Справа № 812/2974/14
Суддя: О.П. Островська
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 червня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/2974/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді: Островської О.П.,

при секретарі: Тельдековій Н.В.,

за участю:

представник позивача: не прибув,

представник відповідача: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луганську
адміністративну справу за позовом
Державного підприємства
«Луганськвугілля» до управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Луганська про визнання
рішення №22 від 07.03.2014 року незаконним
та його скасування,-

ВСТАНОВИВ:

28 квітня 2014 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Державного підприємства
«Луганськвугілля» до управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Луганська про визнання
рішення №22 від 07.03.2014 року незаконним
та його скасування.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог зазначено, 17.03.2014 року на адресу
позивача надійшло рішення №22
управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Луганська від
07.03.2014 року «Про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
органом Пенсійного фонду».

Згідно рішення №22 до ВП «Управління
якості та збагачення вугілля» ДП
«Луганськвугілля» застосовується
штраф у розмірі 9084,07 грн. та пеня у
розмірі 9988,26 грн. за період з 22.08.2010 року
до 03.03.2014 року на підставі пункту 2
частини 9 статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

24.03.2014 року позивачем направлена скарга
начальнику Головного управління
Пенсійного фонду України в Луганській
області №03/3-238, однак згідно рішення
про результати розгляду скарги №2508/09-10
від 18.04.2014 року, скарга залишена без
задоволення, а рішення без змін.

Адміністрація ДП «Луганськвугілля» не
згодна з рішенням управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Луганська №22 від 07.03.2014 року
та вважає, що воно прийняте з
порушенням чинного законодавства з
огляду на те, що прийнята на підставі п.
2 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Проте зазначена норма
була виключена з 01.01.2011 року Законом
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№2464-IV.

Таким чином, відповідачем на момент
застосування фінансових санкцій,
застосована неіснуюча норма Закону, що
доводить безпідставність прийняття
спірного рішення відповідно до п.1 ч. 3
ст. 2 КАС України.

На підставі викладеного позивач
просить визнати протиправним та
скасувати рішення управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Луганська №22 від 07.03.2014 року
«Про застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або органом
Пенсійного фонду» та визнати
незаконними дії начальника управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Луганська щодо прийняття
рішення №22 від 07.03.2014 року.

Представник позивача в судове
засідання не прибув, повідомлявся
належним чином, надав на адресу суду
заяву про розгляд справи без участі
представника Державного підприємства
«Луганськвугілля» (а.с.71).

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, повідомлявся
належним чином, надав на адресу суду
клопотання про розгляд справи без
участі представника управління (а.с.72).

19.05.2014 року представник відповідача
надав на адресу суду письмові
заперечення на позов в яких зазначив,
що рішення про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
органом Пенсійного фонду за №22 від
07.03.2014 року винесено із дотриманням
вимог чинного законодавства. Також,
представник відповідача в зазначених
запереченнях просив відмовити
повністю у задоволенні
адміністративного позову (а.с.34-35).

Суд вважає, що вжив всі залежні від
нього заходи для повідомлення сторін
належним чином про час і місце розгляду
судової справи з участю їх повноважних
представників, для реалізації ними
права судового захисту своїх прав та
інтересів.

За таких обставин суд вважає за можливе
розглянути справу без їх участі.

В зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу відповідно до
частини 1 статті 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах позовних
вимог і доказів, наявних в матеріалах
справи, оцінивши докази відповідно до
вимог ст.69-72 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд прийшов до
наступного.

Судом встановлено, що Державне
підприємство «Луганськвугілля»
ідентифікаційний код юридичної особи
32473323, зареєстроване у якості юридичної
особи виконавчим комітетом Луганської
міської ради 09.04.2003 року (а.с.9).

Державне підприємство
«Луганськвугілля» має у своїй
структурі Відособлений підрозділ
«Управління якості та збагачення
вугілля», правовий статус якого - без
права юридичної особи, що
підтверджується довідкою серії №34205 з
ЄДРПОУ.

Надаючи правову оцінку спірним
рішенням суб'єкта владних повноважень,
суд виходить з критеріїв правомірності
таких рішень, що визначені частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у зв'язку з чим перевіряє чи
прийнято їх: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення;
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з картки особового рахунку 32%, 4%, 42%
за період з 01.10.2010 року по 15.05.2014 року
станом на 28.12.2010 року за Відособленим
підрозділом «Управління якості та
збагачення вугілля» Державного
підприємства «Луганськвугілля» перед
управлінням Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Луганська
містилась заборгованість зі сплати
страхових внесків у розмірі 83753,16 грн.,
яка утворилась згідно поданого
підприємством звіту за листопад 2010
року та підлягала сплаті до 28.12.2010 року
(а.с.36, 47-48).

29.12.2010 року позивач частково сплатив
зазначену заборгованість на суму 26476,36
грн., що підтверджено випискою з банку
(а.с.51).

Залишок заборгованості у сумі 57276,78 грн.
було погашено позивачем 28.01.2011 року
(а.с.52-53).

Таким чином, у зв'язку з несвоєчасною
сплатою позивачем страховим внесків за
листопад 2010 року у позивача
сформувалася фінансова у розмірі 10 %
несвоєчасно сплачених сум у розмірі
8375,31 грн. та пеня у розмірі 0,1 %
зазначених сум, розрахована за кожний
день прострочки платежу у розмірі 1802,06
грн.

Згідно картки особового рахунку 1%-5% за
період з 01.10.2010 року по 15.05.2014 року
станом на 28.12.2010 року за Відособленим
підрозділом «Управління якості та
збагачення вугілля» Державного
підприємства «Луганськвугілля» перед
управлінням Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Луганська
містилась заборгованість зі сплати
страхових внесків у розмірі 7087,69 грн.,
яка утворилась згідно поданого
підприємством звіту за грудень 2010 року
та підлягала сплаті до 28.12.2010 року (а.с.37,
49-50).

28 січня 2011 року позивач частково сплати
зазначену суму заборгованості у
розмірі 37,71 грн.

Залишок заборгованості у сумі 13183,94 грн.
було погашено позивачем лише 03.03.2014
року, що підтверджено випискою з банку
(а.с.73).

Таким чином, у зв'язку з несвоєчасною
сплатою позивачем страховим внесків за
грудень 2010 року у позивача
сформувалася фінансова у розмірі 10 %
несвоєчасно сплачених сум у розмірі
708,76 грн. та пеня у розмірі 0,1 %
зазначених сум, розрахована за кожний
день прострочки платежу у розмірі 8186,20
грн.

Таким чином, у зв'язку з несвоєчасною
сплатою позивачем страхових внесків за
листопад - грудень 2010 року управлінням
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Луганська було прийнято
рішення №22 про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
органом Пенсійного фонду від 07.03.2014
року, яким до позивача застосовано
штраф у розмірі 9084,07 грн. та нарахована
пеня у розмірі 9988,26 грн. (а.с.7).

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що оскарженим
рішенням до позивача застосовано
заходи відповідальності у вигляді
накладення фінансових санкцій за
порушення вимог Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV.

При цьому, у якості підстави для
застосування зазначених заходів
відповідачем визначено положення
пункту 2 частини дев'ятої статті 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якого за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
територіальними органами Пенсійного
фонду, накладається штраф залежно від
строку затримки платежу в розмірі: 10
відсотків своєчасно не сплачених
зазначених сум - у разі затримки їх
сплати у строк до 30 календарних днів
включно; 20 відсотків зазначених сум - у
разі затримки їх сплати у строк до 90
календарних днів включно; 50 відсотків
зазначених сум - у разі затримки їх
сплати понад 90 календарних днів.
Одночасно на суми своєчасно не
сплачених (не перерахованих) страхових
внесків і фінансових санкцій
нараховується пеня в розмірі 0,1
відсотка зазначених сум коштів,
розрахована за кожний день
прострочення платежу;.

