Справа № 804/6920/14
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
12 червня 2014 р. Справа № 804/6920/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава
Вікторовича при секретаріЛісна А.М.
за участю: представника позивача
представника позивача Шкарбан Т.В.,
Жикіна А.Б. Задорожня А.Ю. розглянувши
у відкритому судовому засіданні у
місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
Дім Профіль України" до
Дніпропетровської митниці Міндоходів
України про визнання протиправним та
16.05.2014 року позивач звернувся з позовом
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду, у якому
просить суд:
- визнати протиправним та скасувати
картку відмови у митному оформленні
Дніпропетровської митниці Міндоходів
- визнати протиправним та скасувати
рішення про корегування митної
вартості товарів № 110100000/2013/200418/1 від
11.09.2013 року Дніпропетровської митниці
Міндоходів України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач безпідставно витребував
від позивача додаткові документи,
оскільки документи надані позивачем до
митного оформлення не містять
розбіжності, ознак підробки та містять
всі відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомості щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари. Позивач
вказує на те, що листом від 11.09.2013 року №
01-343 повідомив відповідача про те, що в
сертифікаті походження товару
помилково вказано дату інвойсу 02.07.2013
року вірною є дата інвойсу 19.06.2013 року,
що підтверджується листом
постачальника товару від 11.09.2013 року №
TDPU0913, який позивач надав відповідачу. У
платіжному дорученні № 290 вказано не
номер інвойсу, а номер проформи-інвойсу
від 06.06.2013 року, по якому здійснювалась
попередня оплата у розмірі 10% від
вартості товару, а остаточний
розрахунок згідно платіжного
доручення № 382 від 30.08.2013 року
здійснювався на підставі інвойсу від
19.06.2013 року. Позивач також вказує на те,
що умови поставки товару за
зовнішньоекономічним договором згідно
Інкотермс - CIF Одеса. Умова поставки CIF
Одесса вказана у документах, які
надавалися відповідачу під час митного
оформлення товару: митній декларації,
прайс-листі постачальника, комерційній
пропозиції від 19.06.2013 року, інвойсі від
19.06.2013 року, експортній декларації
країни відправлення. Умова поставки CFR
Одесса вказана лише у додатку № 2 до
зовнішньоекономічного договору
(контракту) та у проформі інвойсі від
06.06.2013 року, який не надавався
відповідачу. Позивач вказує на те, що
сторони своїми фактичними діями
(постачальник повідомивши про зміни
умови поставки листом від 19.06.2013 року та
поставивши товар, а позивач направивши
постачальнику листа від 19.06.2013 року та
прийнявши товар та не виказавши
заперечень стосовно умов поставки)
змінили умови поставки товару з CFR
Одеса на CIF Одеса. Позивач вказує на те,
що зміна умов поставки товару не
вплинуло на його ціну, а саме: остання
залишилася незмінною у всіх
документах, які надавалися відповідача
на рівні 775,00 доларів США за тону
оцинкової сталі товщиною 0,38 мм. та 0,40
мм. Таким чином, позивачем надані
документи, які достовірно
підтверджують митну вартість товару, а
у відповідача не було законних підстав
для корегування митної вартості
товару, оскільки недоліки в оформленні
документів не вплинули на відомості
про митну вартість товару. При цьому
позивач вважає, що розбіжність між
рівнем заявленої декларантом митної
вартості товару та рівнем митної
вартості ідентичних або подібних
товарів, митне оформлення яких вже
здійснено, може бути лише підставою для
сумніву у правильності визначення
митної вартості, проте не є достатньою
підставою для висновку про
недостовірність даних щодо заявленої
декларантом митної вартості товару. В
цьому випадку митниця повинна
здійснити дослідження документів щодо
поставки товару з метою встановлення
доказів, які підтверджують або
спростовують цей сумнів.

Ухвалою суду від 19.05.2014 року відкрито
провадження у справі.

Ухвалою суду від 12.06.2014 року поновлено
позивачу строк звернення до
адміністративного суду із позовною
заявою та відмовлено у задоволенні
клопотання відповідача про залишення
позовної заяви без розгляду на
підставі п.9 ч.1 ст. 155 КАС України.

Позивач у судовому засіданні підтримав
заявлені позовні вимоги.

Відповідач у судовому засіданні
заперечував проти задоволення
позовних вимог, зазначаючи про те що
рішення про коригування митної
вартості та картка відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення прийняті ним на підставі в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцію та законами
України. Відповідач зазначив про те, що
скористався своїм правом витребувати
додаткові документи від позивача, у
зв'язку з тим що документи надані
останнім містили розбіжності
відповідно до обраного методу
визначення митної вартості: в
сертифікаті походження товару №
CCPIT130011040 вказано інвойс від 02.07.2013 року,
тоді як до митного оформлення надано
інвойс від 19.06.2013 року; в платіжному
дорученні № 290 вказано інвойс від 06.06.2013
року № SSAM1713026, а декларантом до
відповідача подано рахунок - фактуру
від 19.06.2013 року № SSAM1713026-1; рахунок
-фактура від 19.06.2013 року № SSAM1713026-1
передбачає здійснення поставок на суму
79 536,71 дол. США та має посилання на
контракт від 31.01.2013 року № CN2013/01/31, яким
передбачено здійснення поставки
великої кількості товару на суму 5 000
000,00 дол. США, отже не можливо дійти
однозначного висновку, за яким саме
доповненням до контракту здійснена
поставка товару позивачу; у прайс-листі
виробника вказано інші умови поставки
та ціну товару, що унеможливлює його
використання як підтверджуючого
документу, а саме: вказано умови
поставки FOB; у контракті умови поставки
CFR Одеса, а у інших документах наданих
позивачем для митного офорлення - CIF
Одесса. Відповідач також зазначає про
те, що розбіжність між рівнем заявленої
декларантом митної вартості товару та
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних товарів, митне оформлення
яких вже здійснено, є підставою для
сумніву у правильності визначення
митної вартості та підставою для
витребування від декларанта
додаткових документів. Оскільки
позивачем не надано до вимогу
відповідачу додаткових документів, які
б підтверджували заявлену митну
вартість товару, то відповідач
визначив митну вартість товару за 6
методом, оскільки не мав можливості
застосувати методи з 1 по 5.

Дослідивши письмові докази наявні у
матеріалпх справи, заслухавши
пояснення представників позивача та
відповідача, суд встановив наступне.

Позивач 09.09.2013 року звернувся до
Дніпропетровської митниці Міндоходів
для здійснення митного оформлення
товару: оцинкована сталь методом
гарячого цинкування в рулонах товщиною
0,38 та 0,40 мм.

Товар надійшов на адресу позивача від
«SHANDONG KEER IMP&EXP CO., LTD" (КНР) за
зовнішньоекономічним договором
(контрактом) від 31.01.2013 року № CN2013/01/31,
шляхом електронного декларування
(митна декларація № 110100000/2013/228135).

Позивачем заявлено митну вартість на
основним методом визначення митної
вартості товарів - за ціною договору.

Для підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товару
позивачем надано до митної декларації
наступні документи:

- картка обліку особи, яка здійснює
операції з товарами від 03.12.2012 року №
110/2012/0001937;

- залізнична накладна для внутрішнього
сполучення від 04.09.2013 року № 40031080;

- коносамент від 21.08.2013 року № 586598606;

- банківський платіжний документ від
07.06.2013 року № 290та від 30.08.2013 року № 382;

- прейскурант (прайс-лист) виробника від
19.06.2013 року;

- висновок ДЗІ про вартісні
характеристики товару від 05.07.2013 року №
9/317;

- калькуляція від 19.06.2013 року;

- рахунок-фактура (інвойс) від 19.06.2013
року № SSAM1713026-1;

- пакувальний лист від 19.06.2013 року;

- страховий поліс від 08.07.2013 року №
;

- доповнення до контракту № 2 від 06.06.2013
року;

- зовнішньоекономічний договір від
31.01.2013 року № CN2013/01/31;

- сертифікат про походження товару від
09.07.2013 року CCPIT130011040;

- сертифікат якості від 10.06.2013 року № CN
2013/01/31;

- єдиний уніфікований документ на
розміщення та тимчасове зберігання
товарів № 110100000/0652 від 09.09.2013 року;

- копія митної декларації країни
відправлення № 11316102 від 27.06.2013
року.

Судом встановлено, що у відповідності
до ч. 3 статті 53 Митного кодексу України
від 13.03.2012 року, відповідачем
запропоновано позивачу надати
додаткові документи, а саме:

- виписку з бухгалтерської
документації;

- висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

Вищевказані документи були
витребувані від позивача у зв'язку з
тим, що документи надані позивачем
містили розбіжності відповідно до
обраного методу визначення митної
вартості, а саме:

- в сертифікаті походження товару №
CCPIT130011040 вказано інвойс від 02.07.2013 року,
тоді як до митного оформлення надано
інвойс від 19.06.2013 року;

- в платіжному дорученні № 290 вказано
інвойс від 06.06.2013 року № SSAM1713026, а
декларантом до відповідача подано
рахунок - фактуру від 19.06.2013 року №
SSAM1713026-1;

- рахунок -фактура від 19.06.2013 року №
SSAM1713026-1 передбачає здійснення поставок
на суму 79 536,71 дол. США та має посилання
на контракт від 31.01.2013 року № CN2013/01/31,
яким передбачено здійснення поставки
великої кількості товару на суму 5 000
000,00 дол. США, отже не можливо дійти
однозначного висновку, за яким саме
доповненням до контракту здійснена
поставка товару позивачу;

- у прайс-листі виробника вказано інші
умови поставки та ціну товару, що
унеможливлює його використання як
підтверджуючого документу, а саме:
вказано умови поставки FOB; у контракті
умови поставки CFR Одеса, а у інших
документах наданих позивачем для
митного офорлення - CIF Одесса.

Також відповідачем встановлено
розбіжність між між рівнем заявленої
декларантом митної вартості товару та
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних товарів, митне оформлення
яких вже здійснено.

Про витребування додаткових
документів відповідачем зроблено
відповідну відмітку на деклараціях
митної вартості, які були подані
позивачем із посиланням саме на ч.3 ст. 53
МК України.

Позивач був ознайомлений з переліком
витребуваних документів про те надати
їх відмовився.

Про те, позивач направив відповідачу
листа від 11.09.2013 року № 01-343, у якому
повідомив, що в сертифікаті походження
товару помилково вказано дату інвойсу
02.07.2013 року вірною є дата інвойсу 19.06.2013
року, що підтверджується листом
постачальника товару від 11.09.2013 року №
TDPU0913, який позивач надав відповідачу.

У платіжному дорученні № 290 вказано не
номер інвойсу, а номер проформи-інвойсу
від 06.06.2013 року, по якому здійснювалась
попередня оплата у розмірі 10% від
вартості товару, а остаточний
розрахунок згідно платіжного
доручення № 382 від 30.08.2013 року
здійснювався на підставі інвойсу від
19.06.2013 року.

Позивач також надав відповідачу
прайс-лист виробника, який був дійсний
протягом червня 2013 року та у якому
вказані умови поставки CIF Одеса.

Відповідач визначив митну вартість
товару на підставі резервного методу,
оскільки документи надані позивачем не
надали можливість визначити митну
вартість товару за основним методом, а
також у зв'язку з неможливістю
застосувати методи 2-5 визначення
митної вартості товару.

Відповідачем прийнято картку відмови у
митному оформленні товарів №
110100000/2013/00511 від 11.09.2013 року
Дніпропетровської митниці Міндоходів
України та рішення про корегування
митної вартості товарів № 110100000/2013/200418/1
від 11.09.2013 року.

Судом також встановлено, що товар був
випущений відповідачем у вільний обіг
під гарантії у відповідності до ч.7 ст. 55
МК України, що підтверджується митною
декларацією від 11.09.2013 року №
110100000/2013/228467.

Позивач протягом 80 днів не надав
митному органу додаткових документів
для підтвердження заявленої ним митної
вартості товару.

Суд зазначає, що з 01.06.2012 року відносини
з приводу митного контролю та митного
оформлення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення, що
переміщуються через митний кордон
України, справлянням митних платежів
регулюються положеннями Митного
кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який
набув чинності з 01.06.2012, а також
положеннями Податкового кодексу
України та інших законів України з
питань оподаткування.

Статтями 49, 50 Митного кодексу України
визначено, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів
використовуються, зокрема, для
нарахування митних платежів.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58
Митного кодексу України також
передбачено, що митною вартістю
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті. При цьому, ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із статтею 51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом. При цьому,
декларант зобов'язаний: заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом;
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації (стаття 52
Митного кодексу України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу
України основним методом визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є перший
метод - за ціною договору (вартість
операції). Кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

Статтею 53 Митного кодексу України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, зокрема, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52
цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Декларант або уповноважена ним особа
за власним бажанням може подати
додаткові наявні у них документи для
підтвердження заявленої ними митної
вартості товару (ч.6 ст. 53 МК України).

В силу частини п'ятої статті 53 Митного
кодексу України забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої
статті 53 Митного кодексу України
вбачається, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Частиною третьою статті 53 Митного
кодексу України передбачено, що в разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті (ч.5 ст. 53 МК
України).

Відповідно до статті 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу
України передбачено, що метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Аналіз положень частини третьої статті
53, частин першої, другої та п'ятої
статті 54, статті 58 Митного кодексу
України надає підстави для висновку
про те, що митний орган при здійсненні
контролю за правильністю визначення
митної вартості зобов'язаний
перевірити складові числового
значення митної вартості, правильність
розрахунку, здійсненого декларантом,
упевнитись в достовірності та точності
заяв, документів чи розрахунків,
поданих декларантом, а також
відсутності обмежень для визначення
митної вартості за ціною договору,
наведених у статті 58 Митного кодексу
України.

Відповідно до частини 6 статті 54
Митного кодексу України підставою для
відмови у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю є виключно наявність
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/ або недостовірні
відомості про митну вартість товарів.

Правильному застосуванню вказаної
норми може сприяти розуміння логіки
правової позиції Верховного Суду
України, висловленої ним в постанові
від 01.10.2013 р. у справі № 21-354а13.

У вказаній постанові Верховний Суд
України дійшов висновків, що сумніви у
достовірності поданих декларантом
відомостей можуть бути зумовлені
неповнотою поданих документів для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів, невідповідністю
характеристик товарів, зазначених у
поданих документах, митному огляду цих
товарів, порівнянням рівня заявленої
митної вартості товарів з рівнем
митної вартості ідентичних або
подібних товарів, митне оформлення
яких уже здійснено, і таке інше.

Про наявність обґрунтованого сумніву у
правильності визначення митної
вартості, вказує далі Верховний Суд
України, митниця зобов'язана доводити в
суді, оскільки з цією обставиною закон
пов'язує можливість витребовування
додаткових документів у декларанта та
надає митниці право вчиняти наступні
дії, спрямовані на визначення дійсної
митної вартості товарів.

В постановах від 15.10.2013 р. у справі №
21-270а13 та від 22.10.2013 р. у справі № 21-342а13
Верховний Суд України за результатами
аналізу Митного кодексу України 2002
року зазначає, що підставою для
витребовування у декларанта
додаткових документів для
підтвердження митної вартості може
бути наявність в спеціалізованих
програмно-інформаційних комплексах
Єдиної автоматизованої системи
Держмитслужби (далі - ЄАС) інформації
про іншу митну вартість ідентичних або
аналогічних товарів.

Аналогічної позиції дотримується і
Вищий адміністративний суд України під
час перегляду справ про скасування
рішень про коригування митної
вартості, прийнятих вже на підставі
норм Митного кодексу України 2012 року.

В ухвалах від 30.01.2014 р. у справі №
К/800/41272/13 та від 17.12.2013 р. у справі №
К/800/28635/13 Вищий адміністративний суд
України зазначає, що аналіз норм
Митного кодексу України 2012 року дає
підстави вважати, що контроль
правильності обчислення декларантом
митної вартості може здійснюватися, в
тому числі, шляхом порівняння рівня
заявленої митної вартості товарів з
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, тобто з
використанням ЄАС, яка містить
відповідну інформацію.

При цьому суд вважає, що розбіжність
між рівнем заявленої декларантом
митної вартості товару та рівнем
митної вартості ідентичних або
подібних товарів, митне оформлення
яких вже здійснено, може бути лише
підставою для сумніву у правильності
визначення митної вартості, проте не є
достатньою підставою для висновку про
недостовірність даних щодо заявленої
декларантом митної вартості товару. В
цьому випадку митниця повинна
здійснити дослідження документів щодо
поставки товару з метою встановлення
доказів, які підтверджують або
спростовують цей сумнів.

Таким чином, у разі виявлення
відповідачем розбіжності між рівнем
заявленої декларантом митної вартості
товару та рівнем митної вартості
ідентичних або подібних товарів, митне
оформлення яких вже здійснено,
останній вправі витребувати від
декларанта додаткові документи та
здійснити дослідження документів щодо
поставки товару з метою встановлення
доказів, які підтверджують або
спростовують сумнів у правильності
визначення митної вартості товарів.

Стосовно доводів відповідача про те, що
в сертифікаті походження товару №
CCPIT130011040 вказано інвойс від 02.07.2013 року,
тоді як до митного оформлення надано
інвойс від 19.06.2013 року, то судом
встановлено, що вказана
невідповідність є опискою, що було
доведено до відповідача листом
позивача від 11.09.2013 року № 01-343 та листом
постачальника від 11.09.2013 року № TDPU0913,
копії яких знаходяться у матеріалах
справи.

Щодо доводів відповідача, що в
платіжному дорученні № 290 вказано
інвойс від 06.06.2013 року № SSAM1713026, а
декларантом до відповідача подано
рахунок - фактуру від 19.06.2013 року №
SSAM1713026-1, то судом встановлено наступне.

У додатку № 2 до зовнішньоекономічного
контракту вказано про те, що
постачальник поставляє позивачу, в
тому числі, оцинковану сталь методом
гарячого цинкування в рулонах товщиною
0,38 та 0,40 мм масою 50 МТ вартістю 775,00
доларів США за тону загалом на суму 79
536,71 дол. США. Позивачем здійснює оплату
у два етапи: 1 попередня оплата - 10% від
дати отримання проформи інвойсу та 90%
за 7-10 днів до прибуття судна до порту
Одеса.

Документ від 06.06.2013 року № SSAM1713026 є саме
проформою рахунком, на підставі якого
позивач здійснював попередню оплату у
розмірі 10% вартості товару згідно
платіжного доручення № 290.

Оплата 90 % вартості товару здійснена
позивачем на підставі інвойсу від
19.06.2013 року № SSAM1713026-1 згідно платіжного
доручення від 30.08.2013 року № 382.

Судом також встановлено, що вартість
товару, що вказана у додатку № 2 до
зовнішньоекономічного контракту в
частині оцинкованої сталі методом
гарячого цинкування в рулонах товщиною
0,38 та 0,40 мм масою 50 МТ, проформі інвойсі
від 06.06.2013 року № SSAM1713026 та інвойсі від
19.06.2013 року № SSAM1713026-1, платіжних
дорученнях № 290 та № 382 співпадають
повністю, а тому зазначений
відповідачем недолік у оформленні
документів не вплинув на визначення
митної вартості товару.

Щодо тверджень відповідача про те, що
рахунок -фактура від 19.06.2013 року №
SSAM1713026-1 передбачає здійснення поставок
на суму 79 536,71 дол. США та має посилання
на контракт від 31.01.2013 року № CN2013/01/31,
яким передбачено здійснення поставки
великої кількості товару на суму 5 000
000,00 дол. США, отже не можливо дійти
однозначного висновку, за яким саме
доповненням до контракту здійснена
поставка товару позивачу, то суд
зазначає наступне.

Як вже було встановлено судом, у
додатку № 2 до зовнішньоекономічного
контракту вказано про те, що
постачальник поставляє позивачу, в
тому числі, оцинковану сталь методом
гарячого цинкування в рулонах товщиною
0,38 та 0,40 мм масою 50 МТ вартістю 775,00
доларів США за тону загалом на суму 79
536,71 дол. США.

Вказаний додаток до контракту
надавався відповідачу під час митного
оформлення товару.

Проформа інвойс від 06.06.2013 року №
SSAM1713026 та інвойс від 19.06.2013 року №
SSAM1713026-1, а також платіжні доручення № 290
та № 382 стосувались саме оплати за
товар - оцинковану сталь методом
гарячого цинкування в рулонах товщиною
0,38 та 0,40 мм масою 50 МТ вартістю 775,00
доларів США за тону загалом на суму 79
536,71 дол. США.

Таким чином, товар поставлявся
позивачу на підставі додатку № 2 до
зовнішньоекономічного контракту.

Отже, зазначений відповідачем недолік
у оформленні документів не вплинув на
визначення митної вартості товару.

Стосовно тверджень відповідача про те,
що у прайс-листі виробника вказано інші
умови поставки та ціну товару, що
унеможливлює його використання як
підтверджуючого документу, а саме:
вказано умови поставки FOB; у контракті
умови поставки CFR Одеса, а у інших
документах наданих позивачем для
митного офорлення - CIF Одесса, то суд
зазначає наступне.

Умова поставки CIF Одеса вказана у
документах, які надавалися відповідачу
під час митного оформлення товару:
митній декларації, прайс-листі
постачальника, комерційній пропозиції
від 19.06.2013 року, інвойсі від 19.06.2013 року,
експортній декларації країни
відправлення.

Умова поставки CFR Одеса вказана лише у
додатку № 2 до зовнішньоекономічного
договору (контракту) та у проформі
інвойсі від 06.06.2013 року, який не
надавався відповідачу.

Одночасно судом встановлено, що
вартість товару, а саме: оцинкованої
сталі методом гарячого цинкування в
рулонах товщиною 0,38 та 0,40 мм масою 50 МТ,
яка вказана у всіх перерахованих вище
документах не змінювалась та становила
775,00 доларів США за тону, загалом на суму
79 536,71 дол. США.

Судом також встановлено, що позивач
платіжними дорученнями № 290 та № 382
сплатив саме суму 79 536,71 дол. США.

Отже, зміна умови поставки з CFR Одеса на
CIF Одеса жодним чином не вплинуло на
вартість товару, яка залишилася не
змінною.

Постачальник товару за власний рахунок
здійснив страхування товару, що не
позначилось на його вартості.

Суд також встановлено, що поставка
товару здійснювалась фактично на
умовах CIF Одеса, не дивлячись на те, що у
додатку № 2 до зовнішньоекономічного
договору (контракту) та у проформі
інвойсі від 06.06.2013 року вказано умови
поставки CFR Одеса, оскільки позивач та
постачальник товару своїми
конклюдентними (фактичним) діями
(постачальник повідомивши про зміни
умови поставки листом від 19.06.2013 року та
поставивши товар, а позивач направивши
постачальнику листа від 19.06.2013 року та
прийнявши товар та не виказавши
заперечень стосовно умов поставки)
спричинили зміну умов
зовнішньоекономічного договору.

Також судом встановлено, що позивачем
надавалися відповідачу під час митного
оформлення товару декілька
прайс-листів виробника, які були чинні
протягом червня 2013 року, з умовами
поставки FOB та CIF відповідно.

Ціна товару за умовами поставки CIF
Одеса відповідає ціні, яка вказана у
прайс-листі виробника повністю та
співпадає із ціною, що вказана у
додатку № 2 до зовнішньоекономічного
договору (контракту) в частині
оцинкованої сталі методом гарячого
цинкування в рулонах товщиною 0,38 та 0,40
мм масою 50 МТ, проформі інвойсі від
06.06.2013 року № SSAM1713026 та інвойсі від
19.06.2013 року № SSAM1713026-1, а також платіжних
дорученнях № 290 та № 382, копії митної
декларації країни відправлення.

У матеріалах справи також знаходиться
лист ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від
20.09.2013 року № 4215, у якому вказано про те,
що рівень цін на товар, який вказаний у
документах позивача на умовах CIF Одеса
відповідає поточній кон'юнктурі ринку.

Таким чином, судом не встановлено
наявності розбіжностей у документах,
які надані позивачем для митного
оформлення товарів, які б перешкоджали
відповідачу визначити митну вартість
товару на основним методом - за ціною
договору, а тому відповідач не
правомірно визначив митну вартість
товару за шостим методом.

Одночасно суд зазначає, що наявність у
базі даних митного органу інформації
про більшу вартість ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, не є
підставою для не застосування
основного методу для визначення митної
вартості товарів, оскільки вказана
обставина не перерахована у статті 58 МК
України в якості підстави, що виключає
застосування основного методу
визначення митної вартості товарів.

У зв'язку з чим судом встановлено, що
відомості надані позивач стосовно
митної вартості товарів є об'єктивними,
піддаються обчисленню та
підтверджуються документально.

На підставі викладеного, рішення про
корегування митної вартості товарів №
110100000/2013/200418/1 від 11.09.2013 року
Дніпропетровської митниці Міндоходів
України та картка відмови у митному
оформленні товарів № 110100000/2013/00511 від
11.09.2013 року Дніпропетровської митниці
Міндоходів України є протиправними та
підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа)

Керуючись ст. 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення про корегування митної
вартості товарів № 110100000/2013/200418/1 від
11.09.2013 року Дніпропетровської митниці
Міндоходів України.

Визнати протиправним та скасувати
картку відмови у митному оформленні
товарів № 110100000/2013/00511 від 11.09.2013 року
Дніпропетровської митниці Міндоходів
України.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
Профіль України» судовий збір у
розмірі 73,08 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
12 червня 2014 року

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили станом на 12.06.2014
року Суддя З оригіналом згідно
Помічник судді С.В.
Златін С.В. Златін
Р.Ю. Ричка