Справа № 826/18537/13-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Каркашьян
Суддя-доповідач: Оксененко
У Х В А Л А

Іменем України

29 травня 2014 року
м.
Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

при секретарі - Ніколаєнко М.Г.,

за участю представника позивача -
Мітіної Т.В., представника відповідача -
Зломиноги Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Оствесттур» на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23 грудня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Оствесттур» до
державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Оствесттур»
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до державної податкової
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення від
27.08.2013 року №.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 грудня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим
рішенням позивач звернувся із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову,
посилаючись на порушенням судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нову
постанову, якою позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників сторін, які прибули в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
державною податковою інспекцією у
Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ «Оствесттур» з
питань правильності нарахування,
повноти і своєчасності сплати до
бюджету на додану вартість та податку
на прибуток по фінансово -
господарським взаємовідносинам з ТОВ
«Преміум Телеком», ТОВ «ТРК Альянс»,
ТОВ «Праксет-Харків» за період з 01.04.2012
по 30.06.2012 року.

За результатами зазначеної перевірки
відповідачем було складено Акт
перевірки № 466/26-53-22-05-21/35646390 від 08.08.2013р.,
в якому зроблено висновок про
порушення позивачем вимог п.198.1, п. 198.2,
п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України,
в результаті чого підприємством
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 298 038,00 грн. у тому числі:
квітень 2012 року у розмірі - 153 038,00 грн.,
травень 2012 року у розмірі 145 000,00 грн.

На підставі висновків вказаного акту
перевірки державною податковою
інспекцією у Дніпровському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 27.08.2013 р.
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість на загальну
суму 372 548,50 грн. в тому числі за основним
платежем 298038 грн., та за штрафними
(фінансовими) санкціями 74509,5 грн.

Не погодившись з вищевказаним
податковим повідомленням-рішенням,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції мотивував
своє рішення тим, що позивачем не
доведено реальності господарських
операцій по взаємовідносинам з
контрагентами ТОВ «Преміум Телеком»,
ТОВ «ТРК Альянс», ТОВ «Праксет-Харків»,
а відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, в свою чергу, довів
правомірність прийнятого ним
податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з вказаним
рішенням суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку (п.198.3 ст.198 Податкового кодексу
України).

Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до п.201.10
ст.201 Податкового кодексу України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Колегія суддів зазначає, що із
системного аналізу положень цих норм
законодавства України вбачається, що
право на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
виникає у платника податків за
наступних умов: наявності у сторін
спеціальної податкової
правосуб'єктності (особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник податку на
додану вартість); фактичного
(реального) здійснення оподатковуваних
операцій постачальником на користь
покупця; наявності
причинно-наслідкового зв'язку між
операцією з придбання товарів чи
послуг та потребою використання в
господарській діяльності;
документального підтвердження факту
здійснення господарської операції
сукупністю належним чином складених
(оформлених) первинних та інших
документів (у т.ч. платіжних), які
супроводжують операції певного виду та
підтверджують їх фактичне виконання;
наявності у покупця належним чином
складеної податкової накладної, яка
має усі обов'язкові реквізити.

Отже, виникнення права платника
податку на податковий кредит є
наслідком фактичного проведення
господарської операції, яка є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість, за наявності первинних
документів.

Крім того, в інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. зазначено, що
судам належить звертати особливу увагу
на дослідження обставин реальності
здійснення господарських операцій
платника податку, на підставі яких
таким платником були сформовані дані
податкового обліку. При цьому приймати
на підтвердження даних податкового
обліку можна лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати рух активів у процесі
здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
між позивачем та ТОВ «ТРК Альянс» були
укладені договори про надання
консультаційних послуг від 04.05.2012р.
№04/05/2012-1, №04/05/2012-2, предметом яких є
надання юридичних консультацій з
питань здійснення господарської та
зовнішньоекономічної діяльності, та
податкового законодавства.

Крім того, між позивачем та ТОВ
«Преміум Телеком» були укладені
договори про надання послуг від 03.05.2012р.
№03-05 та від 04.05.2012 №04-05, предметом
яких є надавання консультаційних
послуг з проведенням «Євро 2012» та
надання послуг з прибирання в
номерному фонді готельного комплексу
«Либідь».

