Справа № 814/5350/13-а
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/5350/13-а

Категорія: 5.1.2 Головуючий в 1 інстанції:
Лісовська Н. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду, у складі:

головуючого судді - Запорожана
Д.В.,

судді - Яковлева
Ю.В,

судді - Косцової
І.П.

при секретарі: Топор О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою інспекції з питань
захисту прав споживачів у
Миколаївській області на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 5 березня 2014
року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«САВ-ДІСТРИБЬЮШН» до інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Миколаївській області про визнання дій
протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «САВ-ДІСТРИБЬЮШН»
звернулося до суду з позовом до
інспекції з питань захисту прав
споживачів у Миколаївській області про
визнання дій щодо проведення перевірки
і складення акту протиправними та
скасування наказу від 13 листопада 2013
року № РН-12-2013 і постанови від 29
листопада 2013 року № 64.

Свої позовні вимоги ТОВ
«САВ-ДІСТРИБЬЮШН» обґрунтувало
незаконністю спірних дій та рішень.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 5 березня 2014
року вищенаведений позов було частково
задоволено. Скасовано постанову від 29
листопада 2013 року № 64. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі інспекція з
питань захисту прав споживачів у
Миколаївській області просить
скасувати вищенаведену постанову, як
таку, що прийнята з помилковим
застосуванням норм матеріального та
процесуального права і прийняти нову
постанову, якою відмовити у
задоволенні даного позову у повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
доводи апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Приймаючи оскаржену постанову суд
першої інстанції виходив з часткової
обґрунтованості даного позову та
наявності підстав для його часткового
задоволення. А також того, що дії по
складанню акта перевірки є діями
суб'єкта владних повноважень.

Колегія суддів лише частково
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем було проведено перевірку
позивача. результати якої відображені
в акті від 13 листопада 2013 року № 000085
/а.с. 10-18/.

Перевіркою було встановлено порушення
позивачем вимог деяких технічних
регламентів щодо термінології,
позначок, пакування, маркування
декількох видів продукції. Будь-яких
зазначень того, що саме продукція
позивача (а не її маркування, пакування
тощо) не відповідає встановленим
вимогам вищенаведений акт не містить.

29 листопада 2013 року відповідачем було
складено протокол № 54 про порушення
позивачем п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України
«Про державний ринковий нагляд і
контроль нехарчової продукції» /а.с.
25-26/.

У вищенаведеному протоколі лише
декларативно зазначено про порушення
вищенаведеної норми позивачем без
будь-якого наведення у чому саме
полягало таке порушення (відсутній
опис змісту правопорушення).

29 листопада 2013 року відповідачем
постановою за № 64 було застосовано до
позивача 25500 гривень штрафних санкцій
за порушення п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України
«Про державний ринковий нагляд і
контроль нехарчової продукції» /а.с.
19-20/.

Вищенаведена постанова також не
містить опису змісту правопорушення
позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції
України, органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених цією
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про
державний ринковий нагляд і контроль
нехарчової продукції» від 02.12.2010 року N
2735-VI передбачено, що до особи, яка ввела
продукцію в обіг або відповідно до
цього Закону вважається такою, що ввела
продукцію в обіг, застосовуються
штрафні санкції у разі введення в обіг
продукції, яка не відповідає
встановленим вимогам (крім випадків,
передбачених статтею 28 цього Закону), у
тому числі нанесення Національного
знака відповідності на продукцію, що не
відповідає вимогам технічних
регламентів, - у розмірі від п'ятисот до
тисячі п'ятисот неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, а за
повторне протягом трьох років вчинення
такого самого порушення, за яке на
особу вже було накладено штраф, - у
розмірі від тисячі до трьох тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Частиною 1 ст. 1 вищенаведеного Закону
передбачено, що встановлені вимоги -
вимоги щодо нехарчової продукції та її
обігу на ринку України, встановлені
технічними регламентами.

