Справа № 812/1304/14
Суддя: Васильєва І. А.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Солоніченко
Суддя-доповідач - Васильєва І. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року
справа №812/1304/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: Васильєвої І.А., Яманко В.Г.,
Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку
письмового провадження апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства "Алчевський коксохімічний
завод" на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від
25 квітня 2014 року у справі № 812/1304/14 за
позовом Публічного акціонерного
товариства "Алчевський коксохімічний
завод" до Луганської митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України у Луганській області про
визнання протиправним та скасування
рішення № 702020001/2013/000667/2 від 23 вересня 2013
року, скасування картки відмови в
прийнятті митної декларації №
702020001/2013/00144 та про повернення надміру
сплаченого ПДВ у сумі 364 502,38 грн., -

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до Луганської митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України у Луганській області, в якому
просив визнати протиправним та
скасувати рішення Луганської митниці
про визнання митної вартості товарів
№702020001/2013/000667/2 від 23 вересня 2013 року,
скасувати картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
№702020001/2013/00144, повернути на рахунок ПАТ
«Алчевеьккокс» надмірно сплачене ПДВ у
сумі 364 502,38 грн. (т. 1 а.с. 3-15).

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 25 квітня
2014 року у задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
«Алчевський коксохімічний завод»
відмовлено повністю за
необґрунтованістю (т. 1 а.с. 254-260).

Позивач з постановою суду першої
інстанції не погодився, подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.
Просив скасувати постанову суду першої
інстанції, та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі т. 1 (а.с. 268-273).

В доводах апеляційної скарги апелянт
посилається на те, що право митного
органу на витребування від декларанта
додаткових документів виникає лише у
разі встановлення митним органом
доказів, які прямо підтверджують
неповноту та/або недостовірність
відомостей про числові значення митної
вартості товарів, однією з підстав
виникнення яких є виявлення
розбіжностей у поданих декларантом
документах і такі розбіжності мають
впливати саме на числове значення
складових митної вартості товарів.

Крім того, апелянт зазначає, що при
наявності у митного органу сумнівів
щодо визначення митної вартості
товару, митниця повинна була довести
належним чином те, що позивачем
навмисно занижена вартість товару.

Апелянт наголошує, що митний орган не
доказав суду, що позивач в деклараціях
митної вартості зазначив не всі
складові числового значення митної
вартості, неправильно здійснив
розрахунок, вніс до декларації
недостовірні або неточні відомості,
або що надані митному органу документи
містили розбіжності, ознаки підробки
або не всі відомості, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості задекларованих товарів.

Сторони в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явились, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. За
приписами п.2 ч.1 ст.197 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд справи колегією суддів
здійснюється в письмовому провадженні
за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги. Суд апеляційної інстанції
може вийти за межі доводів
апеляційної скарги в разі встановлення
під час апеляційного провадження
порушень, допущених судом першої
інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
встановила наступне.

Публічне акціонерне товариство
«Алчевський коксохімічний завод»,
ідентифікаційний код 00190816,
зареєстрований в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, про що внесено
відповідний запис 18 грудня 1995 року №
0 000194.

Між позивачем та Компанією «Сибуглемет
Импекс Лимитед» (Кіпр) укладено
контракт № SІ-АК-01/2013 від 31 липня 2013 року
на поставку вугільної продукції (т. 1
а.с.22-34).

Згідно з додатком № 1 до контракту
предметом поставки є вугільний
концентрат марки «ОС», виробник - ВАТ
«ОФ «Междуреченская» (Росія), умови
поставки DАР ст. Комунарськ (Інкотермс
2010), за ціною 135 доларів США за 1 тону,
строки поставки - серпень-вересень 2013
року (т. 1 а.с. 35-36).

23 вересня 2013 позивачем для митного
оформлення товару за вказаним
контрактом надано митну декларацію - МД
№ 702020001/2013/009393, разом з пакетом
документів, який зазначено в графі 44 МД
(т. 1 а.с.37-40).

