Справа № 258/4365/13-а
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Жолтий Д.В.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року справа №258/4365/13-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого Сіваченка І.В.

суддів Шишова О.О., Гаврищук Т.Г.

секретарі судового засідання
Запорожцева Г.В., Гайдіс С.І.за участі
представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
представника третьої особи ОСОБА_4 на
постанову Кіровського районного суду
м. Донецька від 02 квітня 2014 року у
справі № 258/4365/13-а за позовом ОСОБА_5 до
Управління комунальних ресурсів
Донецької міської ради, Комунального
комерційного підприємства Донецької
міської ради "Бюро приватизації та
обміну житлового фонду", треті особи -
ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання недійсним
розпорядження № 8651 від 17 липня 1998 року
та свідоцтва про право власності на
житло, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до
Управління комунальних ресурсів
Донецької міської ради, Комунального
комерційного підприємства Донецької
міської ради «Бюро приватизації та
обміну житлового фонду», треті особи:
ОСОБА_4, ОСОБА_6 «про визнання недійсним
розпорядження та свідоцтва про право
власності на квартиру».

Свої позовні вимоги мотивує наступним.

17 липня 1998 року Представництвом фонду
державного майна України в м. Донецьку,
згідно з Розпорядженням від 17 липня 1998
року № 8651, було видано свідоцтво за №
8651 про право власності на квартиру за
адресою: АДРЕСА_1, згідно якого на праві
спільної сумісної власності вказана
житлова квартира перейшла у власність
ОСОБА_4, його (нині померлої) матері
ОСОБА_7, та доньки - ОСОБА_6.

У вищезазначеній квартирі разом із
вказаними особами на час прийняття
рішення про надання членам її родини у
спільну часткову власність квартири
постійно проживала та була
зареєстрована з 1993 року і позивачка.

На теперішній час одна із
співвласників квартири - мати ОСОБА_4 -
ОСОБА_7 померла, про що свідчить актовий
запис про смерть № і 42, дата реєстрації
06 листопада 2000 р., виданий 26 березня 2013
р. бюро РАЦС Муніципалітету м. Афіни. В
квартирі залишилися проживати
позивачка та донька ОСОБА_6. Чоловік -
ОСОБА_4 з реєстраційного обліку знявся.

Позивачка вказує, що на час
приватизації квартири, перебуваючи із
чоловіком - ОСОБА_4 у шлюбі тривалий час,
вона завжди довіряла своєму
чоловікові, документи на квартиру
спочатку знаходилися у свекрові на
зберіганні, а після її смерті - у
чоловіка. Позивачка завжди вважала, що
вона також разом із іншими членами
своєї родини визначена у свідоцтві про
право власності на квартиру, як
співвласниця у спільній сумісній
власності. Фактично вона займалася
утримуванням даної квартири,
сплачувала квартплату та комунальні
платежі.

У квітні 2013 року ОСОБА_4 заявив
позивачці, що має намір на продаж
спірної квартири, а також повідомив, що
вона ніякого права власності у цій
квартирі не має, тому він має намір
діяти за власним розсудом, та власним
бажанням. Оглянувши правовстановлюючі
документи на квартиру, позивачка
дізналася, що у коло осіб, які набули
право спільної сумісної власності на
квартиру, де вона завжди мешкала, з
незрозумілої причини не увійшла.

Відповідно частини 1 статті 5 Закону
України від 19.06.1992 № 2482-XII «Про
приватизацію державного житлового
фонду» (далі - Закон № 2482-XII), якщо
загальна площа квартир (будинків), що
підлягають приватизації, відповідає
площі, передбаченій абзацом другим
статті 3 цього Закону, зазначені
квартири (будинки) передаються
наймачеві та членам його сім'ї
безоплатно.

До членів сім'ї наймача включаються
лише громадяни, які постійно
проживають в квартирі (будинку) разом з
наймачем або за якими зберігається
право на житло.

Таким чином, оскільки на час набуття
права власності іншими членами родини
на підставі розпорядження від 17 липня
1998 року № 8651 на квартиру АДРЕСА_3,
позивачка незаконно не була внесена до
кола осіб, які набули право спільної
часткової власності на дану квартиру,
зазначеним розпорядженням були
порушені її конституційні та
громадські права, і вона незаконно була
позбавлена свого права на частку у
спільній сумісній власності.

За таких обставин, позивачка просила
суд визнати незаконним Розпорядження
від 17 липня 1998 року № 8651 Представництва
фонду державного майна України в м.
Донецьку про передачу у спільну
часткову власність житлової квартири
АДРЕСА_3 особам: ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6
без її участі, а також визнати
недійсним свідоцтво про право
власності на житло № 8651 від 17 липня 1998
року на квартиру АДРЕСА_3 особам, видане
Представництвом фонду державного
майна України в м. Донецьку.

Постановою Кіровського районного суду
м. Донецька від 02 квітня 2014 року у
справі № 258/4365/13-а позовні вимоги
задоволені у повному обсязі, а саме:

визнано незаконним Розпорядження від 17
липня 1998 року № 8651 Представництва
фонду державного майна України в м.
Донецьку про передачу у спільну
часткову власність житлової квартири
АДРЕСА_3 особам: ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6;

визнано недійсним свідоцтво про право
власності на житло від 17 липня 1998 року
№ 8651 на квартиру АДРЕСА_3, видане
Представництвом фонду державного
майна України в м. Донецьку.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_3
- представником третьої особи ОСОБА_4
було подано апеляційну скаргу, в якій
вона, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову суду першої
інстанції скасувати та закрити
провадження у справі.

Апелянт вказує, що даною постановою суд
першої інстанції неповно з'ясував
обставини, що мають значення для справи
та порушив норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
оскільки виниклі правовідносини
регулюються Цивільним кодексом
України; місцевий суд не дав оцінки
тому, що на момент приватизації
квартири ОСОБА_5 не була громадянкою
України, а також не надала доказів тому,
що протягом 16 років не знала, що не була
включена в приватизацію спірної
квартири.

В судовому засіданні ОСОБА_3 -
представник третьої особи ОСОБА_4
підтримала доводи апеляційної скарги
та просила її задовольнити, проти чого
заперечувала представник позивачки.
Інші особи, які беруть участь в справі,
до апеляційного суду не прибули.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

17 липня 1998 року Представництвом фонду
державного майна України в м. Донецьку,
згідно з Розпорядженням від 17 липня 1998
року № 8651, було видано свідоцтво за №
8651 про право власності на квартиру за
адресою: АДРЕСА_4, згідно якого на праві
спільної сумісної власності вказана
житлова квартира перейшла у власність
ОСОБА_4 та членам його сім'ї - ОСОБА_7 і
ОСОБА_6

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції послався на наступне.

Згідно частини першої статті 5 Закону №
2482-XII, в члени сім'ї наймача включаються
лише громадяни, які постійно
проживають в квартирі (будинку) разом з
наймачем або за якими зберігається
право на житло.

Згідно довідки про склад сім'ї наймача
квартири, затвердженої начальником ЖЕП
Власенко Г.М., в квартирі АДРЕСА_4
проживають та мають право на житло на
момент введення в дію Закону № 2482-XII
наступні громадяни: ОСОБА_7, ОСОБА_5,
ОСОБА_4, ОСОБА_6

Як вбачається з паспорту громадянина
України серії НОМЕР_1 від 02 квітня 2002
року, виданого Кіровським РВ ДМУ УМВС
України в Донецькій області, ОСОБА_5
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з
05.04.1993 року.

Згідно відповіді Кіровського
районного відділу у м. Донецьку ГУ ДМС
України в Донецькій області № 16-388 від
18.02.2014 року, громадянка ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2, 02.04.2002 року була
документована паспортом громадянина
України НОМЕР_1 - Кіровським РВ ДМУ
ГУМВС України в Донецькій області на
підставі Наказу Президента від 04.01.2001
року № 49/270 «Про прийняття громадянства
України».

Згідно свідоцтва про одруження серії
НОМЕР_2, виданого 17 червня 2000 року
Кіровським відділом реєстрації актів
громадянського стану м. Донецька,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 одружились 04.12.1993 року,
актовий запис № 1035.

У відповідності до відповіді відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану Кіровського районного
управління юстиції у м. Донецьку №
880/03-19 від 31.03.2014 року, 04.12.1993 року
відділом був зареєстрований актовий
запис про шлюб на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Разом з цим, суду надано свідоцтво про
державну реєстрацію (перереєстрацію)
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_5, що підтверджує
здійснення позивачкою підприємницької
діяльності на території України.

Крім того, суду надано посвідчення
водія серії НОМЕР_3 від 20.05.1994 року,
видане ДАІ МВС УВС м. Донецька на ім'я
ОСОБА_5

У відповідності до частини десятої
статті 8 Закону № 2482-XII, органи
приватизації, органи місцевого
самоврядування не мають права
відмовити мешканцям квартир (будинків),
житлових приміщень у гуртожитках у
приватизації займаного ними житла,
крім випадків, передбачених законом.

При цьому суду не надано будь якого
рішення про відмову позивачці у
приватизації спірної квартири.

За таких обставин, приймаючи до уваги
той факт, що ОСОБА_5 на час приватизації
являлась членом сім'ї ОСОБА_4, постійно
проживала на території України, а
також була зареєстрована у спірній
квартирі, місцевий суд вважав за
необхідне визнати незаконним
Розпорядження № 8651 від 17 липня 1998 року
Представництва фонду державного майна
України в м. Донецьку про передачу у
спільну часткову власність житлової
квартири АДРЕСА_5 особам: ОСОБА_4,
ОСОБА_7, ОСОБА_6, а також визнати
недійсним свідоцтво про право
власності на житло від 17 липня 1998 року
№ 8651 на квартиру АДРЕСА_5, видане
Представництвом фонду державного
майна України в м. Донецьку.

Проте, з такими висновками суду першої
інстанції не може погодитись судова
колегія апеляційного суду.

Так, відповідно до частини першої
статті 1 Закону № 2482-ХІІ (в редакції
Закону

N 40/97-ВР від 05.02.1997, тобто, на час
виникнення спірних правовідносин)
приватизація державного житлового
фонду (далі - приватизація) - це
відчуження квартир (будинків), кімнат у
квартирах та одноквартирних будинках,
де мешкають два і більше наймачів, та
належних до них господарських споруд і
приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.)
державного житлового фонду на користь
громадян України.

Відтак, право на приватизацію
житлового фонду мають виключно
громадяни України.

Як вбачається з матеріалів справи, на
час здійснення приватизації спірної
квартири позивачка не була громадянкою
України.

Цю обставину було з'ясовано при
здійсненні приватизації. Так, на заяві
(а.с.36) поруч з прізвищем позивачки
вчинено напис "нет гражданства
Украины".

Посилання представника позивача на
Закон України від 16.04.1997 № 210/97-ВР, яким в
новій редакції викладено Закон України
"Про громадянство України", не
заслуговують на увагу, з огляду на
наступне.

Дійсно, пунктом 3 частини першої статті
2 цього Закону визначалось, що
громадянами України є особи, які
народилися або постійно проживали на
території України, а також їх нащадки
(діти, онуки), якщо вони на 13 листопада
1991 року проживали за межами України, не
перебувають у громадянстві інших
держав і до 31 грудня 1999 року подали у
встановленому цим Законом порядку
заяву про визначення своєї належності
до громадянства України.

По-перше, ОСОБА_5 не довела, що вона
народилася або постійно проживала на
території України до 13 листопада 1991
року, або є нащадком (дитиною, онучкою)
таких осіб. Навпаки, згідно
заяви-анкети (а.с.110), народилась вона в
м. Гомелі Білорусі, раніше в Україні
була в 1992 році під час відпустки.

Більш того, пункт 3 передбачає не
автоматичну належність до
громадянства України визначених в
цьому пункті осіб, а у випадку вчинення
такою особою певних дій - подачі у
встановленому цим Законом порядку
заяви про визначення своєї належності
до громадянства України.

За таких обставин підстав для
задоволення позовних вимог не існує.

Також колегія суддів вважає
безпідставними доводи апеляційної
скарги щодо необхідності закриття
провадження в справі, з огляду на
наступне.

Згідно пункту 13 Постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 20 травня 2013 року № 8 "Про окремі
питання юрисдикції адміністративних
судів" справи у спорах про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
інтересів, що виникають із житлових
правовідносин, згідно з частиною
першою статті 15 Цивільного
процесуального кодексу України від 18
березня 2004 року № 1618-IV розглядаються за
правилами цивільного судочинства, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства.

З огляду на положення частини другої
статті 17 КАС України спори, в яких
урегульовані нормативно визначеною
процедурою управлінські дії суб'єкта
владних повноважень, пов'язані з
реалізацією житлових прав фізичних
осіб (щодо обліку громадян, які
потребують поліпшення житлових умов,
нагляду і контролю за забезпеченням
реалізації права громадян України на
житло, додержання правил користування
приміщеннями житлових будинків і
гуртожитків тощо), є публічно-правовими
і розглядаються за правилами
адміністративного судочинства.

Тому апеляційна скарга
задовольняється частково.

Таким чином, колегія суддів вважає
висновки суду першої інстанції не
обґрунтованими, постанова місцевого
суду ухвалена без додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підлягає скасуванню, а апеляційна
скарга задоволенню.

В повному обсязі постанову складено 16
червня 2014 року.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, п.4 ч.1 202, 205, 207,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
представника третьої особи ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Постанову Кіровського районного суду
м. Донецька від 02 квітня 2014 року у
справі № 258/4365/13-а - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до
Управління комунальних ресурсів
Донецької міської ради, Комунального
комерційного підприємства Донецької
міської ради "Бюро приватизації та
обміну житлового фонду", треті особи -
ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання недійсним
розпорядження № 8651 від 17 липня 1998 року
та свідоцтва про право власності на
житло - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
її в повному обсязі.

Головуючий:

І.В.Сіваченко

Судді:
О.О.Шишов

Т.Г.Гаврищук