Справа № 816/2000/14
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року м. ПолтаваСправа
№ 816/2000/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Шевченко І.В.,

представників позивача - ОСОБА_1,
ОСОБА_2,

представника відповідачів - Камуз О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
реєстраційної служби Новосанжарського
районного управління юстиції
Полтавської області Камуза Олега
Володимировича, Реєстраційної служби
Новосанжарського районного управління
юстиції про визнання протиправним,
скасування рішення та зобов'язання
вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

21 травня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Новосанжарського районного управління
юстиції Полтавської області Камуза
Олега Володимировича, Реєстраційної
служби Новосанжарського районного
управління юстиції про визнання
протиправним та скасування рішення
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Новосанжарського районного управління
юстиції Полтавської області Камуза
Олега Володимировича Реєстраційної
служби Новосанжарського районного
управління юстиції Полтавської
області про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень № 12560316
від 19.04.2014, зобов'язання реєстраційної
служби Новосанжарського районного
управління юстиції Полтавської
області повторно розглянути заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень ОСОБА_4, прийняту 28.03.2014 за
реєстраційним номером № 6033871 з
урахуванням підстав скасування
рішення про відмову в державній
реєстрації прав та їх обтяжень без
повторної сплати мита.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4
посилалася на те, що державним
реєстратором Камузом О.В. порушено його
права та законні інтереси у сфері
публічно-правових відносин через
безпідставну відмову у державній
реєстрації права власності на
нерухоме майно. Стверджував про те, що
доводи державного реєстратора про
відсутність у судовому рішенні у
справі № 542/60/14-ц від 17.03.2014 конкретних
даних, що не дає змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують та
відомостям наявним в державному
реєстрі прав власності на нерухоме
майно, з посиланням на які відповідачем
прийнято спірне рішення, є
необґрунтованими та такими, що не
відповідають вимогам чинного
законодавства.

Представники позивача в судовому
засіданні просили позов задовольнити.

Державний реєстратор Камуз О.В. надав
суду письмові заперечення проти
позову, в яких просив відмовити у
задоволенні позовних вимог. Зазначав,
що відповідно до частини четвертої
статті 9 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації. Зауважував, що рішення
суду, яке було подано ОСОБА_4 у справі №
542/60/14-ц на підтвердження права
власності на нерухоме майно не дає
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують та відомостям наявним в
державному реєстрі права власності на
нерухоме майно.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступні факти та
відповідні до них правовідносини.

17 березня 2014 року рішенням
Новосанжарського районного суду
Полтавської області у справі № 542/60/14-ц,
яке набрало законної сили 28 березня 2014
року, цивільну справу за позовом ОСОБА_4
до територіальної громади в особі
Писарівської сільської ради
Новосанжарського району Полтавської
області про визнання права власності
на житловий будинок з надвірними
будівлями, що складається із житлового
будинку літ. А-1, житловою площею 37,7
кв.м., загальною площею 72,5 кв. м., сараю
літ. "Б", сараю літ. "В", вбиральні літ. "Г",
сараю літ. "Д", огорожі № 1, колодязя № 2,
погріба літ. "в", що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування
за заповітом після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_5 - задоволено.

Визнано за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на житловий будинок з
надвірними будівлями, що складається
із житлового будинку літ. А-1, житловою
площею 37,7 кв.м., загальною площею 72,5 кв.
м., сараю літ. "Б", сараю літ. "В",
вбиральні літ. "Г", сараю літ. "Д", огорожі
№ 1, колодязя № 2, погріба літ. "в", що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за заповітом після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_5
/а.с.8/.

28 березня 2014 року уповноваженою особою
позивача, з метою державної реєстрації
права приватної власності на житловий
будинок А-1, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, до реєстраційної служби
Новосанжарського районного управління
юстиції Полтавської області подано
відповідну заяву, що зареєстрована у
базі даних про реєстрацію заяв і
запитів Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно за номером 6033871.

15 квітня 2014 року за результатами
розгляду даної заяви державним
реєстратором Камуз О.Г. прийнято
рішення №12456799 "Про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень" /а.с. 5/. Дане рішення
мотивовано відсутністю всіх
необхідних документів, а саме: не
наданий правовстановлюючий документ,
що підтверджує право власності
/оформлення спадщини/ від ОСОБА_7 до
ОСОБА_5.

18 квітня 2014 року, в зв'язку з усуненням
обставин, що були підставою для
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав, рішенням державного
реєстратора Камуз О.Г. № 12559584
відновлено розгляд заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень /а.с.6/.

19 квітня 2014 року за результатами
розгляду даної заяви державним
реєстратором Камуз О.Г. прийнято
рішення №12560316 "Про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень" /а.с. 7/.
Дане рішення мотивовано тим, що даний
будинок не був зареєстрований у
встановленому законом порядку за
ОСОБА_5. Право власності в неї на
зазначене майно не виникло. В рішенні
суду відсутнє посилання на
встановлення факту, що спадкоємець
ОСОБА_5 набула права власності після
померлого ОСОБА_7

Незгода позивача із зазначеним
рішенням стала підставою для звернення
останньої до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку
обґрунтованості позовних вимог та
відповідним доводам сторін, суд
враховує наступне.

Офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
що становить зміст поняття "державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно", здійснюється на підставі Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" від 01 липня 2004 року №1952-IV
(надалі- Закон №1952-ІV).

Спірні правовідносини, пов'язані з
державною реєстрацією прав на нерухоме
майно та їх обтяжень врегульовані,
зокрема, нормами Цивільного кодексу
України (надалі - ЦК України), Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
від 17.10.2013 №868 (надалі - Порядок № 868),
Порядком ведення Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.10.2011 №1141
(надалі - Порядок № 1141), тощо.

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до положень Цивільного
кодексу України від 16 січня 2003 року
№435-IV (зі змінами та доповненнями)
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (стаття 316 Цивільного
Кодексу України), власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном, на зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна (стаття 317
Цивільного Кодексу України). Власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд, власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону
(стаття 319 Цивільного Кодексу України).
Право власності є непорушним і ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні (частина перша статті 321
Цивільного Кодексу України). Право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів, право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом (стаття 328 Цивільного Кодексу
України).

Відповідно до положень статті 182 ЦК
України право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обмеження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації. Державна реєстрація прав
на нерухомість і правочинів щодо
нерухомості є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом. Відмова у
державній реєстрації права на
нерухомість або правочинів щодо
нерухомості, ухилення від реєстрації,
відмова від надання інформації про
реєстрацію можуть бути оскаржені до
суду. Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Закон України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" №1952-ІV визначає правові,
економічні, організаційні засади
проведення державної реєстрації
речових та інших прав, які підлягають
реєстрації за цим Законом, та їх
обтяжень і спрямований на забезпечення
визнання та захисту державою цих прав,
створення умов для функціонування
ринку нерухомого майна.

Процедура проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна
визначена Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядком надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженими
Постановою Кабінету Міністрів України
від 17 жовтня 2013 року №868.

Відповідно до частини першої статті 2
Закону№1952-ІV, державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно (далі -
державна реєстрація прав) - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно пункту 1 частини першої статті 4
Закону №1952-ІVобов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених
управляти державним майном, іноземцям
та особам без громадянства, іноземним
юридичним особам, міжнародним
організаціям, іноземним державам, а
також територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: право власності на нерухоме
майно.

Відповідно до частини першої статті 15
Закону №1952-ІV державна реєстрація прав
та їх обтяжень проводиться в такому
порядку: 1) прийняття і перевірка
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
реєстрація заяви; 2) встановлення факту
відсутності підстав для відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та/або їх
обтяжень; 3) прийняття рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, відмову в ній або зупинення
державної реєстрації; 4) внесення
записів до Державного реєстру прав; 5)
видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Частиною 2 цієї статті визначено, що
орган державної реєстрації прав,
державні реєстратори зобов'язані
надати до відома заявників інформацію
про необхідний перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Так, відповідно до пункту 13 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 17 жовтня 2013 року №868, заявник разом
із заявою про державну реєстрацію
подає органові державної реєстрації
прав, нотаріусові необхідні для такої
реєстрації документи, визначені цим
Порядком, їх копії, документ, що
підтверджує внесення плати за надання
витягу з Державного реєстру прав, та
документ про сплату державного мита.

Пунктом 36 Порядку №868 встановлено, що
для проведення державної реєстрації
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

Згідно пункту 37 цього Порядку,
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, серед іншого є,
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно чи його дублікат, видані
до 1 січня 2013 року органом місцевого
самоврядування або місцевою
держадміністрацією; рішення суду, що
набрало законної сили щодо права
власності та їх речових прав на
нерухоме майно.

Згідно з пункту 5 частини першої статті
19 Закону №1952-ІV державна реєстрація
прав, серед іншого, проводиться на
підставі рішень судів, що набрали
законної сили.

Відповідно до пункту 20 Порядку №868, за
результатами розгляду заяви та
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації прав, державний
реєстратор приймає рішення про
державну реєстрацію прав або рішення
про відмову в такій реєстрації.

Пунктом 28 Порядку №868 встановлено, що
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

В свою чергу, частиною першою статті 24
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" визначено, що у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо: 1) заявлене право, обтяження не
підлягає державній реєстрації
відповідно до цього Закону; 2) об'єкт
нерухомого майна, розміщений на
території іншого органу державної
реєстрації прав; 3) із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень звернулася неналежна особа; 4)
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; 5) заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених
щодо цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 5-1) заяву про державну
реєстрацію обтяжень речових прав на
нерухоме майно щодо попереднього
правонабувача подано після державної
реєстрації права власності на таке
майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву
про державну реєстрацію речових прав,
похідних від права власності, подано за
відсутності державної реєстрації
права власності, крім випадків,
установлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 5-3) під час подання
заяви про державну реєстрацію права
власності на підприємство як єдиний
майновий комплекс, житловий будинок,
будівлю, споруду (їх окремі частини),
що виникло на підставі документа, за
яким правонабувач набуває також
право власності на земельну ділянку,
не подано заяву про державну
реєстрацію права власності на земельну
ділянку; 5-4) після завершення
п'ятиденного строку з дня отримання
заявником письмового повідомлення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав не усунено обставин,
що були підставою для прийняття такого
рішення; 5-5) заяву про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень під час
вчинення нотаріальної дії з
нерухомим майном, об'єктом
незавершеного будівництва подано не до
нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6)
заяву про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень в електронній формі
подано особою, яка не є державним
кадастровим реєстратором або
державним виконавцем; 6) заявником
подано ті самі документи, на підставі
яких заявлене право та обтяження
такого права вже зареєстровано у
Державному реєстрі прав.

Згідно з частинами другою та четвертою
статті 24 Закон №1952-ІV, за наявності
підстав для відмови в державній
реєстрації державний реєстратор
приймає рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Відмова в державній реєстрації прав
та їх обтяжень з підстав, не
передбачених цим Законом, заборонена.

Як вже зазначено судом, свою відмову у
державній реєстрації прав у рішенні
від 19 квітня 2014 року № 12560316 державний
реєстратор мотивував тим, що подані
документи для проведення державної
реєстрації прав не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують, а
саме: в рішенні Новосанжарського
районного суду Полтавської області від
17 березня 2014 року у справі № 542/60/14-ц
відсутні відомості щодо встановлення
факту реєстрації нерухомого майна у
встановленому законом порядку за
ОСОБА_5 як за спадкоємецею даного майна
після смерті ОСОБА_7

Суд вважає вказані посилання
відповідача у оскаржуваному рішенні як
на підставу відмови позивачу у
державній реєстрації права власності
на нерухоме майно, безпідставними та
такими, що не узгоджується з приписами
чинного законодавства, з огляду на
наступне.

Відповідно до пункту 20 Порядку ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 жовтня 2011 року №1141, з метою
проведення державної реєстрації
виникнення права власності державний
реєстратор вносить до запису про
нерухоме майно такі відомості щодо
об'єкта нерухомого майна:

- тип об'єкта нерухомого майна (житловий
будинок, будівля, споруда, квартира,
житлове приміщення, нежитлове
приміщення тощо);

- призначення об'єкта нерухомого майна
(житловий або нежитловий);

- площа об'єкта нерухомого майна
(загальна та (за наявності) житлова);

- відомості про складові частини
об'єкта нерухомого майна (найменування
та/або присвоєння літера, загальна та
(за наявності) житлова площа об'єкта
нерухомого майна, який є складовою
частиною складної речі та призначений
для обслуговування іншої (головної)
речі, пов'язаний з нею спільним
призначенням та є її приналежністю);

- адреса об'єкта нерухомого майна;

- підстава для внесення запису про
нерухоме майно: назва рішення; дата
формування рішення; індексний номер
рішення; прізвище, ім'я та по батькові
державного реєстратора; найменування
органу державної реєстрації прав або
найменування нотаріальної контори,
назва нотаріального округу.

Як вже зазначено судом, згідно з пункту
5 частини першої статті 19 Закону №1952-ІV
державна реєстрація прав, серед іншого,
проводиться на підставі рішень судів,
що набрали законної сили.

Відповідно до статті 124 Конституції
України, рішення суду, які набрали
законної сили, є обов'язковими для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України. Наведеним конституційним
положенням кореспондують положення
частини першої статті 14 Цивільного
процесуального кодексу України,
відповідно до яких судові рішення, що
набрали законної сили, обов'язкові для
всіх органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України, а у випадках, встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких дана Верховною
Радою України, - і за її межами.

Як встановлено судом, зі змісту копії
рішення Новосанжарського районного
суду Полтавської області від 17.03.2014 у
справі № 542/60/14-ц, воно набрало законної
сили 28.03.2014 /а.с.10/.

Суд зазначає, що роз'ясненнями
Міністерства юстиції України "Щодо
надання роз'яснення стосовно рішень
судів, на підставі яких проводиться
реєстрація прав власності на об'єкти
нерухомого майна" від 22.06.2007 №19-32/30
визначено, що Конституцією України
встановлено, що судові рішення, які
набрали законної сили, обов'язкові для
всіх органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України. Забороняється тлумачення прав
реєстратором відомостей про заявлене
право власності. Так, реєстрація прав
на нерухоме майно має здійснюватися у
відповідності до резолютивної частини
рішення суду.

Як вбачається із резолютивної частини
рішення Новосанжарського районного
суду від 17.03.2014 у справі № 542/60/14-ц, за
ОСОБА_4 визнано право власності на
житловий будинок з надвірними
будівлями, що складається із житлового
будинку літ. А-1, житловою площею 37,7
кв.м., загальною площею 72,5 кв. м., сараю
літ. "Б", сараю літ. "В", вбиральні літ. "Г",
сараю літ. "Д", огорожі № 1, колодязя № 2,
погріба літ. "в", що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування
за заповітом після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_5 /а.с.8/.

При цьому, слід зазначити, що
відповідно до частини першої статті 72
КАС України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, в описовій та мотивувальній
частинах рішення суду 17.03.2014 у справі №
542/60/14-ц чітко визначено відомості про
об'єкт нерухомого майна, на який за
позивачем визнано право власності в
порядку спадкування за заповітом, а
саме: загальну та житлову площу
будинку, а також, його складові частини.
Резолютивна частина вказаного рішення
суду містить літерацію, детальне
найменування приміщень.

Отже, виходячи з викладеного, суд
зазначає, що рішення Новосанжарського
районного суду від 17.03.2014 у справі №
542/60/14-ц не може бути визнано документом,
що не дає змоги встановити
відповідність заявлених позивачем
прав документам, що їх посвідчують.

Відтак, оскільки рішення судів про
визнання права власності на об'єкти
нерухомого майна належить до переліку
правовстановлювальних документів, на
підставі яких проводиться реєстрація
прав власності на об'єкти нерухомого
майна, з огляду на вищезазначені
положення чинного законодавства,
рішення Новосанжарського районного
суду від 17.03.2014 у справі № 542/60/14-ц, яке
набрало законної сили, є достатньою
підставою для проведення державної
реєстрації.

До того ж, суду надано копію свідоцтва
про право на спадщину за заповітом від
24.02.2005 зі змісту якого слідує, що на
підставі заповіту, посвідченого
виконкомом Пологівської сільської
ради Н. Санжарського району
Полтавської області 27.07.1990 за реєстром
за № 68, спадкоємцем зазначеного в
заповіті майна гр. ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3, є гр. ОСОБА_5 /а.с.12/.

На підставі вищезазначеного суд вважає
безпідставним посилання відповідача
як на підставу відмови у державній
реєстрації прав та їх обтяжень на те, що
подані документи для проведення
державної реєстрації прав не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, а саме: в рішенні
Новосанжарського районного суду
Полтавської області від 17 березня 2014
року у справі № 542/60/14-ц відсутні
відомості щодо встановлення факту
реєстрації нерухомого майна у
встановленому законом порядку за
ОСОБА_5 як за спадкоємецею даного майна
після смерті ОСОБА_7

Поряд з цим, суд зазначає, що державний
реєстратор не мав повноважень в
оскаржуваному рішенні надавати оцінку
судовому рішенню.

Таким чином, з огляду на викладене, суд
вважає, що рішення державного
реєстратора про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень від
19.04.2014 № 12560316 не містить підстав для
відмови у проведенні державної
реєстрації права власності, наведених
у ст.24 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", у зв'язку із чим
підлягає скасуванню судом, як таке, що
винесено неправомірно.

В силу частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно із частиною першою статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У відповідності до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які
стали підставою для прийняття
оскарженого рішення, покладено на
державного реєстратора як на суб'єкта
владних повноважень.

Однак, державним реєстратором Камузом
О.В. обставин, що свідчили б про
правомірність спірного рішення не
доведено.

З огляду на вище викладене, суд дійшов
висновку, що рішення державного
реєстратора про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень від
19.04.2014 № 12560316 необхідно визнати
протиправним та скасувати,
зобов'язавши Реєстраційну службу
Новосанжарського районного управління
юстиції Полтавської області повторно
розглянути заяву про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_4,
прийняту 28.03.2014 за реєстраційним
номером № 6033871 з урахуванням підстав
скасування рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень без повторної сплати мита.

У відповідності до частини першої
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Згідно з підпунктом 3 пункту 9 розділу VI
"Прикінцеві та перехідні положення"
Бюджетного кодексу України у разі
безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, відображає в обліку
відповідні бюджетні зобов'язання
розпорядника бюджетних коштів, з вини
якого виникли такі зобов'язання.
Погашення таких бюджетних зобов'язань
здійснюється виключно за рахунок
бюджетних асигнувань цього
розпорядника бюджетних коштів.
Одночасно розпорядник бюджетних
коштів зобов'язаний привести у
відповідність з бюджетними
асигнуваннями інші взяті бюджетні
зобов'язання.

Враховуючи задоволення позову ОСОБА_4,
суд вважає за необхідне стягнути на
користь позивача з Державного бюджету
України за рахунок бюджетних
асигнувань за зобов'язаннями
Реєстраційної служби Новосанжарського
районного управління юстиції
Полтавської області судовий збір в
розмірі 73,08 грн.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_4 до
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Новосанжарського районного управління
юстиції Полтавської області Камуза
Олега Володимировича, Реєстраційної
служби Новосанжарського районного
управління юстиції про визнання
протиправним, скасування рішення та
зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Новосанжарського районного управління
юстиції Полтавської області Камуза
Олега Володимировича Реєстраційної
служби Новосанжарського районного
управління юстиції Полтавської
області про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень № 12560316
від 19.04.2014.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Новосанжарського районного управління
юстиції Полтавської області повторно
розглянути заяву про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_4,
прийняту 28.03.2014 за реєстраційним
номером № 6033871 з урахуванням підстав
скасування рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень без повторної сплати мита.

Стягнути з Державного бюджету України
в особі Реєстраційної служби
Новосанжарського районного управління
юстиції Полтавської області на користь
ОСОБА_4 /реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_1/
витрати зі сплати судового збору в
розмірі 73,08 грн /сімдесят три гривні
вісім копійок/.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 10
червня 2014 року.

Суддя
С.С. Бойко