Справа № 214/794/14-а
Суддя: Попов В. В.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/794/14-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 травня 2014 року суддя Саксаганського
районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області Попов В.В.,
розглянувши у порядку скороченого
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3, інтереси яких представляє
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в Саксаганському районі м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області про визнання протиправною
бездіяльності та спонукання до
вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду із
зазначеним адміністративним позовом, в
якому просять визнати протиправною
бездіяльність відповідача та
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Саксаганському районі
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області відновити їм і здійснювати
виплату пенсій за віком починаючи з
17.12.2010 року. Свої вимоги вмотивували
тим, що вони є громадянами України,
однак виїхали на постійне місце
проживання до країни Ізраїль. У зв'язку
із досягненням пенсійного віку їм була
призначена пенсія, виплата якої була
припинена у зв'язку з їх виїздом за
кордон. 17.12.2013 року вони звернулись до
Управління Пенсійного фонду України в
Саксаганському районі м. Кривого Рогу
із заявою про поновлення виплати
пенсії, однак отримали відмову через
те, що вони проживають на території
іншої держави - Ізраїлю, у зв'язку з чим
вони вимушені були звернутись до суду.

Суд за результатами розгляду справи
приходить до наступного висновку.

Так, позивачі є громадянами України,
які виїхали на постійне місце
проживання до Ізраїлю (а.с.12-13).

До травня 2000 року позивачі перебували
на обліку в Управлінні Пенсійного
фонду України в Саксаганському районі
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області та отримували пенсії за віком,
виплата яких була припинена у зв'язку з
їх виїздом за кордон (а.с.35).

17.12.2013 року позивачі звернулись до
Управління Пенсійного фонду України в
Саксаганському районі м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області із заявами
про поновлення виплати їм пенсій за
віком (а.с.8, 10).

Однак, отримали відмови на тих
підставах, що на законодавчому рівні не
регламентовано порядок виплати пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не було
укладено відповідного договору (а.с.4-7).

Разом з тим, згідно статті 4 ЗУ
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003
року, законодавство про пенсійне
забезпечення базується на Конституції
України та складається з Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, даного закону,
закону про недержавне пенсійне
забезпечення, законів, якими
встановлюються умови пенсійного
забезпечення, відмінні від
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування та
недержавного пенсійного забезпечення,
міжнародних договорів з пенсійного
забезпечення, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, а
також інших законів та
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до законів про пенсійне
забезпечення, що регулюють відносини у
сфері пенсійного забезпечення в
Україні.

Питання виплати пенсії особам, які
виїхали на постійне місце проживання
за кордон, регламентується Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон), виплата
пенсії припиняється на весь час
проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України. Однак, міжнародних
договорів між Україною та Ізраїлем
стосовно призначення та виплати пенсії
не укладалося.

Враховуючи вище викладене, відповідач,
припиняючи виплату пенсії позивачу у
зв'язку з його переїздом на постійне
місце проживання до Ізраїлю, діяв
відповідно до вимог законодавства, яке
було чинне на момент виникнення
спірних правовідносин.

Однак, Рішенням Конституційного Суду
України від 07 жовтня 2009 року положення
пункту 2 частини 1 статті 49 та другого
речення статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV,
були визнані такими, що не відповідають
Конституції України.

Відповідно до статті 152 частини 2
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

З огляду на зазначене, положення
пункту 2 частини 1 статті 49 та друге
речення статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» втратили чинність з 07
жовтня 2009 року, тобто від дати
прийняття рішення Конституційним
Судом України № 25-рп/2009.

Разом з тим, згідно з положеннями
статті 24 Конституції України,
відповідно до яких громадяни мають
рівні конституційні права і не може
бути обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками, суд приходить до
висновку про задоволення позову в
частині поновлення позивачам виплати
пенсії за віком.

Стосовно вимоги позивачів щодо
поновлення виплати пенсії з 17.12.2010 року
на підставі ч. 1 ст. 46 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» нараховані суми пенсії,
на виплату яких пенсіонер мав право,
але не отримав своєчасно з власної
вини, виплачуються за минулий час, але
не більше ніж за три роки до дня
звернення за отриманням пенсії.
Нараховані суми пенсії, не отримані з
вини органу, що призначає і виплачує
пенсію, виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком з
нарахуванням компенсації втрати
частини доходів.

Таким чином, вказаною нормою зазначено
випадки, коли сума пенсії була
нарахована, але не отримана з вини
пенсіонера або пенсійного органу.

Однак, в даному випадку суми пенсії
позивачам не були нараховані, а відтак
суд приходить до висновку, що позивачам
необхідно поновити виплату пенсії з
17.12.2013 року, тобто з часу звернення ними
із заявою до відповідача про
поновлення виплати пенсії.

Отже, зважаючи на вище викладене, суд
уважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково.

Керуючись ЗУ «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», ст.ст.
24, 152 Конституції України, ст. ст. 99, 100,
159-163, 167, 1832 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов
ОСОБА_2, ОСОБА_3, інтереси яких
представляє ОСОБА_4, задовольнити
частково.

Визнати протиправною
бездіяльність Управління Пенсійного
фонду України в Саксаганському районі
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області щодо відмови у поновленні
виплати пенсії ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Саксаганському районі
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області поновити ОСОБА_2 та ОСОБА_3
виплату пенсії за віком, починаючи з
17.12.2013 року.

У доводоленні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з місцевого бюджету на
користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 понесені ними
судові витрати у розмірі 73 грн. 08 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови.
Постанова набирає законної сили у
порядку, встановленому статтею 254 КАС
України.

Суддя
В.В. Попов.