02.04.2012 року позивачем також було
укладено договори про надання послуг
від 02.04.2012р. №02-04, №02/04/2012-1, №02/04/2012-2 з
ТОВ «Праксет-Харків», предметом яких є
надання юридичних консультацій з
питань здійснення господарської
діяльності, податкового законодавства
та надання послуг з прибирання в
номерному фонді готельного комплексу
«Либідь».

На виконання умов даних договорів ТОВ
«Преміум Телеком», ТОВ «ТРК Альянс»,
ТОВ «Праксет-Харків», оформлені
первинні документи, а саме податкові
накладні та акти прийому-передачі
наданих послуг.

Проте, у вказаних документах відсутній
зміст та обсяг господарської операції,
одиниця виміру господарської операції.

При цьому, матеріали справи не містять
жодного документа, яким би
підтверджувалося надання позивачу
певних послуг та наявність зв'язку між
господарською діяльністю позивача та
отриманням таких послуг.

При цьому, колегія суддів зазначає, що
відповідач, в свою чергу, як на
підтвердження правомірності
прийнятого ним податкового
повідомлення-рішення, посилається на
акти про неможливість проведення
зустрічних звірок по контрагентам
позивача ТОВ «Преміум Телеком» (акт ДПІ
у Шевченківському районі м. Києва ДПС
від 18.12.2012 №2184/22-90/36689676), ТОВ «ТРК
Альянс» (акт ДПІ у Центральному районі
м. Миколаєва Миколаївської області ДПС
від 10.10.2012 №803/22-225/37104463), ТОВ
«Праксет-Харків» (акт Основянської
МДПІ м. Харкова ДПС у Харківській
області ДПС від 09.08.2012 №572/222/30137712),
відповідно до яких було встановлено, що
у товариств відсутні трудові ресурси,
складські приміщення, виробничі
потужності для здійснення будь-якого
виду діяльності, встановлено
відсутність об'єктів оподаткування по
операціях з придбання товарів (робіт,
послуг) у підприємств-постачальників
та по операціях з підприємствами
покупцями, що свідчить про відсутність
настання правових наслідків укладених
угод з контрагентами.

З огляду на зазначене, податковий орган
дійшов висновку про те, що
взаємовідносини між ТОВ «Оствесттур»
та ТОВ «Преміум Телеком», ТОВ «ТРК
Альянс», ТОВ «Праксет-Харків» не
спричиняють реального настання
правових наслідків.

Колегія суддів з цього приводу
зазначає, що сам факт наявності у
платника податків податкових
накладних і платіжних доручень не може
бути єдиною та беззаперечною підставою
для формування податкового кредиту,
при наявності встановлення
відсутності реального здійснення
господарських операцій між платником
податків та його контрагентом, а саме
за відсутності фізичних, технічних та
технологічних можливостей у
контрагента до вчинення тих чи інших
дій, що становлять зміст господарської
операції.

Так, згідно Листа ВАСУ від 02.06.2011 р. №
742/11/13-11, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Необхідною
умовою для віднесення сплачених у ціні
товарів (послуг) сум податку на додану
вартість с факт придбання товарів та
послуг із метою їх використання в
господарській діяльності. Витрати для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Крім того, в Постанові Верховного суду
України від 08.09.2009 р. у справі № 21-737во09
зазначено, що про необґрунтованість
податкової вигоди може свідчити
відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів, а також письмові
заперечення посадових осіб
контрагентів, що будь-яких документів,
угод, платіжних доручень, банківських
та господарських документів.

З огляду на викладене, судова колегія
приходить до висновку, що відповідні
угоди не мали реального характеру, що
свідчить про необґрунтованість
позовних вимог та є підставою для
відмови в їх задоволенні.

Колегія суддів наголошує на тому, що
реальність операцій позивачем суду не
доведено.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Так, відповідачем надано належні
докази на підтвердження висновку про
порушення позивачем податкового
законодавства, чинного на момент
виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Оствесттур» залишити без задоволення,
а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 грудня 2013 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в порядку та строки
передбачені ст. 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:

О.М. Оксененко

Судді:

О.В. Карпушова

М.І. Кобаль

Ухвалу в повному тексті виготовлено
03.06.2014 року.

.

Головуючий суддя
Оксененко О.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Кобаль М.І.