані на їх
соціальний захист, у тому числі й
надання пільг, компенсацій і гарантій
(пункт 4 мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 9
липня 2007 року N 6-рп/2007 у справі про
соціальні гарантії громадян).

Пунктом 7 частини першої Закону України
від 14 червня 2011 року N 3491-VI "Про внесення
змін до Закону України "Про Державний
бюджет України на 2011 рік" Прикінцеві
положення Закону України "Про
Державний бюджет України на 2011 рік"
доповнено пунктом 4, яким установлено,
що у 2011 році норми і положення статей 39,
50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік".

З аналізу наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
указаній категорії громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.

У своєму листі від 22 липня 2011 №1091/11/13-11
Вищий адміністративний суд України
звертає увагу судів загальної
юрисдикції та апеляційних
адміністративних судів, на те, що
вирішуючи питання про те, яка з
однопредметних законодавчих норм
однакової юридичної сили, що не визнані
неконституційними в установленому
порядку, підлягає застосуванню для
вирішення спорів зазначеної категорії,
судам необхідно надавати перевагу тій
із них, що прийнята пізніше. У цих
правовідносинах така норма міститься у
Законі України "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік".

На виконання вимог цього Закону
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову від 6 липня 2011 року N 745 "Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету", яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

Таким чином, судом встановлено
законність дій відповідача щодо
нарахування та виплати позивачу
пенсії.

Позовна вимога щодо стягнення
моральної шкоди також не підлягає
задоволенню.

Верховний Суд України в своїй
Постанові Пленуму від 31 березня 1995 року
№4 "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" (п.4) зазначає, що у позовній заяві
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди має бути зазначено, в
чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно позивачеві, з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводить
потерпіла особа, зазначаючи у позовній
заяві, які негативні наслідки мають
місце, у чому саме полягають моральні
втрати, чим обґрунтовано розмір їх
відшкодування. Письмовими доказами на
ствердження наявності моральної шкоди
можуть бути, зокрема, медичні довідки
про виникнення захворювання чи інше
погіршення стану здоров'я у зв'язку з
хвилюваннями, спричиненими посяганням
на права потерпілого; висновки лікарів
чи медичних комісій про ступінь втрати
працездатності, про необхідність
проведення хірургічної операції;
довідки про відрахування з вузу тощо.

У документі медичного характеру має
бути зазначено, коли виникло
захворювання, в результаті чого, чи
могло воно стати наслідком психічних
переживань через порушення
конкретного права, мало місце
погіршення загального стану чи сталося
загострення хронічної хвороби у
визначений період часу тощо.

Факт завдання моральної шкоди може
бути підтверджений також показаннями
свідків, зокрема, про важкий душевний
стан потерпілого, спричинений
правопорушенням, його переживання,
хвилювання, зміни в самопочутті,
загальному душевному настрої тощо,
стані здоров'я, способі життя,
спілкування, звичках, працездатності.

В обґрунтування даних вимог позивачем
не надано жодних доказів щодо розміру
моральної шкоди та доказів, що
підтверджують моральні страждання
позивача.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального
права. Не може бути скасоване
правильне по суті рішення суду з
одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, щодо
задоволення заявлених вимог у спосіб,
строках та межах визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову
Замостянського районного суду
м.Вінниці від 03 лютого 2012 року - без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
10 червня 2014 року .

Головуючий
Загороднюк А.Г.

Судді
Драчук Т. О.

Полотнянко Ю.П.