Статтею 1 Закону України «Про
стандарти, технічні регламенти та
процедури оцінки відповідності» від
01.12.2005 року № 3164-IV передбачено, що
технічний регламент - закон України
або нормативно-правовий акт, прийнятий
Кабінетом Міністрів України, у якому
визначено характеристики продукції
або пов'язані з нею процеси чи способи
виробництва, а також вимоги до послуг,
включаючи відповідні положення,
дотримання яких є обов'язковим. Він
може також містити вимоги до
термінології, позначок, пакування,
маркування чи етикетування, які
застосовуються до певної продукції,
процесу чи способу виробництва.

Таким чином, зазначені штрафні санкції
застосовуються виключно у разі
введення в обіг продукції, що не
відповідає встановленим вимогам.
Тобто, встановленим вимогам повинна не
відповідати саме продукція, а не її
маркування, пакування тощо, вимоги до
яких теж зазначаються в технічних
регламентах.

З урахуванням того, що частина
вищенаведених документів відповідача
взагалі не містить будь-яких зазначень
про невідповідність саме продукції
позивача встановленим вимогам, а інша
частина документів містить лише
декларативні заяви про таке (без
будь-якого наведення змісту
правопорушень), колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про протиправність спірної
постанови відповідача від 29 листопада
2013 року № 64. Тобто, штрафні санкції
накладені на позивача у відсутності
необхідних підстав (наявність
правопорушення) для цього.

Окрім того, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про
державний ринковий нагляд і контроль
нехарчової продукції» передбачено, що
під час перевірок характеристик
продукції проводяться документальні
перевірки, у разі необхідності -
обстеження зразків продукції, а за
наявності підстав вважати, що
продукція є небезпечною, становить
ризик та/або не відповідає
встановленим вимогам, - відбір та
експертиза (випробування) зразків
продукції.

Таким чином, невідповідність продукції
встановленим вимогам доводиться
виключно експертизою зразків.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач зразків «невідповідної»
продукції у позивача не відбирав та її
експертизи не проводив. Тобто, у
відповідача взагалі не мається
належних та допустимих доказів
вчинення вищенаведеного порушення
позивачем (невідповідності продукції
встановленим вимогам).

Однак, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори, зокрема спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень, дій чи бездіяльності.

При цьому обов'язковою ознакою рішення.
дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень є створення ними правових
наслідків у формі прав чи обов'язків.

Такими властивостями дії щодо
складення акту перевірки не володіють,
тобто не є діями суб'єкта владних
повноважень в розумінні ст. 17 КАС
України.

Зазначений висновок (про дії щодо
складення актів перевірок) викладений
в рішенні Верховного суду України від 10
вересня 2013 року справа № 21-237а13.

Отже, колегія судів лише частково
погоджується з вищенаведеними
висновками суду першої інстанції.

Пунктом 1 ст. 201 КАС України передбачено,
що підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно по суті вирішив дану справу,
однак з помилковим застосуванням норм
процесуального права, внаслідок чого
його постанова підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207 КАС
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу інспекції з питань
захисту прав споживачів у
Миколаївській області - задовольнити
частково.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 5 березня 2014
року змінити, шляхом викладення її
резолютивної частини в наступній
редакції: «Позов товариства з
обмеженою відповідальністю
«САВ-ДІСТРИБЬЮШН» - задовольнити
частково. Провадження в частині
позовних вимог про визнання дій щодо
складення акту перевірки - закрити.
Постанову інспекції з питань захисту
прав споживачів у Миколаївській
області від 29 листопада 2013 року № 64 -
скасувати. В задоволенні решти
позовних вимог - відмовити».

В іншій частині постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 5 березня 2014
року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Постанова у повному обсязі
виготовлена 9 червня 2014 року

Головуючий
/Д.В.
Запорожан/

Судді
/Ю.В.
Яковлев/

/І.П. Косцова/