Однак, вказану норму виключено із
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» Законом України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08 липня 2010
року №2464-VI та вона втратила чинність з
01 січня 2011 року.

Суд звертає увагу, що Пунктом 2 частини
дев'ятої статті 106 Закону № 1058-IV (у
редакції, що була чинною на час
проведення перевірки) передбачені
випадки застосування фінансових
санкцій виконавчими органами
Пенсійного фонду до страхувальників,
зокрема, за несплату (неперерахування)
або несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
територіальними органами Пенсійного
фонду, накладається штраф залежно від
строку затримки платежу в розмірі: 10
відсотків своєчасно не сплачених
зазначених сум - у разі затримки їх
сплати у строк до 30 календарних днів
включно; 20 відсотків зазначених сум - у
разі затримки їх сплати у строк до 90
календарних днів включно; 50 відсотків
зазначених сум - у разі затримки їх
сплати понад 90 календарних днів.
Одночасно на суми своєчасно не
сплачених (не перерахованих) страхових
внесків і фінансових санкцій
нараховується пеня в розмірі 0,1
відсотка зазначених сум коштів,
розрахована за кожний день
прострочення платежу.

Згідно з абзацом п'ятим пункту 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону № 2464-VI (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин) стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Проаналізувавши наведені норми, суд
дійшов висновку, що заборгованість у
зв'язку з несплатою страхових внесків,
а відтак і накладені фінансові санкції,
які виникли у Підприємства за період
листопад - грудень 2010 року, відповідно
до вимог абзацу п'ятого пункту 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону № 2464-VI, мають бути застосовані
(стягнуті) і після 01 січня 2011 року,
оскільки зазначені фінансові санкції
виникли в період дії пункту 4 частини
дев'ятої статті 106 Закону № 1058-IV, тобто
відповідно до законодавства, що діяло
на момент виникнення зазначеної
заборгованості.

Слід також зазначити, що Верховний Суд
України аналогічну правову позицію вже
висловив у постановах від 3 липня 2012
року (справа № 21-157а12) і 26 березня 2013
року (справа № 21-71а13).

Таким чином, позовні вимоги про
визнання протиправним та скасувати
рішення управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Луганська №22 від 07.03.2014 року «Про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або органом
Пенсійного фонду» є необґрунтованими
та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання
незаконними дії начальника управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Луганська щодо прийняття
рішення №22 від 07.03.2014 року, суд не
знаходить підстав для їх задоволення з
огляду на наступне.

Самі по собі дії суб'єкта владних
повноважень є способом реалізації
наданих йому повноважень. Відповідач
наділений законом повноваженнями для
прийняття рішення «Про застосування
штрафних санкцій та нарахування пені
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
органом Пенсійного фонду». Він
реалізує свої повноваження шляхом
прийняття конкретного документа -
рішення. Саме рішення «Про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або органом
Пенсійного фонду» і є рішенням, яке
безпосередньо впливає на права та
обов'язки позивача.

З огляду на вищевикладене, суд
зазначає, що вимоги позивача в цій
частині не підлягають задоволенню у
зв'язку з тим, що обраний позивачем
спосіб захисту в цій частині не
відповідає об'єкту порушеного права.

Сукупність приведених обставин дає
підстави для висновку про
необґрунтованість позовних вимог.

Судові витрати по сплаті судового
збору покладаються на позивача.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
у судовому засіданні 04 червня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Складення постанови
у повному обсязі відкладено до 10 червня
2014 року, про що згідно вимог частини 2
статті 167 Кодексу адміністративного
судочинства України повідомлено після
проголошення вступної та резолютивної
частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 71, 87, 94,
105, 158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Державного підприємства
«Луганськвугілля» до управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Луганська про визнання
рішення №22 від 07.03.2014 року незаконним
та його скасування - відмовити в
повному обсязі за необґрунтованістю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Постанова у повному обсязі складена та
підписана 10 червня 2014 року.

Суддя
О.П. Островська