Справа № 2а-4090/11
Суддя: Шеремета Г. І.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року м.
Львів Справа №2-а/463/1/14

Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді
Шеремета Г. І.

при секретарі Козак О.

за участю позивача ОСОБА_1, її
представника

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідачів виконавчого
комітету ЛМР, та Львівської міської
ради

третьої особи ОСОБА_3, її представника

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну
справу за об»єднаним позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Львівської міської ради,
виконавчого комітету ЛМР, третіх осіб
ОСОБА_3, Держземагенства м. Львова, ОКП
ЛОР БТІ та ЕО про визнання рішення №1450
від 26.12.2006 року в частині скасування
рішення виконкому ЛМР депутатів
трудящих №510 від 16.04.1954 року «Про
часткову зміну рішення виконкому
Львівської міської ради депутатів
трудящих №151 від 5.02.1954 року в частині п.1
підпункту 2 по кварталу №566» нечинним,
зобов»язання до вчинення дій, визнання
незаконним та скасування рішення №899
від 6.11.2009 року, суд -

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом про визнання нечинним рішення
Львівської міської ради №1450 від 26.12.2006
року в частині скасування рішення
виконкому ЛМР №510 від 16.04.1954 року ( «Про
часткову зміну рішення виконкому ЛМР
№151 від 5.02.1954 року в частині п.1 підпункт
2 по кварталу №566») та зобов»язати ЛМР
надати в користування фактичні розміри
земельних ділянок: за
будинковолодінням НОМЕР_1 земельну
ділянку площею 615,61 кв.м.,
будинковолодінню НОМЕР_2 площею 359, 97
кв.м., залишивши земельну ділянку 92,2
кв.м між будинками у комунальній
власності з метою використання її для
заїзду з вул. ОСОБА_4 до
будинковолодіння АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про
визнання недійсним та скасування
рішення виконавчого комітету ЛМР №1450
від 26.12.2006 року та №899 «Про внесення
змін до рішення виконавчого комітету
№1450» від 6.11.2009 року.

Ухвалою суду від 30.03.2009 року дані позови
об»єднано для слухання в одному
провадженні.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
позов підтримала, пояснила, що є
власником будинку АДРЕСА_2 до якого
належить ділянка площею 647 кв.м. Між її
будинковолодінням та
будинковолодінням третьої особи
ОСОБА_3 є земельна ділянка площею 86,4
кв.м., яка використовується, як проїзд,
ніколи не належала до будь-якого
будинковолодіння. 26.12.2006 року виконком
ЛМР прийняв незаконне рішення №1450 про
скасування рішення №510 від 16.04.1954 року в
частині зміни рішення виконкому ЛМР
№151 від 5.02.1954 року - п.1 підпункту 2, яке
стосувалось залишення в користуванні
за будинком АДРЕСА_3 ( власник ОСОБА_5)
присадибної ділянки площею 510,5 кв.м. в
половинній ідеальній долі, а
самовільно захоплену земельну ділянку
площею 349,30 кв.м. вилучено та зараховано
до міського земельного фонду.
Відповідно до рішення виконкому ЛМР
№510 від 16.04.1954 року земельну ділянку
площею 86,4 кв.м. було вилучено з
особистого користування ОСОБА_5
(колишнього власника, ОСОБА_5) і
зараховано до земель загального
користування під проїзд.

Позивачка ОСОБА_2, в свою чергу
звернулась до суду з аналогічними
вимогами, які в судовому засіданні
підтримала та уточнила, просить також
визнати незаконним рішення №899 від
6.11.2009 року «Про внесення змін до
рішення №1450 від 26.12.2006 року» яким
внесено зміни в вище згадане рішення,
викладено п.1 рішення Львівського
міськвиконкому №510 від 16.04.1954 року в
слідуючій редакції «Скасувати рішення
виконавчого комітету ЛМР від 16.04.1954
року №510 про часткову зміну рішення
виконкому ЛМР в частині закріплення
присадибної земельної ділянки при
будинку ОСОБА_5 по АДРЕСА_3. Тобто даними
рішеннями скасовано рішення ЛМР від
16.04.1954 року №510 відповідно до якого з
присадибної ділянки ОСОБА_5, вилучено
земельну ділянку площею 86,4 кв.м., яка
викоирстовувалась мешканцями, як
проїзд. Крім цього зазначила, що даний
проїзд необхідний для обслуговування
її будинку, а саме вигрібної ями. Тому
вважає, що вимоги є законними.

Представник ЛМР та виконкому ЛМР проти
позову заперечив, пояснив, що ЛМР діяла
в межах своїх повноважень, вважає, що
всі рішення, які примались є законними
та доцільними. Пояснив також, що спірна
земельна ділянка площею 86,4 кв.м. не
значиться, як проїзд.

Третя особа ОСОБА_3 проти позовних
вимог заперечила, заперечення та
доводи крім усних пояснень виклала в
письмовій формі. Такі заперечення
долучені до матеріалів справи.
Пояснила, що з 1954 року за її будинком
закріплено земельну ділянку площею 510, 5
кв.м. Рішення №510 від 16.04.1954 року вважає
незаконним. Також зазначила, що
рішеннями №1450 від 2006 року, №899 від 2009
року було виправлено помилку, оскільки
оспорюваа земельна ділянка площею 86,4
кв.м. ніколи і ніким не
використовувалась, як проїзд, оскільки
недозволяють її розміри. В результаті
чого вона немає можливості належним
чином провести упорядкування будинку,
такий із сторони спірної земельної
ділянки руйнується.

Представник ОКП ЛОР БТІ та ЕО та
Держземагенства м.Львова в судове
засідання не з»явилися, про час та
місце розгляду справи повідомлялися
належним чином. Суд приходить до
висновку, що по справі зібрано
достатньо доказів для її розгляду у їх
відсутності.

Оглянувши матеріали цивільної справи,
заслухавши пояснення сторін,
дослідивши в сукупності зібрані по
справі докази, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження
в судовому засіданні, виходячи з
наступного.

Відповідно до рішення №151 від 5 лютого
1954 року (т.3 а.с.223) «Про розгляд
матеріалів по обміру земель по
кварталах 566» залишено в користуванні
за будинком АДРЕСА_1 відповідно до
існуючих норм за
землекористувачОСОБА_5 земельну
ділянку площею 510, 5 кв.м. в половинній
ідеальній долі, а самовільно захоплену
замельну ділянку площею 349,30 кв.м.
вилучено та зараховано до міського
земельного фонду.

16 квітня 1954 року прийнято рішення
Виконкому ЛМР №510 під назвою «Про
часткову зміну рішення виконкому ЛМР
депутатів трудящих №151 від 5.02.1954 року в
частині п.1 підпункту 2 по кварталу №566»,
в тексті такого зазначено, що внаслідок
арифметичної помилки неправильно
показана площа присадибної ділянки,
яка закріплена за будинком АДРЕСА_1, а
тому вирішено змінити п.1 підпункту 2,
яким була закріплена земельна ділянка
площею 510,5 кв.м., залишивши в
користуванні ОСОБА_5 424, 10 м.кв., а площу
86,4 кв.м. вилучити та зарахувати до
загального користування під проїзд.

Беручи до уваги пояснення сторін щодо
помилки у викладі рішення №151 ( т.3 а.с.223)
суд вважає правильним вважати п.г-
підпунктом 2. Суд приймає до уваги
покликання третьої особи ОСОБА_3 та
додані нею до справи документи, а саме
протокол №14 засідання виконкому ЛМР
депутатів трудящих від 22 квітня 1954
року, ( т.1 а.с.99-100 зворот), де в списку
затверджених рішень значиться рішення
№510 під назвою « Про часткову зміну
рішення виконкому ЛМР №151 від 5.11.1954
року в частині закріплення садибної
ділянки при будинку гр..ОСОБА_5 по
АДРЕСА_1, а також журнал реєстрації
рішень прийнятих виконкомом №1 ( т.1
а.с.103-104) за 1954 рік, відповідно до якого
зазначено рішення №510 та його
найменування, яке відповідає
наведеному судом вище, як доказ того, що
дійсно за будинком АДРЕСА_3 було
закріплено земельну ділянку площею 510
кв.м. і в назві рішення будь-які
покликання на зміну пунктів та
підпунктів рішення №151 не зазначено.

Судом критично розцінюються пояснення
представника позивача ОСОБА_2, що
відповідно до рішення Конституційного
суду України від 16 квітня 2009 року
органи місцевого самоврядування не
можуть скасовувати свої попередні
рішення ( т.3 а.с.152) ОСОБА_4 твердження
суд вважає помилковими, оскільки як
зазначено у цьому рішенні органи
місцевого самоврядування не
позбавлені права за власною
ініціативою або ініціативою інших
заінтересованих осіб змінити чи
скасувати прийнятий ним правовий акт.
Тобто такі покликання висмикнуті з
контексту обґрунтування мотивів
рішення.

Тому виходячи з вище наведеного суд
вважає, що при прийнятті рішень №1450 та
№ 899 виконком ЛМР не вийшов за межі
своїх повноважень та не порушив
гарантовані Конституцією України
права громадян, в тому числі і
позивачів і прийняв відповідні рішення
підтвердивши факт приналежності до
будинку АДРЕСА_3 земельної ділянки
площею 510, кв.м. Такі рішення є
законними виходячи також з
викопіювання з генплану м.Львова від
5.02.1954 року присадибної земельної
ділянки по кварталу 566, де зазначена
загальна площа ділянки розміром 859,80
кв.м., в тому числі: під спорудами 114,30
кв.м., під подвір'ям 135,90 кв.м., під садом
260,30 кв.м., під городом 349,30 кв.м.
Відповідно до рішення Виконавчого
комітету ЛМР №151 з них підлягало
вилученню 349,30 кв.м. Тобто після
вилучення земельної ділянки в
користуванні власників будинку
АДРЕСА_3 залишилось 510, 5 кв.м.

Це також підтверджується рішенням №151
від 5.02.1954 року «Про розгляд матеріалів
по обміру земель по кварталах 566» ( т.1
а.с.233) в якому зазначено, що розглянувши
матеріали представлені БТІ, а також
матеріали по обміру земель та висновки
комісії про реєстрацію документів на
право користування земельними
ділянками виконком ЛМР депутатів
трудящих вирішив залишити в
користуванні земельні ділянки
відповідно до існуюючих норм - за
будинковолодінням АДРЕСА_1 510, 5 кв.м.,
відповідно до пункту «г» вилученню
підлягала земельна ділянка площею 349,30
к.м. і про будь-яке додаткове вилучення
ділянки площею 86,4 кв.м. зазначено не
було.

Відповідно до плану присадибної
земельної ділянки АДРЕСА_1 станом на 1973
рік, складений ЛМ БТІ зазначено, що
згідно обмірів загальна площа ділянки
становить 859,8 кв.м. із розбивкою ділянок
за цільовим призначенням загальною
площею 510,5 кв.м. Такі ж обміри
проводились і відповідають
генеральному плану - схемі ділянок
АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 станом на 1993 рік, де
ЛМ БТІ проводило обміри, які
відповідають вищезазначеним розмірам
і землекористувачам.

Відповідно до довідки - характеристики
від 20.12.2001 року будинок АДРЕСА_1
розташований на земельній ділянці
площею 510, 5 кв.м..

Також згідно рішення Львівського
міськвиконкому №995 від 22.08.1959 року було
визнано право власності на
будинковолодіння - другу половину
будинку під яке надавався город площею
349 кв.м.

Крім цього позивачами в судовому
засіданні не надано суду інших доказів
того, що земельна ділянка площею 86,4
кв.м. була включена до земель
загального користування, що проводився
відвод даної земельної ділянки,
визначалися її зовнішні розміри та
конфігурація. Не проведена реєстрація
в журналі реєстрації рішень за 1954 рік,
на даний проїзд відсутній паспорт.

Відповідно до договору дарування
житлового будинку від 21.12.2001 року
власником будинку стала ОСОБА_3 з
приналежними до нього будівлями та
спорудами площею 510,5 кв.м. Такі ж дані
зазначені у технічному паспорті щодо
розмірів земельної ділянки.

Відповідно до висновку
будівельно-технічної експертизи від
23.12.2004 року встановлено зменшення площі
земельної ділянки на 150,3 кв.м. при нормі
510,5 кв.м. Ширина заїзду не відповідає
ДБН.

За словами позивачів рішення №1450 та
№899 є незаконними з тих причин, що
позивачка ОСОБА_2 не матиме доступу до
вигрібної ями, законність встановлення
якої суду не довела, натомість
позивачка ОСОБА_1 вважає, що земельна
ділянка площею 86,4 кв.м. має слугувати
заїздом через розміщення на ній
комунікацій, теж не доведена
позивачкою в судовому засіданні.

Крім цього, як встановлено судом, кожне
з будинковолодінь позивачів
забезпечено адресним виїздом, як
ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 З приводу
функціонування такого проїзду на
вул..Кошову та усунення перешкод в
користуванні землею, позивачка ОСОБА_2
захистила свої права іншим судовим
рішенням.

Тому суд не вбачає будь-яких порушень
прав останніх у зв»язку з прийняттям
оскаржуваних рішень, а тому в позові
відмовляє.

Керуючись ст.ст. 6,8,9,11,71,159,160 КАС України,
ст.ст.12,38,39,103,152 Земельного кодексу
України,

суд-

постановив:

В позовних вимогах ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
відмовити.

На постанову може бути подана апеляція
до Львівського апеляційного
адміністративного суду в порядок та
строк передбачений ст.186 КАС України.

Суддя:
Шеремета Г. І.