Справа № П/811/1194/14
Суддя: В.С. Мирошниченко
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року
Справа № П/811/1194/14

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді -
Мирошниченка В.С.

за участю: секретаря с/з -
Черна О.Ю.

представника позивача - ОСОБА_5

представника
відповідача - Плахотнього Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кіровограді
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до
Світловодської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
(надалі - ФОП ОСОБА_4, позивач) звернувся
до суду з позовом до Світловодської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
(надалі - Світловодської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Кіровоградській області,
відповідач) про визнання протиправною
та скасування вимоги про сплату боргу
(недоїмки) № Ф-9/2 від 19.03.2014 р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
відповідно до Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" позивач
звільнений від сплати єдиного внеску,
оскільки є пенсіонером за віком, а
відтак вважає вимогу про сплату боргу
протиправною. Також позивач зазначив,
що постановою Кіровоградського
окружного адміністративного суду від
14.05.2013р. скасовано вимогу управління
Пенсійного фонду України у м.
Світловодську та Світловодському
районі про сплату боргу за 2012 рік в
розмірі 4572,42 грн., а тому включення
заборгованості за 2012 рік до складу
вимоги Світловодської ОДПІ від 19.03.14р.
№ф-9/2 є безпідставним.

Відповідач позов не визнав та надав до
суду письмові заперечення проти
позову, згідно з якими ОСОБА_4
зареєстрований приватним підприємцем,
та зобов'язаний у встановлені строки
сплачувати єдиний внесок, оскільки не
досяг пенсійного віку, а отримує пенсію
зі зниженням пенсійного віку (пенсія за
віком за списком №2 при неповному
пільговому стажі).

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши та оцінивши докази, суд
дійшов наступних висновків.

ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа
- підприємець 29.07.2008 року, що
підтверджується випискою з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серія НОМЕР_2
(а.с.34).

ФОП ОСОБА_4 зареєстрований як платник
податку, що перебуває на спрощеній
системі оподаткування згідно
свідоцтва платника єдиного податку
серії НОМЕР_4 (а.с.7), є пенсіонером, що
підтверджується пенсійним
посвідченням від 16.05.2013 року НОМЕР_3
(а.с.35), перебуває на обліку в управління
ПФУ в м. Світловодську та
Світловодському районі (а.с.13).

З метою погашення відповідачем
заборгованості, Світловодською ОДПІ ГУ
Міндоходів у Кіровоградській області
винесено вимогу про сплату боргу
(недоїмки) №Ф-9/2 на суму 9373,18 грн., яку
направлено у встановленому законом
порядку та особисто вручено позивачу
(а.с.14,49).

Правомірність та обґрунтованість
вимоги відповідача щодо сплати боргу є
предметом спору, який передано на
вирішення суду.

Надаючи юридичну оцінку відносинам,
які виникли між сторонами, суд виходить
з наступного.

Закон України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від №
2464 від 08.07.2010 (далі - Закон № 2464) регулює
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Пунктом 2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI
платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону №2464 особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Судом встановлено, що позивач є
пенсіонером за віком, що
підтверджується пенсійним
посвідченням від 16.05.2013 р. Серія ААЄ
НОМЕР_3 (а.с.35) та з 22.03.2011 р. отримує
пенсію за віком за Списком № 2
відповідно до статті 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" (а.с.13).

Оскаржувана вимога про сплату боргу
сформована Світловодською ОДПІ ГУ
Міндоходів у Кіровоградській області з
огляду на те, що позивач на кінець
звітного періоду мав недоїмку зі
сплати страхових внесків у зв'язку з
несплатою ним єдиного внеску у розмірі
9373,18 грн.

В силу положень пункту 6.2. Інструкції
про порядок нарахування і сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
затвердженої Наказом Міндоходів
України від 09.09.13р. № 455 (далі -
Інструкція №455), сума єдиного внеску,
своєчасно не нарахована та/або не
сплачена платниками у строки,
визначені відповідно до Закону
підпунктом 6 пункту 4.3, абзацом другим
підпункту 2, підпунктом 3 пункту 4.5 та
підпунктом 2 пункту 4.6 розділу IV цієї
Інструкції, обчислена органами доходів
і зборів у випадках, передбачених
Законом, є недоїмкою.

Згідно пункту 6.4. Інструкції №455 вимога
про сплату боргу формується на
підставі актів документальних
перевірок, звітів платника про
нарахування єдиного внеску та
облікових даних з карток особових
рахунків платників.

Пунктом 6.3. Інструкції №455 встановлено,
що органи доходів і зборів надсилають
платникам вимогу про сплату недоїмки в
таких випадках: якщо дані
документальних перевірок результатів
діяльності платника про суми доходу
(прибутку) фізичних осіб - підприємців
чи осіб, які забезпечують себе роботою
самостійно, свідчать про донарахування
сум єдиного внеску органами доходів і
зборів у повідомленнях-розрахунках, де
визначено суми єдиного внеску, які
підлягають доплаті; якщо платник має на
кінець календарного місяця недоїмку зі
сплати єдиного внеску; якщо платник має
на кінець календарного місяця борги зі
сплати фінансових санкцій.

Таким чином, у разі несплати у
добровільному порядку сум страхових
внесків, орган доходів і зборів формує
вимогу, яку надсилає на адресу платника
єдиного внеску, з метою стягнення суми
боргу у примусовому порядку, при цьому
така вимога, у випадку її узгодження
набуває статусу виконавчого документу.

Як вбачається з розрахунку до вимоги
про сплату боргу від 19.03.2014 №Ф-9/2 (а.с.
43-44) та картки особового рахунку
платника фізичної особи-підприємця, у
тому числі які обрали спрощену систему
оподаткування, зазначена у вимозі
органу доходів і зборів сума 9373,18 грн.
складається із заборгованості за 2012
рік (4572,42 грн.), за II та III квартал 2013 року
(2388,06 грн.) за IV квартал 2013 року (2412,7 грн.).
(а.с. 43-44,47).

Статтею 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 №
1058-IVпередбачено, що особи мають право
на призначення пенсії за віком після
досягнення 60 років та наявності
страхового стажу не менше п'ятнадцяти
років.

При цьому, п. б) ч. 1 ст. 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №
1788-XII передбачає можливість та умови
призначення пенсій за віком, на
пільгових умовах.

Відповідно до зазначеної статті на
пільгових умовах мають право на пенсію
за віком, незалежно від місця останньої
роботи працівники, зайняті неповний
робочий день на інших роботах зі
шкідливими і важкими умовами праці, - за
списком виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджуваним
Кабінетом Міністрів України, і за
результатами атестації робочих місць,
зокрема чоловіки - після досягнення 55
років і при стажі роботи не менше 25
років, з них не менше 12 років 6 місяців
на зазначених роботах.

Аналіз вищенаведених правових норм
вказує на те, законодавець відносить до
осіб, які можуть бути звільнені від
сплати єдиного внеску, всіх осіб, які
отримують пенсію за віком, незалежно
від того, чи призначена вона на
загальних підставах, чи із заниженням
пенсійного віку, чи є пільговою.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачеві призначено пенсію за віком
на пільгових умовах. Зазначена
обставина підтверджена у письмових
запереченнях відповідача (а.с. 41-42).

Посилання відповідача на відсутність у
позивача необхідного пенсійного віку,
визначеного ст. 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", як на підставу
неможливості застосування пільг
визначених ч. 4 ст. 4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", суд вважає
необґрунтованим.

Суд зазначає, що частина 4 ст. 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" містить лише
вид пенсійного забезпечення "пенсія за
віком", як підставу застосування пільг
по сплаті єдиного внеску, і при цьому
жодним чином не ставить в залежність
можливість застосування пільги від
умов призначення пенсії за віком.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч вимогам ст.71 КАС України
відповідач не надав суду доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, і не
довів суду правомірності прийнятого
ним оскаржуваного рішення,

З огляду на вищевикладене, суд
приходить до висновку, що ФОП ОСОБА_4
відповідно до чинного законодавства
звільнений від сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а тому позовна
вимога про скасування вимоги про
сплату боргу №Ф-9/2 від 19.03.2014 р. підлягає
задоволенню.

Крім того, позивачем до суду надано
заяву про компенсацію витрат на
правову допомогу та витрат, пов'язаних
з прибуттям до суду на загальну суму 1791
грн. (витрати на правову допомогу в
розмірі 1500 грн. та витрати на проїзд в
сумі 291 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КАС України
судові витрати складаються із судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом
справи, належать:1) витрати на правову
допомогу;2) витрати сторін та їхніх
представників, що пов'язані із
прибуттям до суду;3) витрати, пов'язані
із залученням свідків, спеціалістів,
перекладачів та проведенням судових
експертиз;4) витрати, пов'язані з
проведенням огляду доказів на місці та
вчиненням інших дій, необхідних для
розгляду справи.

Частиною 1 статті 91 КАС України
передбачено, що витрати, пов'язані з
переїздом до іншого населеного пункту
сторін та їхніх представників, а також
найманням житла, несуть сторони.

Позивачем надано суду копію
фіскального чеку від 12.05.2014 р. про
придбання бензину марки А92 в обсязі 20
літрів для прибуття у судове засідання,
призначене на 12.05.2014 р. (а.с. 32).

Відповідно до ст. 91 КАС України витрати,
пов'язані з переїздом до іншого
населеного пункту сторін та їхніх
представників, а також найманням житла,
несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення і яка не є суб'єктом
владних повноважень, та її
представнику сплачуються іншою
стороною добові (у разі переїзду до
іншого населеного пункту), а також
компенсація за втрачений заробіток чи
відрив від звичайних занять.
Компенсація за втрачений заробіток
обчислюється пропорційно від розміру
середньомісячного заробітку, а
компенсація за відрив від звичайних
занять - пропорційно від розміру
мінімальної заробітної плати.

Також позивачем надано до суду
примірник договору про надання послуг
від 15.04.2014р. №1-2014 (а.с. 24-26), додаткового
договору про замовлення юридичних
послуг на суму 1500 грн. від 15.04.2014 без
номера (а.с. 33) та копію квитанції про
оплату юридичних послуг (а.с. 31).

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України витрати,
пов'язані з оплатою допомоги адвоката
або іншого фахівця в галузі права, які
надають правову допомогу за договором,
несуть сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги,
передбачених законом.

Статтею 97 КАС України визначено, що суд
за клопотанням однієї зі сторін
визначає грошовий розмір судових
витрат, які повинні бути їй
компенсовані.

З урахуванням викладеного, суд приймає
як докази понесених позивачем витрат
на з'явлення до суду та на правову
допомогу в загальному розмірі 1791 грн.
та зазначає, що заява позивача про
компенсацію цих витрат за рахунок
відповідача підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи, що позивачем документально
підтверджено сплату судового збору в
розмірі 182,70 грн. (а.с.2), а тому суд
вважає, що дана сума підлягає
поверненню ФОП ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до
Світловодської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
протиправною та скасування вимоги
задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Світловодської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області № Ф-9/2 від
19.03.2014 р., винесену відносно фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 про сплату
боргу (недоїмки) в сумі 9373,18 грн.

Присудити фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_1)
судові витрати з Державного бюджету
України в розмірі 1973,7 грн. (тисяча
дев'ятсот сімдесят три гривні сімдесят
копійок).

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова суду, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградській окружний
адміністративний суд шляхом подання в
10- денний строк з дня її проголошення
апеляційної скарги. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови в порядку
письмового провадження апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції

Повний текст постанови складено 27.05.2014
р.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду
В.С.
Мирошниченко