Справа № К/9991/59732/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року м.
Київ К/9991/59732/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Шахтарськ
Донецької області про скасування
вимоги, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 17 червня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 серпня 2011
року, -

у с т а н о в и л а :

У травні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м. Шахтарськ
Донецької області (далі УПФ), в якому
просила скасувати вимогу відповідача
про сплату недоїмки зі страхових
внесків.

Позов обґрунтовує тим, що на протязі
спірного періоду, за який відповідачем
нарахована недоїмка зі сплати
страхових внесків, позивач перебувала
на спрощеній системі оподаткування, а
тому відповідно до пункту 14 декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1996 року № 13-92 «Про прибутковий
податок з громадян» звільнена від
сплати такого, проте, відповідачем 1
листопада 2010 року сформовано вимогу
про сплату недоїмки зі страхових
внесків за липень-вересень 2010 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
відповідача, вважаючи його таким, що
винесене з порушенням вимог чинного
законодавства України, ОСОБА_4 просила
про задоволення позову з вищевказаних
підстав.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 17 червня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 серпня 2011
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить ухвалені
ними судові рішення скасувати та
задовольнити позов в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення скарги з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач зареєстрована
як фізична особа-підприємець та є
платником страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Також, як вбачається з матеріалів
справи та не заперечується сторонами,
протягом спірного періоду, позивач не
обчислювала страхові внески та не
подавала звітності до УПФ, вважаючи що
звільнена від їх сплати.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
на підставі наявних у справі даних
встановили і правильно виходив з того,
що приймаючи оскаржувану вимогу,
відповідач діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та Законами
України.

Так, згідно з частиною 6 статті 20 Закону
України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі Закон № 1058-IV), в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду.

При цьому, базовим звітним періодом для
позивача є квартал.

Законом України від 08 липня 2010 року №
2461-VI "Про внесення змін до Законів
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» та «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (далі
Закон № 2461-VI) підпункт 4 пункту 8 розділу
XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV
викладено в такій редакції: "Фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований
податок, єдиний податок), та члени сімей
зазначених осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, на період дії законодавчих
актів з питань особливого способу
оподаткування сплачують страхові
внески в порядку, визначеному цим
Законом.

Сума страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей, які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески".

Вказаний Закон № 2461-VI та зміни до
підпункту 4 пункту 8 розділу XV
"Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV
набрали чинності 17 липня 2010 року.

До 17 липня 2010 року діяла редакція
підпункту 4 пункту 8 розділу XV
«Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV,
відповідно до якої фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності,
які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, придбання спеціального
торгового патенту), та члени сімей
зазначених фізичних осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на період
дії законодавчих актів з питань
особливого способу оподаткування
сплачували страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом у фіксованому
розмірі.

Отже, згідно з наведеними положеннями
Закону № 1058-IV позивач, починаючи з 17
липня 2010 року зобов'язана сплачувати
страхові внески до УПФ у загальному
порядку, незважаючи на те, що вона
перебувала на спрощеній системі
оподаткування.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивач, як фізична
особа-підприємець, яка обрала
особливий спосіб оподаткування, в
спірний період страхові внески до
Пенсійного фонду України не
сплачувала.

З огляду на викладене, нарахування
страхових внесків проведено
відповідачем з дотриманням вимог
Закону № 1058-IV та Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 року № 21-1.

Таким чином, висновки судів про
правомірність нарахування
відповідачем сум страхових внесків за
липень-вересень 2010 року ґрунтуються на
правильному застосуванні норм
матеріального і процесуального права,
доводи касаційної скарги їх висновків
не спростовують, а тому підстав для
скасування оскаржуваних судових
рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 17 червня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 серпня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії сторонам і
оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало