Справа № 826/13017/13-а
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року м. Київ
К/800/17268/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів:
Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 04.10.2013 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20.03.2014

у справі № 826/13017/13-а

за позовом Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного

управління Міндоходів у м. Києві

до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3

про стягнення коштів за
податковим боргом

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
звернулась до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 про стягнення коштів за
податковим боргом 163446, 96 грн.: податок
на додану вартість 87808, 75 грн., податок з
доходів фізичних осіб 75638, 22 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
04.10.2013 позовні вимоги задоволено у
повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.03.2014
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 04.10.2013 залишено без
змін.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції та ухвалою суду
апеляційної інстанції відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалу суду
апеляційної інстанції, прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судами першої та апеляційної інстанцій
при вирішення спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем проведена
документальної позапланової виїзної
перевірки відповідача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2009 по
31.12.2011 та складено акт №8877/17-2- від
13.12.2012.

За результатами перевірки позивачем
прийняті податкові повідомлення
рішення: № від 25.01.2013, яким
збільшено відповідачу суму грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість у розмірі 87808, 75 грн.; №
від 25.01.2013, яким збільшено відповідачу
суму грошового зобов'язання по податку
з доходів фізичних осіб у розмірі 75638, 21
грн.

Перевіркою встановлено порушення
відповідачем п. 2.1, пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, п. 4.1
ст. 4, пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7, п. 9.3, п. 9.4 п. 9.6 ст. 9
Закону України „Про податок на додану
вартість".

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 Податкового
кодексу України у разі визначення
грошового зобов'язання контролюючим
органом за підставами, зазначеними у
пп. 54.3.1 - 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу,
платник податків зобов'язаний сплатити
нараховану суму грошового зобов'язання
протягом 10 календарних днів, що
настають за днем отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу.

Відповідні акти індивідуальної дії не
оскаржувалися відповідачем, а відтак
грошові зобов'язання набули статусу
узгоджених.

Податкові зобов'язання не було
сплачено платником у встановлений
Законом строк, то вони перетворилися на
податковий борг платника у розумінні
пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу
України.

Порядок стягнення податкового боргу
платників податків регулюється
статтями 95 - 99 Податкового кодексу
України. Зазначені норми визначають
перелік заходів, що можуть вживатися
податковим органом до платника
податків із метою погашення
податкового боргу, до яких належить
стягнення коштів, які перебувають у
власності платника податків, а також
продаж майна платника податків, що
перебуває в податковій заставі (пункт
95.1 статті 95 Податкового кодексу
України).

В силу вимог пункту 95.2 статті 95
Податкового кодексу України стягнення
коштів та продаж майна платника
податків провадяться не раніше ніж
через 60 календарних днів з дня
надіслання (вручення) такому платнику
податкової вимоги.

У матеріалах справи міститься корінець
першої податкової вимоги від 11.06.2013 N 28-17
на суму податкового боргу в розмірі
163446, 96 грн., яку було надіслано на адресу
фізичної особи - підприємця
рекомендованим листом з
повідомленнями про вручення, лист був
повернутий до податкового органу з
відміткою поштової служби про
закінчення терміну зберігання
поштового відправлення.

Слід зазначити, що платник зобов'язаний
забезпечити отримання ним
кореспонденції за адресою, яка
фактично являється його
місцезнаходженням і за якою податковий
орган правомірно надсилає усю
адресовану платнику кореспонденцію.

У разі невиконання цього обов'язку
платник не вправі посилатися на
неотримання ним кореспонденції
податкового органу як на обставину, що
звільняє його від відповідальності у
зв'язку з настанням негативних для
нього наслідків.

Свідоцтво про сплату єдиного податку №
9611037 від 01.01.2009 видане суб'єкту
підприємницької діяльності - фізичній
особі ОСОБА_3 ідентифікаційний номер
НОМЕР_1.

Таким чином, судом першої інстанції
правомірно було стягнуто з ОСОБА_3
(ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса:
АДРЕСА_1) суму податкового боргу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 04.10.2013 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.03.2014 у
справі № 826/1 ЗО 17/13-а слід відхилити, а
судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 220і, 221 ,223 ,230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 04.10.2013 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.03.2014 у
справі № 826/13017/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко