Справа № 810/3627/13-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року
Справа: № 810/3627/13-а

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Ісаєнко Ю.А.,
Федотова І.В.,

за участю секретаря Бабенка
Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну
скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю «ЗАМ «Україна» на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 25 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «ЗАМ «Україна» до
Державної податкової інспекції у місті
Славутичі Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЗАМ «Україна» ( далі
- позивач ) звернулося до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у місті Славутичі
Головного управління Міндоходів у
Київській області ( далі - відповідач )
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 11.06.2013 року №
та № .

Київський окружний адміністративний
суд своєю постановою від 25 грудня 2013
року в задоволенні адміністративного
позову відмовив.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 25 грудня 2013
року та ухвалити нову, якою
задовольнити позовні вимогим в повному
обсязі, так як, на думку апелянта,
оскаржуване судове рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Згідно до частини 4 статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 41
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
товариство з обмеженою
відповідальністю «ЗАМ «Україна» ( далі
- ТОВ «ЗАМ «Україна» ) є юридичною
особою та перебуває на обліку
Державної податкової інспекції у місті
Славутичі Головного управління
Міндоходів у Київській області як
платник податку на додану вартість.

Державною податковою інспекцією у
місті Славутичі Головного управління
Міндоходів у Київській області було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку позивача з питань
правильності визначення, повноти
нарахування та своєчасності сплати
податку на додану вартість ( далі - ПДВ )
по взаємовідносинам з ТОВ «ІДЕСКО
ГРУП», ТОВ «Тутто-Ол Міт», ТОВ
«Ньюмодуль 2011», ТОВ «Айс-Вок» за період
з 01.01.2013 року по 01.03.2013 року, за
результатами якої складено акт від
22.05.2013 року № 132/22/32739644.

Згідно з висновками зазначеного акту
перевірки, відповідачем встановлено
порушення ТОВ «ЗАМ «Україна» вимог
податкового законодавства, що призвело
до заниження зобов'язань з ПДВ на
загальну суму 152 044,40 грн. та завищення
від'ємного значення різниці між сумою
податкових зобов'язань та податкового
кредиту на суму 306 802,57 грн.

На підставі та на виконання акту
перевірки від 22.05.2013 року № 132/22/32739644
Державною податковою інспекцією у
місті Славутичі Головного управління
Міндоходів у Київській області було
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 11.06.2013 року №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ на
загальну суму 228066,60 грн., у тому числі за
основним платежем - 152 044,40 грн., за
штрафними ( фінансовими ) санкціями - 76
022,20 грн., та № , яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
суми ПДВ у загальному розмірі 306 802,57
грн.

Спірні правовідносини регулюються
нормами Податкового кодексу України (
далі - ПК України ), Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» ( далі - Закон №
996-XIV ), Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, яке
затверджено Наказом Міністерства
фінансів України від 24 травня 1995 року №
88 ( далі - Положення № 88 ).

Так, відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту, в силу вимог п. 198.2.
ст. 198 ПК України, вважається дата тієї
події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.6. ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Порядок складення платником
податку-продавцем податкової
накладної та надання її покупцю
визначено статтею 201 ПК України.

Відповідно до п. 201.1. ст.201 ПК України,
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Згідно до частини 1 статті 9 Закону №
996-XIV, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Таким чином, з наведених законодавчих
положень вбачається, що податкова
звітність формується на підставі
первинних бухгалтерських документів,
які, для надання їм юридичної сили, крім
іншого, повинні бути складені за
результатами фактично вчиненої
операції, мати всі обов'язкові
реквізити, містити відомості про
відповідну господарську операцію, її
зміст та обсяг, а також бути
підписаними уповноваженими особами.

У той же час, правові наслідки у вигляді
виникнення у покупця права на
формування податкових вигод виникають
за наявності сукупності обставин та
підстав, з якими наведені вище норми
податкового законодавства пов'язують
можливість формування спірних сум
податкового кредиту та які є
передумовою їх формування.

