Справа № 803/2122/13-а
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 р.
Справа № 876/13545/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 21
жовтня 2013 року у справі № 803/2122/13-а за
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в місті Луцьку Волинської
області про визнання протиправною та
скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

11.10.2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в
суд з адміністративним позовом, яким
просив визнати протиправною та
скасувати вимогу про сплату боргу від
07.08.2013 року №Ф-4916у.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 21 жовтня 2013
року в задоволенні адміністративного
позову - відмовлено.

Позивач постанову суду першої
інстанції оскаржив, подав апеляційну
скаргу, зазначивши, що оскаржувана
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, просить її
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позов задоволити.

На обґрунтування вимог
апеляційної скарги зазначає, що
висновок суду першої інстанції про те,
що на момент виникнення недоїмки, а
саме перший-другий квартал 2013 року у
нього не було статусу інваліда не
відповідає фактичним обставинам
справи, оскільки статус інваліда
зявився у нього 07.06.2013 року, тобто ще до
закінчення другого кварталу 2013 року.
За таких обставин судом порушено норму
матеріального права, а саме частину 4
статті 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на державне
соціальне страхування» згідно якої
особи, зазначені у пункті 4 частини 1
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.

Особи, які беруть участь в справі,
в судове засідання апеляційного суду
не з'явилися, хоч були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, тому на підставі п.
2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника позивача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що в
задоволенні апеляційної скарги слід
відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що ОСОБА_1 24 травня
2005 року зареєстрований як фізична
особа-підприємець Виконавчим
комітетом Луцької міської ради
Волинської області, що підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію
серія НОМЕР_1 (ст.7).

Позивач є платником єдиного
податку, що підтверджується свідоцтвом
серія НОМЕР_2 від 28 травня 2012 року (ст. 8).

Як вбачається з матеріалів справи
Управління Пенсійного фонду України в
місті Луцьку Волинської області 07
серпня 2013 року сформовано вимогу про
сплату недоїмки №Ф-4916у, відповідно до
якої станом на 31 липня 2013 року за
позивачем рахується заборгованість з
єдиного внеску у розмірі 2005,32 грн. (ст. 4).

Дана вимога була надіслана
позивачу 02.09.2013 року та отримана
останнім 17.09.2013 року особисто, що
підтверджується копією поштового
конверта та довідкою ВПЗ УДППЗ
«Укрпошта» від 08.10.2013 року (ст. 5,6).

З 01 січня 2011 року набрав чинності
Закон України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», яким
введено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та який визначає
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку вказаного
внеску, умови та порядок його
нарахування і сплати та повноваження
органу, що здійснює його збір та
ведення обліку.

Відповідно до пункту 2 частини
першої статті 1 Закон України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Пунктом 1 частини другої статті 6
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на державне соціальне
страхування» передбачено, що платник
єдиного внеску зобов'язаний своєчасно
та в повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Відповідно до приписів пункту 3
частини 1 статті 7 коментованого Закону
єдиний внесок нараховується для
платників, зазначених у пункті 4
частини 1 ст. 4, які обрали спрощену
систему оподаткування, - на суми, що
визначаються такими платниками
самостійно для себе та членів сім'ї, які
беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, але не
більше максимальної величини бази
нарахування єдиного внеску,
встановленої цим Законом. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу.

В абзаці 3 пункту 8 статті 9 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» встановлено, що
сплата єдиного внеску для фізичних
осіб-підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування є календарний
квартал, до 20 числа місяця, що настає за
кварталом, за який сплачується єдиний
внесок.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 1
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», сума
єдиного внеску, своєчасно не
нарахована та/або не сплачена у строки,
встановлені цим Законом, обчислена
територіальними органами Пенсійного
фонду України у випадках, передбачених
цим Законом вважається недоїмкою.

Згідно з частини 4 статті 25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на державне соціальне
страхування» орган доходів і зборів у
порядку, за формою та у строки,
встановлені центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно зі статтею 1 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» пенсіонер - це
особа, яка відповідно до цього Закону
отримує пенсію, довічну пенсію, або
члени її сім'ї, які отримують пенсію в
разі смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 2 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
пенсії призначаються: а) трудові
пенсії: за віком; по інвалідності; в
разі втрати годувальника; за вислугу
років; б) соціальні пенсії.

Згідно з частиною 4 статті 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на державне соціальне
страхування» особи, зазначені у пункті
4 частини 1 цієї статті, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

З аналізу вищенаведених положень
законодавства, що регулює спірні
правовідносини, можна зробити висновок
про те, що виходячи зі змісту частини
четвертої статті 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
державне соціальне страхування»,
законодавчими підставами для
звільнення фізичної особи - підприємця,
яка обрала спрощену систему
оподаткування, від сплати за себе
єдиного внеску є та обставина, що вона є
пенсіонером за віком або інвалідом та
отримання відповідно до закону пенсії
або соціальної допомоги.

Єдиним виключенням з цієї
законодавчої норми є добровільна
участь фізичної особи - підприємця, яка
обрала спрощену систему оподаткування,
у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

З наведеного вбачається, що
надання пільг щодо звільнення від
сплати єдиного внеску законодавець не
пов'язує та не ставить у залежність від
виду призначеної (отримуваної)
пенсіонером пенсії (за віком, по
інвалідності та за вислугу років),
визначальним критерієм надання
вказаних пільг є досягнення фізичною
особою - підприємцем пенсійного віку
або інвалідність.

З матеріалів адміністративної
справи вбачається, що позивач є
інвалідом із першою-Б групою
інвалідності загального захворювання
з 07 червня 2013 року, перебуває на обліку
в УПФ в м. Луцьку та отримує відповідну
пенсію по інвалідності з 07 червня 2013
року по 30 червня 2015 року, даний факт
підтверджується довідкою МСЕК серія АВ
№ 0052561 та довідкою УПФ в м. Луцьку № 7886
від 18 жовтня 2013 року (ст. 9, 21).

Проте, як вбачається із картки
особового рахунку платника дана
недоїмка зі сплати єдиного внеску
утворилась у позивача за перший та
другий квартал 2013 року в сумі 2388,06 грн..
Позивачем частково погашена
заборгованість в сумі 382,74 грн., однак
решта суми недоїмки залишається
непогашеною (ст. 22).

Таким чином, доводи позивача про
те, що на нього поширюються положення
статті 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на державне
соціальне страхування» є
необґрунтованими та безпідставними,
оскільки на момент виникнення
недоїмки, а саме перший-другий квартал
2013 року у позивача не було статусу
інваліда.

Посилання позивача про те, що
оскаржувана вимога №Ф-4916у від 07 серпня
2013 року про сплату боргу сформована
відповідачем з пропущенням строку на
її винесення судом до уваги не
береться, оскільки частиною 16 статті 25
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на державне соціальне
страхування» визначено, строк давності
щодо нарахування, застосування та
стягнення сум недоїмки, штрафі та
нарахування пені не застосовується.

Враховуючи викладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позовні вимоги є
не обґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дір
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів приходить до висновку, що
постанова суду першої є законною та
обґрунтованою, а доводи апеляційного
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1
ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 21
жовтня 2013 року у справі № 803/2122/13-а -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь в справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

ГОЛОВУЮЧИЙ В.П. Дякович

СУДДІ Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич