Справа № 813/3343/14
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м.Львів № 813/3343/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Сподарик Н.І., за участі секретаря
судового засідання Гуменюк В.М.,
позивача ОСОБА_1, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до начальника Дніпровського РУ
ГУМВС України в м. Києві про визнання
неправомірними дій, зобов'язання
вчинити дії та відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
На розгляд Львівського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява ОСОБА_1 до начальника
Дніпровського районного управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у м. Києві про
визнання протиправними дій,
зобов'язання вчинити дії та
відшкодування шкоди.
З урахуванням клопотання від 26.05.2014
року та уточнень до позовних вимог,
заявлених позивачем у судовому
засіданні 04.06.2014 року, позивач просить:
- визнати дії начальника Дніпровського
РУ ГУМВС України в м. Києві, керівника
органу державної влади, як порушення
конституційного права громадянина
наданого статтею 38 Конституції України
- порушено право на участь в управлінні
державними справами так як невиконання
клопотань звернення щодо надання
відповідних документів позбавило
позивача можливості (законних підстав)
звернутись до відповідних органів
- визнати дії начальника Дніпровського
РУ ГУМВС України в м. Києві, керівника
органу державної влади, як порушення
конституційного права громадянина
наданого статтею 40 Конституції України
- порушено право на отримання належної,
обґрунтованої відповіді у
встановлений законом строк;
- визнати дії начальника Дніпровського
РУ ГУМВС України в м. Києві, керівника
органу державної влади, як порушення
конституційного права громадянина
наданого статтею 55 Конституції України
- порушено право на оскарження в суді
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної влади, посадових і службових
осіб внаслідок ненадання відповід них
- визнати дії начальника Дніпровського
РУ ГУМВС України в м. Києві, керівника
органу державної влади, як порушення
статті 15 Закону України «Про звернення
громадян» - пору шено право на
отримання належної, обґрунтованої
- визнати дії начальника Дніпровського
РУ ГУМВС України в м. Києві, керівника
органу державної влади, як порушення
статті 20 Закону України «Про звернення
громадян» - порушено право на розгляд і
вирішення звернення, яке не потребує
додаткового вивчення, - невід кладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
- визнати дії начальника Дніпровського
РУ ГУМВС України в м. Києві, керівника
органу державної влади,
неправомірними, як неналежне виконання
владних управлінських функцій, як
зловживання владою або службовим
становищем шляхом навмисного
ненадання документів, які є предметом
- визнати дії начальника Дніпровського
РУ ГУМВС України в м. Києві, керівника
органу державної влади, як неналежне
виконання владних управлінських
функцій, як зловживання владою або
службовим становищем шляхом
організації створення відповіді на
звернення громадянина заднім числом;
- зобов'язати начальника Дніпровського
РУ ГУМВС України в м. Києві надати та
надіслати довідку позивачу про дату та
вихідний номер постанови о/у ВДСБЕЗ
Дніпровського РУ ГУМВС України в м.
Києві від 27.08.2010 року «Про відмову в
порушенні кримінальної справи» при
відправці її до прокуратури
Дніпровського району м. Києва і дату
отримання прокуратурою;
- відшкодувати заподіяну шкоду
(матеріальну та моральну);
- зобов'язати начальника Дніпровського
РУ ГУМВС України в м. Києві надати
Львівському окружному
адміністративному суду звіт про
виконання судового рішення у
тридцятиденний строк з дня набрання
судовим рішенням законної сили.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на
звернення позивача від 23.07.2012 року
відповідачем 30.08.2012 року у порушення ст.
ст. 38, 40, 55 Конституції України, ст. ст. 15,
20 Закону України «Про звернення
громадян» надано необґрунтовану,
неповну та несвоєчасну відповідь та не
надано документів, про які йшлося у
зверненні. Стверджує, що позивачем
понесено матеріальні збитки у сумі
сплаченого судового збору та моральні
збитки, які позивач оцінює у 100000 грн.
Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав повністю з мотивів,
наведених у позовній заяві, просив
адміністративний позов задовольнити.
Відповідач не забезпечив участі
повноважного представника у судовому
засіданні, хоча про дату, час та місце
проведення судового розгляду був
належним чином повідомлений;
заперечення проти позову не подав.
Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача,
дослідивши та оцінивши докази, які
мають значення для справи в їх
сукупності, суд встановив наступні
факти та правовідносини.
23.07.2012 року позивач звернувся до
начальника Дніпровського районного
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у м. Києві із клопотанням, у якому
- надіслати копію постанови
прокуратури Дніпровського району м.
Києва про розгляд постанови о/у ВДСБЕЗ
Дніпровського РУ ГУМВС України в м.
Києві від 27.08.2010 року «Про відмову в
порушенні кримінальної справи» та
залишення процесуального рішення без
- повідомити дату та вихідний номер
постанови о/у ВДСБЕЗ Дніпровського РУ
ГУМВС України в м. Києві від 27.08.2010 року
«Про відмову в порушенні кримінальної
справи» при відправці її до
прокуратури Дніпровського району м.
Києва і дату отримання прокуратурою.
Вказане клопотання отримано
відповідачем 25.07.2012 року відповідно до
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а. с. 6).
30.08.2012 року т.в.о. начальника
Дніпровського районного управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у м. Києві
листом № 28/Ц-3375 повідомив позивача про
розгляд його звернення від 23.07.2012 року
та зазначив про направлення позивачу
копії постанови про відмову у
порушенні кримінальної справи від
27.08.2010 року та копію відповіді. Вказаний
лист отримано позивачем 06.11.2012 року
відповідно до відбитка штампу установи
зв'язку на поштовому конверті (а. с. 8).
Приймаючи рішення, суд виходив з
Згідно зі ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Відповідно до ст. 38 Конституції України
громадяни мають право брати участь в
управлінні державними справами, у
всеукраїнському та місцевих
референдумах, вільно обирати і бути
обраними до органів державної влади та
органів місцевого самоврядування.
Згідно зі ст. 40 Конституції України усі
мають право направляти індивідуальні
чи колективні письмові звернення або
особисто звертатись до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.
Відповідно до ст. 55 Конституції України
кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.
Згідно зі ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті вони: на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення,
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про
інформацію» всі громадяни України,
юридичні особи і державні органи мають
право на інформацію, що передбачає
можливість вільного одержання,
використання, поширення та зберігання
відомостей, необхідних їм для
реалізації ними своїх прав, свобод і
законних інтересів, здійснення завдань
Відповідно до ст. 10 цього ж Закону право
на інформацію забезпечується, серед
іншого, обов'язком органів державної
влади інформувати про свою діяльність
та прийняття рішення.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
звернення громадян» кожному
гарантується право на звернення до
державних органів, їх службових осіб за
вирішенням того, чи іншого питання, на
справедливий розгляд звернення та дачу
відповіді за наслідками звернення у
встановлені законом строки.
Відповідно до ст. 3 цього ж Закону під
зверненнями громадян слід розуміти
викладені в письмовій або усній формі
пропозиції (зауваження), заяви
(клопотання) і скарги.
Згідно зі ст. 5 цього ж Закону звернення
адресуються органам державної влади і
місцевого самоврядування,
підприємствам, установам, організаціям
незалежно від форм власності,
об'єднанням громадян або посадовим
особам, до повноважень яких належить
вирішення порушених у зверненнях
Згідно зі ст. 15 цього ж Закону відповідь
за результатами розгляду заяв
(клопотань) в обов'язковому порядку
дається тим органом, який отримав ці
заяви і до компетенції якого входить
вирішення порушених у заявах
(клопотаннях) питань, за підписом
керівника або особи, яка виконує його
обов'язки. Рішення про відмову в
задоволенні вимог, викладених у заяві
(клопотанні), доводиться до відома
громадянина в письмовій формі з
посиланням на Закон і викладенням
мотивів відмови, а також із
роз'ясненням порядку оскарження
Згідно з ч. 1 ст. 20 цього ж Закону
звернення розглядаються і вирішуються
у термін не більше одного місяця від
дня їх надходження, а ті, які не
потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від дня їх отримання. Якщо в
місячний термін вирішити порушені у
зверненні питання неможливо, керівник
відповідного органу, підприємства,
установи, організації або його
заступник встановлюють необхідний
термін для його розгляду, про що
повідомляється особі, яка подала
Судом встановлено, що у зверненні від
23.07.2012 року позивач просив надіслати
копію постанови прокуратури
Дніпровського району м. Києва про
розгляд постанови о/у ВДСБЕЗ
Дніпровського РУ ГУМВС України в м.
Києві від 27.08.2010 року «Про відмову в
порушенні кримінальної справи» та
залишення процесуального рішення без
змін та повідомити дату та вихідний
номер постанови о/у ВДСБЕЗ
Дніпровського РУ ГУМВС України в м.
Києві від 27.08.2010 року «Про відмову в
порушенні кримінальної справи» при
відправці її до прокуратури
Дніпровського району м. Києва і дату
отримання прокуратурою. Відповідачем
надіслано позивачу копію постанови про
відмову у порушенні кримінальної
справи від 27.08.2010 року та копію
Запитувану інформацію про дату та
вихідний номер постанови о/у ВДСБЕЗ
Дніпровського РУ ГУМВС України в м.
Києві від 27.08.2010 року «Про відмову в
порушенні кримінальної справи» при
відправці її до прокуратури
Дніпровського району м. Києва і дату
отримання прокуратурою відповідачем
З огляду на наведене Суд дійшов
висновку, що відповідачем надано
достовірну, однак не повну інформацію
на звернення позивача від 23.07.2012 року,
чим порушено вимоги Закону України
«Про звернення громадян», Закону
України «Про інформацію».
Крім того, Судом встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
звернення позивача від 23.07.2012 року
отримано відповідачем 25.07.2012 року. У
відповіді на звернення (лист № 28/Ц-3375
від 30.08.2012 року) відповідач зазначив, що
звернення позивача від 23.07.2012 року було
зареєстровано 30.07.2012 року за вх. № Ц-3375.
Вказану відповідь на звернення
позивача відповідачем було направлено
03.09.2012 року, що підтверджується копією
реєстру простої пошти від 03.09.2012 року.
Суд зазначає, що доказів реєстрації
звернення позивача саме 30.07.2012 року за
вх. № Ц-3375 відповідачем не надано.
Дослідивши та оцінивши наявні у
матеріалах справи докази, Суд дійшов
висновку, що відповідачем порушено
місячний строк розгляду звернення
позивача, встановлений статтею 20
Закону України «Про звернення
Стосовно твердження позивача про
порушення відповідачем його права на
участь в управлінні державними
справами та права на оскарження в суді
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної влади, посадових і службових
осіб, а також твердження про неналежне
виконання відповідачем владних
управлінських функцій, зловживання
владою або службовим становищем шляхом
навмисного ненадання документів, які є
предметом звернення та створення
відповіді на звернення громадянина
заднім числом, Суд вважає такі
необґрунтованими, доказів на
підтвердження позовних вимог у цій
частині позивачем не надано, відтак,
Суд дійшов висновку про відмову у
задоволенні адміністративного позову
У розрахунку відшкодування збитків (а.
