Справа № 653/550/13-а
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 653/550/13-а

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції:
Крапівіна О.П.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: судді доповідача -
головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Милосердного М.М.,

при секретарі - Загоруйко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційні
скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 на постанову
Генічеського районного суду
Херсонської області від 11 квітня 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до виконкому
Генічеської міської ради, про визнання
незаконним та скасування
розпорядження від 05.12.2012 року №71 «Про
звільнення ОСОБА_3.»,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся з
вищевказаним адміністративним
позовом.

В обгрунтування позовних вимог
зазначалось, що розпорядженням
міського голови від 05 грудня 2012 року №
71 «Про звільнення ОСОБА_3.», прийнятим
міським головою ОСОБА_2, як керівником
виконавчого комітету Генічеської
міської ради, його звільнено з посади
секретаря ради в апараті виконавчого
комітету Генічеської міської ради за
прогул без поважних причин (п. 4 статті 40
КЗпП України). Будь-яких порушень
трудової дисципліни з його боку не
було, а оголошення звільнення не має
законного підґрунтя і є наслідком
неприязного відношення з боку міського
голови.

Підставою для притягнення його до
відповідальності стали службові
записки працівників виконкому ОСОБА_4.
ОСОБА_5, акт про відсутність на робочому
місці, але не враховані його пояснення,
оскільки був викликаний повісткою до
органів внутрішніх справ.

Пояснював в позові, що не був відсутній
на робочому місці більше 3 годин без
поважних причин, по-друге: міський
голова або інший працівник, який
складав доповідну записку не вияснили
причини відсутності та не намагалися
вияснити, а на вимогу ОСОБА_2 склали акт.

Вважав, що при прийнятті оскаржуваного
розпорядження перевищено
повноваження, оскільки ні ст. 54 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», ні статтею 147-1 Кодексу
законів про працю України, на норми
яких містяться посилання у
розпорядженні, не передбачено
повноважень міського голови як
керівника виконавчого комітету щодо
притягнення до дисциплінарної
відповідальності секретаря ради.

Частиною 3 статті 54 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» на
норму якої міститься посилання у
розпорядженні, передбачено, що
керівники відділів, управлінь та інших
виконавчих органів ради призначаються
на посаду і звільняються з посади
сільським, селищним, міським головою,
головою районної у місті ради
одноособове, але він не є зазначеним
керівником органу виконавчого
комітету міської ради.

Постановою Генічеського районного
суду Херсонської області від 11 квітня
2013 року адміністративний позов було
задоволено.

Визнано незаконним та скасовано
розпорядження Генічеського міського
голови від 05 грудня 2012 року № 71 «Про
звільнення ОСОБА_3.».

Не погоджуючись з даною постановою
суду ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали апеляційні
скарги.

В апеляційних скаргах зазначено, що
рішення судом першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
з неповним з'ясуванням обставин справи,
у зв'язку з чим просять його скасувати
та ухвалити нову постанову, якою в
задоволенні адміністративного позову
відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційних скарг, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційних скарг, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для їх
задоволення.

За змістом частини 1 статті 185 КАС
України право на апеляційне оскарження
мають сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їхні права, свободи,
інтереси чи обов'язки.

Як убачається з приписів чинного
законодавства, судове рішення, яке
оскаржується незалученою до розгляду
справи особою, повинно безпосередньо
стосуватися прав, свобод, інтересів та
обов'язків цієї особи, тобто судом має
бути розглянуто та вирішено спір у
правовідносинах, учасником яких на
момент розгляду справи та прийняття
рішення судом першої інстанції є
скаржник, або міститься судження про
права, свободи, інтереси та обов'язки
цієї особи у відповідних
правовідносинах.

Судом встановлено, що позивач є
посадовою особою органу місцевого
самоврядування згідно рішення III сесії
шостого скликання Генічеської міської
ради від 03 грудня 2010 року № 15 був
обраний на посаду секретаря
Генічеської міської ради на період
повноважень ради VI скликання (а.с. 9,
13-15).

05 грудня 2012 року міський голова ОСОБА_2
виніс розпорядження № 71 «Про
звільнення ОСОБА_3.», в якому звільнено
ОСОБА_3 05.12.2012 року з посади секретаря
ради в апараті виконавчого комітету
Генічеської міської ради за прогул без
поважних причин ( а.с.5).

Підставою для притягнення до
відповідальності стали службові
записки ОСОБА_4, ОСОБА_6, Акт про
відсутність на робочому місці від
04.12.2012 року (а.с.56).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
міський голова не мав права на
звільнення позивача.

Колегія суддів вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71 КАС України, Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні».

Так, відповідно частини 4 статті 51
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» до складу
виконавчого комітету сільської,
селищної, міської ради входить також за
посадою секретар відповідної ради.

Таким чином позивач одночасно як
секретар Генічеської міської ради
також за посадою включений до складу
виконавчого комітету міської ради
відповідно до зазначеного Закону.

При цьому відповідно до статті 50
вказаного Закону секретар відповідної
ради обирається за пропозицією
сільського, міського, селищного голови
відповідною радою з числа її
депутатів на строк повноважень ради
і працює в раді на постійній основі.
Секретар сільської ради може за
рішенням ради одночасно здійснювати
повноваження секретаря виконавчого
комітету відповідної ради.

Відповідно додатку №1 до листа
Головдержслужби України від 6 лютого
2002 року № 42621 Методичних рекомендацій
щодо особливостей прийняття ( обрання)
на службу посадових осіб органів
місцевого самоврядування у трудовій
книжці секретаря сільської ради,
селищної, міської ради у розділі
«Відомості про роботу» робиться запис
про обрання на посаду із зазначенням
дати обрання, підстави для внесення
запису ( рішення сесії ради, його дата
і номер) та порядкового номеру запису.

Як вбачається із копії трудової книжки
позивача (а.с.15) та розпорядження
міського голови від 06.12.2010 року № 60 (
а.с.49) , ОСОБА_3 обраний та призначений
на посаду секретаря ради, з посадовим
окладом згідно штатного розпису.

На підставі частини 1 статті 147-І КЗпП
України дисциплінарні стягнення
застосовуються органом, якому надано
право прийняття на роботу (обрання,
затвердження і призначення на посаду)
даного працівника. Працівники, які
займають виборні посади, можуть бути
звільнені тільки за рішенням органу,
який їх обрав, і лише з підстав
передбачених законодавством.

Згідно до пункту 4 частини 1 статті 26
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні" виключно на
пленарних засіданнях сільської,
селищної, міської ради вирішуються
питання обрання на посаду та
звільнення з посади секретаря ради у
порядку, передбаченому цим Законом.

За правилами статей 5, 16 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні"
міська рада та її виконавчий комітет
входять до системи місцевого
самоврядування, але кожний з них є
окремою юридичною особою, наділеною
власними повноваженнями, діють
самостійно в межах наданих
повноважень, та відповідають за свою
діяльність відповідно до Закону.

Отже, наведені обставини свідчать про
те, що звільнення позивача з посади
секретаря ради в апараті виконавчого
комітету міської ради вчинено з
порушенням порядку застосування
дисциплінарних стягнень, з
перевищенням наданих законом
повноважень.

Таким чином, розпорядження міського
голови про звільнення позивача є
протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач довів
суду ті обставини, на які він посилався
в обґрунтування заявлених вимог, а
відповідач не надав суду належні
докази на підтвердження своїх
заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та
рішень органів владних повноважень,
суд керується критеріями, закріпленими
у ст.2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури,
встановлюючи при цьому чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

На спростування доводів апеляційних
скарг щодо пропущення позивачем строку
звернення до суду, колегія суддів
зазначає, що спірне розпорядження
прийнято за відсутності позивача у
справі, не міститься у вказаному
розпорядженні відомості про порядок
його доведення до відома позивача, а
відтак відсутні правові підстави для
застосування приписів ст.100 КАС
України.

Інші доводи апеляційних скарг
ґрунтуються на суб'єктивній оцінці
фактичних обставин справи та доказів, а
також на невірному тлумаченні норм
матеріального права. Зазначені доводи
не містять посилань на конкретні
обставини чи факти або на нові докази,
які б давали підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в
ході судового розгляду обставин, суд
першої інстанції правильно дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в
скаргах доводи правильність висновків
суду не спростовують. За таких
обставин, апеляційні скарги
задоволенню не підлягають.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2
залишити без задоволення, а постанову
Генічеського районного суду
Херсонської області від 11 квітня 2013
року у справі № 653/550/13-а - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складення ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Дата складення та підписання рішення в
повному обсязі - 10 липня 2014 року.

Головуючий:
О.І. Шляхтицький

Суддя:
О.В. Джабурія

Суддя:
М.М. Милосердний