Зокрема, такі правові наслідки
наступають у разі: 1) фактичного
(реального) здійснення господарських
операцій, які є об'єктом оподаткування;
2) документального підтвердження
реального здійснення господарських
операцій сукупністю юридично значимих
(дійсних) первинних та інших
документів, які зазвичай супроводжують
операції певного виду (в залежності від
характеру певних операцій) та які
містять інформацію про зміст та обсяг
операції, підписані уповноваженими
особами; 3) придбання
товарів/робіт/послуг з метою їх
використання у власній господарській
діяльності; 4) наявності ділової мети,
розумних економічних причин (причина,
яка може бути наявна лише за умови, що
платник податків має намір одержати
економічний ефект у результаті
господарської діяльності.

Таким чином, недоведеність реальності
здійснення юридичною особою
господарських операцій свідчить про
формальність первинної документації,
складеної на їх підставі, що у свою
чергу, позбавляє платника податків
права на формування податкового
кредиту.

Отже, лише наявність сукупності
передбачених законодавством обставин
є єдиною та достатньою правовою
підставою для надання первинному
документу юридичної значимості для
цілей відображення спірних операцій у
бухгалтерському та податковому обліку.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів встановила, що ТОВ «ЗАМ
«Україна» із ТОВ «ІДЕСКО ГРУП», ТОВ
«Тутто-Ол Міт», ТОВ «Айс-Вок» укладено
договори поставки від 07.08.2012 року №
07.08.12, від 06.04.2012 року № 06.04.12 та від 05.03.2012
року № 05.03.12, на підтвердження
здійснення господарських операцій за
якими, позивачем до суду першої
інстанції було надано видаткові та
податкові накладні.

Господарська діяльність між ТОВ «ЗАМ
«Україна» і ТОВ «Ньюмодуль 2011»
здійснювалася на підставі договору
поставки від 30.12.2011 року № 30.12.11, у
зв'язку з чим було складено рахунки на
оплату по замовленню, видаткові та
податкові накладні.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
встановив, що всі зазначені видаткові
накладні складені із порушенням вимог
ст. 9 Закону № 996-XIV та п. 2.4 Положення № 88,
а саме: у вказаних первинних документах
відсутні відомості про особу, яка
відвантажила товар. Крім того, рахунки
на оплату по замовленню за договорами
із ТОВ «Ньюмодуль 2011» також не можуть
вважатися належною первинною
документацією, підтверджуючою рух
коштів за господарськими операціями, у
розумінні ст. 9 Закону № 996-XIV та п. 2.4
Положення № 88, оскільки в даних
рахунках не вказано ані прізвища, ані
посади особи, яка їх виписала.

Зазначені обставини переконують
колегію суддів у тому, що вказана
документація не підтверджує рух
товарів та коштів між позивачем і
зазначеними контрагентами за спірними
договорами поставки, що свідчить про
невідповідність цих видаткових
накладних та рахунків на оплату по
замовленню вимогам належності та
допустимості доказів, які закріплені у
статті 70 КАС України, а отже колегія
суддів не приймає їх до уваги.

Більш того, судова колегія також
встановила, що ані з матеріалів справи,
ані з доводів апеляційної скарги не
вбачається, яким чином здійснювалося
переміщення товару, у який спосіб
відбувалося прийняття
товарно-матеріальних цінностей
позивачем від його контрагентів за
спірними договорами поставки, хто саме
був відповідальний за це та на підставі
яких документів здійснювалися
перелічені технічно-допоміжні
операції ( у матеріалах справи відсутні
довіреності на прийняття товару від
постачальників ).

При цьому, колегією суддів не
приймаються до уваги бланки про
вантажно-розвантажувальні операції,
які наявні в матеріалах справи, так як
зазначені бланки не містять жодних
реквізитів, перелік яких закріплений у
ст. 9 Закону № 996-XIV та п. 2.4 Положення № 88,
та взагалі уявляють собою незаповнену
форму звітної документації.

Окрім цього, з матеріалів справи також
вбачається, що первинні документи,
надані позивачем до суду з метою
підтвердження товарності
господарських операцій із ТОВ
«Ньюмодуль 2011» і ТОВ «Айс-Вок»,
складені посадовими особами
зазначених контрагентів позивача, а
саме: ОСОБА_2, який вироком Оболонського
районного суду м. Києва від 01.03.2013 року
визнаний винним у вчиненні злочину за
ч. 1 ст. 358 КК України, та ОСОБА_3, який
вироком Дарницького районного суду м.
Києва від 16.07.2013 року визнаний винним у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.
205 КК України. Зі змісту вказаних
судових рішень, які набрали законної
сили, вбачається, що вказаними
посадовими особами були вчинені дії,
спрямовані на здійснення фіктивного
підприємництва саме в той період, за
який контролюючими органами
проводилася перевірка податкової
звітності позивача.

При цьому, у частині 4 статті 72 чітко
вказано, що вирок суду у кримінальному
провадженні або постанова суду у
справі про адміністративний проступок,
які набрали законної сили, є
обов'язковими для адміністративного
суду, що розглядає справу про правові
наслідки дій чи бездіяльності особи,
щодо якої ухвалений вирок або
постанова суду, лише в питаннях, чи мало
місце діяння та чи вчинене воно цією
особою.

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає, що ані первинною документацією,
поданою позивачем до суду першої
інстанції, ані доводами, викладеними в
апеляційній скарзі, не підтверджується
реальність господарських операцій між
ТОВ «ЗАМ «Україна» і ТОВ «ІДЕСКО ГРУП»,
ТОВ «Тут то-Ол Міт», ТОВ «Ньюмодуль 2011»,
ТОВ «Айс-Вок» за період з 01.01.2013 року по
01.03.2013 року.

Посилання апелянта на те, що судом
першої інстанції було неправильно
встановлено обов'язковість
товарно-транспортної документації,
колегія суддів вважає такими, що не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції та не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки для
встановлення товарності господарських
операцій, вчинених платником податків,
зокрема, необхідно встановити
реальність руху товарів, що є
неможливим за відсутності жодної
товарно супровідної документації.

Доводи апелянта про те, що товар,
придбаний ним за спірними договорами
поставки у ТОВ «ІДЕСКО ГРУП», ТОВ
«Тутто-Ол Міт», ТОВ «Ньюмодуль 2011», ТОВ
«Айс-Вок» в період з 01.01.2013 року по 01.03.2013
року, реалізований третім особам, а
саме: ВАТ «Балтика», ТОВ «ІнтерБір», ТОВ
«Балтика Баку», «IDS Borgomi Europe», TOO «Carisberg
Kazahstan», ТОВ «OPREMA-Almati», LTD «SAHAM «Ukraine», на
підставі відповідних договорів, судова
колегія вважає необґрунтованими і
безпідставними, оскільки назва та
кількість товару, що був проданий
позивачем вказаним контрагентам, не
співпадає з назвою та кількістю
продукції, придбаної ТОВ «ЗАМ
«Україна» у ТОВ «ІДЕСКО ГРУП», ТОВ «Тут
то-Ол Міт», ТОВ «Ньюмодуль 2011», ТОВ
«Айс-Вок» на підставі спірних
договорів поставки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
вважає, що відповідач, який є суб'єктом
владних повноважень, діючи у
відповідності до положень ч. 2 ст. 71 КАС
України, довів правомірність винесених
ним податкових повідомлень-рішень від
11.06.2013 року № і № та
переконав суд у своїй правоті.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо правомірності
винесення Державною податковою
інспекцією у місті Славутичі Головного
управління Міндоходів у Київській
області податкових повідомлень-рішень
від 11.06.2013 року № , № та
відсутності правових підстав для його
скасування і приходить до висновку про
те, що судом першої інстанції було
вірно встановлено фактичні обставини
справи, правильно визначено норми
матеріального та процесуального права,
які підлягають застосуванню, із
дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «ЗАМ «Україна»
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 25 грудня 2013
року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 212, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «ЗАМ
«Україна» залишити без задоволення, а
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 25 грудня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Епель О.В.

Судді:
Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.