Рішенням Луганської митниці
Міндоходів від 23 вересня 2013 року №
702020001/2013/000667/2 здійснено коригування
митної вартості оцінюваних товарів за 2
методом відповідно до положень ст.59
Митного кодексу України на підставі
рівня митної вартості ідентичного
товару «вугілля кам'яне бітумінозне
коксівне марки «ОС» на однакових
умовах поставки із розрахунку 150
доларів США за одну тону (МД від 23
вересня 2013 року № 702020001/2013/009395, договір
№ 39/2012-STL-AL від 28 вересня 2012 року,
додаток № 7 від 29 березня 2013 року) (т.1
а.с.16-17).

Карткою відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
702020001/2013/00144 від 23 вересня 2013 року
позивача повідомлено про відмову у
митному оформленні (випуску) товарів на
підставі п.2 ст.54 Митного кодексу
України у зв'язку з неподанням
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у ч.2-ч.4
ст.53 Митного кодексу України. Також,
роз'яснено, що можливість митного
оформлення товарів забезпечить
виконання вимог про необхідність
заявити митну вартість товарів у
порядку і на умовах, визначених
розділом ІІІ Митного кодексу України, з
урахуванням рішення про коригування
митної вартості від 23 серпня 2013 року №
702020001/2013/000667/2 (т. 1 а.с.18-21).

З урахуванням рішення про коригування
митної вартості від 23 вересня 2013 року №
702020001/2013/000667/2 та картки відмови №
702020001/2013/00144 від 23 вересня 2013 року
позивачем подано до першого
відповідача МД № 702020001/2013/009413 від 23
вересня 2013 року, у якій зазначено митну
вартість товару за 2 методом за ціною 150
доларів США за одну тону, та сплачено
ПДВ у сумі 3594667,91 грн. (т. 1 а.с.50-52).

Також з урахуванням рішення про
коригування митної вартості від 23
вересня 2013 року № 702020001/2013/000667/2
позивачем 24 вересня 2013 року для митного
оформлення товару за вищевказаним
контрактом подано до першого
відповідача МД № 702020001/2013/009442, у якій
заявлено митну вартість вугілля за 2
методом за ціною 150 доларів США та тону,
та сплачено ПДВ в 50355,90 грн. (т. 1 а.с.53-54).

Всього за МД № 702020001/2013/009413 від 23
вересня 2013 року та МД № 702020001/2013/009442 від
24 вересня 2013 року позивачем сплачено
ПДВ 3645023,81 грн.

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом
першої інстанції та апеляційним судом.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції зробив
висновок про те, що з урахуванням
неподання декларантом всіх документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у ч.2 та ч.3 ст.53 МК
України, що потягло за собою
відсутність відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, та
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за такі
товари, Луганською митницею правомірно
відмовлено декларанту у застосуванні
методу визначення митної вартості за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються.

З цього приводу судова колегія
зазначає наступне.

Відповідно до ст.52 Митного кодексу
України заявлення митної вартості
товарів здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з органом
доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати,
пов'язані з коригуванням митної
вартості або наданням органу доходів і
зборів додаткової інформації.

У випадках, визначених цим Кодексом,
для заявлення митної вартості товарів,
що переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту, органу доходів і зборів, який
проводить митне оформлення цих
товарів, разом з митною декларацією та
іншими необхідними для митного
оформлення зазначених товарів
документами в установленому порядку
подається декларація митної вартості.

Відповідно до ст.53 Митного кодексу
України у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає органу
доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має
обґрунтовані підстави вважати, що
існуючий взаємозв'язок між продавцем і
покупцем вплинув на заявлену
декларантом митну вартість, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів, крім
документів, зазначених у частинах
другій та третій цієї статті, подає (за
наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та
банківських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у
країні-експортері товарів, що є
ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа
за власним бажанням може подати
додаткові наявні у них документи для
підтвердження заявленої ними митної
вартості товару.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Орган доходів і зборів з метою
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів має
право:

1) упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим
Кодексом, письмово запитувати від
декларанта або уповноваженої ним особи
встановлені статтею 53 цього Кодексу
додаткові документи та відомості, якщо
це необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим
Кодексом, здійснювати коригування
заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному
статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки
правильності визначення митної
вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до органів доходів і
зборів інших країн із запитами щодо
надання відомостей, необхідних для
підтвердження достовірності заявленої
митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю.

Орган доходів і зборів може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і
зборів документально підтвердженої
офіційної інформації органів доходів і
зборів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

У разі якщо під час проведення митного
контролю орган доходів і зборів не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

Отже до виключної компетенції митних
органів належить перевірка та контроль
правильності обчислення декларантом
митної вартості товару. Саме митний
орган встановлює достатність наданих
декларантом документів для
підтвердження митної вартості товару.

Відповідно до статті VII п.2. (a)
Генеральної угоди по тарифам и
торгівлі 1947 року (ГАТТ 1947) оцінка
імпортованого товару для митної мети
повинна ґрунтуватись на дійсній
вартості імпортованого товару, який
обкладається митом, або аналогічного
товару, та не повинна ґрунтуватись на
вартості товару національного
походження або на вільних чи фіктивних
оцінках.

В статті VII п.2 "b" цієї угоди вказано, що
під "дійсною вартістю" слід розуміти
ціну, за яку, під час та в місці,
визначеними законодавством
імпортуючої країни, такий чи подібний
товар продається або пропонується до
продажу при звичайному ході торгівлі
за умов повної конкуренції. У тому
ступені, в якому на ціну такого чи
подібного товару впливає кількість
окремої трансакції, ціна, що
розглядається, повинна єдиним способом
пов'язуватися або і) з порівнюваними
кількостями, або іі) з кількостями, не
менш сприятливими для імпортерів, ніж
ті, в яких більший обсяг товарів
продається у торгівлі між країнами
експорту та імпорту.

Як встановлено з матеріалів справи, а
саме, рішення першого відповідача про
коригування митної вартості товарів №
702020001/2013/000667/2 від 23 вересня 2013 року,
митний орган, керуючись положеннями
ч.ч.2, 3 ст.53 , ч.5 ст. 54 Митного кодексу
України, враховуючи спрацювання
профілю ризику системою АСАУР 105-2 -
обов'язкове (можливе заниження митної
вартості, здійснити порівняння з
ідентичними та подібними товарами) та
106-2 - обов'язкове (витребування
документів, які підтверджують митну
вартість товарів), у зв'язку з тим, що
подані декларантом документи не
містять всіх даних відповідно до
обраного декларантом методу
визначення митної вартості за
заявленою МД для підтвердження
числового значення митної вартості
заявленого до митного оформлення
товару, зазначив про необхідність
подання додаткових документів, а саме:

- договору (угоди, контракту) із
третіми особами, пов'язаного з
договором (угодою, контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається;

- рахунків про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами
за умовами, визначеними договором
(угодою контрактом);

- якщо здійснювалося страхування -
страхових документів, а також
документів, що

містять відомості про страхування;

- документів, що містять відомості про
вартість перевезення товарів;

- виписки з бухгалтерської
документації;

- каталогів, специфікацій,
прейскурантів (прайс-листів) виробника
товару;

- інших додаткових наявних у декларанта
документів для підтвердження
заявленої

митної вартості товару.

В оскаржуваному рішенні також вказано,
що листом № 003-2264/1 від 23 вересня 2013 року
(у вигляді електронного повідомлення)
позивач надав першому відповідачу
інформацію про неможливість надання
додаткових документів.

У зв'язку з цим, відповідач вказав, що
відповідно до положень Угоди про
застосування статті VII ГАТТ 1994 року, ч.6
ст. 54, ч.2 ст. 58 Митного кодексу України,
визначення митної вартості за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються, є неможливим.

Оцінюючи визначені відповідачем
підстави прийняття оскаржуваного
рішення судова колегія враховує
наступне.

Як зазначалось, за контрактом позивача
з Компанією «Сибуглемет Импекс
Лимитед» (Кіпр) № SІ-АК-01/2013 від 31 липня
2013 року та додатком № 1 до контракту
предметом поставки є вугільний
концентрат марки «ОС», виробник - ВАТ
«ОФ «Междуреченская» (Росія), умови
поставки DАР ст. Комунарськ (Інкотермс
2010), за ціною 135 доларів США за 1 тону,
строки поставки - серпень-вересень 2013
року. Отже, за умовами контракту
продавцем вугілля є компанія
«Сибуглемет Импекс Лимитед» (Кіпр). При
цьому за документами, поданими
позивачем до митного оформлення
вугільної продукції, в тому числі ВМД №
702020001/2013/009393, відправником та
виробником вугілля вказано ВАТ «ОФ
«Междуреченская» (Росія). Тобто,
вугільний концентрат ввезено за
непрямим контрактом - за контрактом з
підприємством, яке не є виробником
цього товару, за наявності
посередників та залученням інших
організацій для забезпечення
транспортування.

Як вбачається з матеріалів справи та
оскаржуваного рішення першого
відповідача, за результатами
здійснення порівняння заявленої
декларантом митної вартості з рівнями
митної вартості ідентичних та подібних
товарів, митне оформлення яких вже
здійснено, встановлено, що за ціновою
інформацією ЄАІС ДМСУ здійснені митні
оформлення ідентичних товарів, час
експорту яких наближений до часу
експорту вищезазначеного товару. Так,
зокрема, митним органом враховано
митну вартість ідентичного товару
вугілля кам'яне бітумінозне коксівне
марки «ОС» на однакових умовах
поставки із розрахунку 150 доларів США
за 1 тону за МД від 23 вересня 2013 року №
702020001/2013/009395, контракт № 39/2012-STL-AL від 28
вересня 2012 року між позивачем та
компанією «Стройсервіс Трейдінг
Лімітед», додаток № 7 від 29 березня 2013
року (а.с.71-88).

Отже, заявлений позивачем рівень
митної вартості 135 дол. США не
відповідає цінам угод щодо ідентичних
товарів - 150 дол. США, що підтверджує
обґрунтованість сумнівів посадових
осіб відповідача щодо заявленої
позивачем митної вартості, тому, судова
колегія вбачає правомірними
пропозиції відповідача щодо надання
додаткових документів, що відповідає
вимогам Митного кодексу України.

Як встановлено з матеріалів справи,
декларант відмовився від надання
додаткових документів на запит митного
органу, що не було ним спростовано як
під час розгляду справи в суді першої
так і апеляційної інстанції.

Таким чином, декларантом не виконано
вимоги п.2 ч.2 ст.52 Митного кодексу
України щодо обов'язку надання органу
доходів і зборів достовірних
відомостей про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню, та ч.3 ст.53 Митного кодексу
України щодо обов'язку надання
додаткових документів на вимогу
Луганської митниці.

З урахуванням викладеного, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
прийняття рішення № 702020001/2013/000667/2 від 23
вересня 2013 року про коригування митної
вартості товарів відповідно до ст.55
Митного кодексу України, та відмови у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом у митній
декларації № 702020001/2013/009393 від 23 вересня
2013 року митною вартістю, про що
складено картку відмови № 702020001/2013/00144
від 23 вересня 2013 року.

Що стосується визначення Луганською
митницею митної вартості товару за
другим методом (за ціною договору щодо
ідентичних товарів), судова колегія
зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами: 1)
основний - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); 2) другорядні: а) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; б) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; в) на
основі віднімання вартості; г) на
основі додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Частиною 2 ст.57 Митного кодексу України
передбачено, що основним методом
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту, є перший метод - за ціною
договору (вартість операції).

Відповідно до ч.3 ст.57 Митного кодексу
України кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.57 Митного кодексу України
застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

Відповідно до ч.2 ст.58 Митного кодексу
України метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи,
зазначені у пункті 2 частини першої
статті 57 цього Кодексу (ч.3 ст.58 Митного
кодексу України).

Згідно ч.5 ст.58 Митного кодексу України
ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Платежі можуть бути здійснені прямо чи
опосередковано. Прикладом
опосередкованого платежу може бути
врегулювання покупцем повністю чи
частково боргу продавця (ч.6 ст.58
Митного кодексу України).

Розрахунки згідно із цією статтею
робляться лише на основі об'єктивних
даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню (ч.9 ст.58 Митного кодексу
України).

Відповідно до ч.1 ст.59 Митного кодексу
України, у разі якщо митна вартість
оцінюваних товарів не може бути
визначена згідно з положеннями статті
58 цього Кодексу, за основу для її
визначення береться вартість операції
з ідентичними товарами, що продаються
на експорт в Україну з тієї ж країни і
час експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу
визначення митної вартості за основу
береться прийнята органом доходів і
зборів вартість операції з ідентичними
товарами з дотриманням умов,
зазначених у цій статті. При цьому під
ідентичними розуміються товари,
однакові за всіма ознаками з
оцінюваними товарами, у тому числі за
такими, як:

1) фізичні характеристики;

2) якість та репутація на ринку;

3) країна виробництва;

4) виробник (ч.2 ст.59 Митного кодексу
України).

Ціна договору щодо ідентичних товарів
береться за основу для визначення
митної вартості товарів, якщо ці товари
ввезено приблизно в тій же кількості та
на тих же комерційних рівнях, що й
оцінювані товари (ч.4 ст.59 Митного
кодексу України).

У разі відсутності такого продажу
використовується вартість операції з
ідентичними товарами, що продавалися в
Україну в іншій кількості та/або на
інших комерційних рівнях. При цьому їх
ціна коригується з урахуванням
зазначених розбіжностей незалежно від
того, чи веде це до збільшення або
зменшення вартості. Інформація, що
використовується при здійсненні
коригування, повинна бути
документально підтверджена (ч.5 ст.59
Митного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджено, та
сторонами не заперечувалось, що митним
органом проведено консультацію з
декларантом згідно з вимогами ч.4 ст.57
Митного кодексу України, в процесі якої
декларанту надано роз'яснення щодо
причин незастосування першого методу
визначення митної вартості,
повідомлено про рівень цін на подібні
та ідентичні товари, запропоновано
здійснити коригування митної вартості
оцінюваного товару за другим методом
визначення митної вартості товару (за
ціною договору щодо ідентичних
товарів) відповідно до ст.59 Митного
кодексу України на підставі рівня
митної вартості ідентичного товару -
вугілля кам'яне марки "ОС" на однакових
умовах поставки із розрахунку 150
доларів США за тону.

З огляду на вищевикладене, з
урахуванням неподання декларантом
всіх документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у ч.2 та
ч.3 ст.53 Митного кодексу України, що
потягло за собою відсутність
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, та відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за такі товари, судами першої та
апеляційної інстанції встановлено, що
Луганською митницею правомірно
відмовлено декларанту у застосуванні
методу визначення митної вартості за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються.

За умови відсутності підстав для
скасування оскаржуваного рішення
відповідача про визначення митної
вартості товарів відсутні й підстави
для скасування картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України .

З урахуванням викладеного судова
колегія вважає, що Луганська митниця
при прийнятті оскаржуваного рішення
про визначення митної вартості
товарів, при складанні та видачі карток
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України діяла на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Митним кодексом України.

На підставі викладеного, судова
колегія робить висновок, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для залишення
апеляційної скарги без задоволення, а
судового рішення без змін. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Алчевський
коксохімічний завод" на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 25 квітня
2014 року у справі № 812/1304/14 -залишити без
задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 25 квітня
2014 року у справі № 812/1304/14 - залишити
без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили. Ухвала прийнята за
наслідками розгляду в письмовому
проваджені набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів
І.А. Васильєва

В.Г. Яманко

Е.Г. Казначеєв