с. 9-10) позивач зазначає, що протиправні
дії відповідача завдали йому
матеріальної шкоди у розмірі
сплаченого судового збору за подання
адміністративного позову та моральної
шкоди, оскільки є найгрубішим, вкрай
соціально небезпечним порушенням
передбачених Конституцією та законами
України прав громадянина. Суд зазначає,
що судовий збір не є матеріальною
шкодою у розумінні Цивільного кодексу
України, а питання про повернення
сплаченого судового збору Суд вирішує
у постанові за наслідками розгляду
адміністративної справи пропорційно
до задоволених позовних вимог.
Згідно з п. 3 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» № 4 від
31.03.1995 року під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
Моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
Згідно з п. 9 цієї ж Постанови розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.
Стосовно моральної шкоди жодних
доказів на підтвердження понесення
моральної шкоди позивачем не надано,
розміру відшкодування моральної шкоди
не обґрунтовано. Враховуючи наведене,
Суд дійшов висновку про відсутність
правових підстав для стягнення на
користь позивача відшкодування
моральної шкоди, завданої
протиправними діями відповідача, а у
задоволенні адміністративного позову
у цій частині слід відмовити.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного
Перевіряючи дії відповідача щодо
надання позивачу відповіді на
звернення на предмет дотримання вимог
ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства, Суд дійшов висновку, що
відповідь на звернення позивача від
23.07.2012 року є надано не у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, не добросовісно, не своєчасно.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.
Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідно до ст. 49, 70 КАС України,
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, а відтак
зобов'язані обґрунтовувати належність
та допустимість доказів для
підтвердження своїх вимог або
Згідно з ч. 3 ст. 159 КАС України
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, Суд дійшов висновку про
протиправність дій начальника
Дніпровського районного управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у м. Києві
щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від
Враховуючи викладене,
адміністративний позов ОСОБА_1 до
начальника Дніпровського районного
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у м. Києві підлягає до задоволення в
частині визнання протиправними дій
начальника Дніпровського районного
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у м. Києві щодо розгляду звернення
ОСОБА_1 від 23.07.2012 року, зобов'язання
начальника Дніпровського районного
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у м. Києві надати обґрунтовану
відповідь на звернення ОСОБА_1 від
23.07.2012 року, зобов'язання начальника
Дніпровського районного управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у м. Києві
надати інформацію з приводу відправки
до прокуратури Дніпровського району м.
Києва постанови о/у ВДСБЕЗ
Дніпровського РУ ГУМВС України в м.
Києві від 27.08.2010 року «Про відмову в
порушенні кримінальної справи» і
отримання прокуратурою Дніпровського
району м. Києва даної постанови. В іншій
частині адміністративного позову слід
відмовити за безпідставністю.
У відповідності до вимог ст. 94 КАС
України якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України суд,
який ухвалив судове рішення в
адміністративній справі, має право
зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення
Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167, 267 КАС
України, суд -
Адміністративний позов задовольнити
Визнати протиправними дії начальника
Дніпровського РУ ГУМВС України в
м.Києві, щодо розгляду звернення
ОСОБА_1 від 23.07.2012 року.
Зобов'язати начальника Дніпровського
РУ ГУМВС України в м.Києві надати
обґрунтовану відповідь на звернення
від 23.07.2012 року .
Зобов'язати начальника Дніпровського
РУ ГУМВС України в м.Києві надати
інформацію з приводу відправки до
прокуратури Дніпровського району м.
Києва постанови о/у ВДСБЕЗ
Дніпровського РУ ГУМВС України в
м.Києві від 27.08.2010 року «Про відмову в
порушенні кримінальної справи» і
отримання прокуратурою Дніпровського
району м. Києва даної постанови.
У задоволенні іншої частини позовних
Стягнути з державного бюджету на
користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) 16 грн. судового
Встановити строк для подання звіту про
виконання постанови суду тривалістю
місяць з дня набрання постановою
Апеляційну скаргу на постанову суду
першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови, виготовленої в
повному обсязі. Апеляційна скарга
подається до адміністративного суду
апеляційної інстанції через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Повний текст постанови складено та
підписано 10 червня 2014 року.
Суддя