Справа № 2-а-5020/11
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-5020/11
Головуючий у 1-й інстанції: Закаблук
Суддя-доповідач: Карпушова О.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів: головуючого Карпушової О.В.,
суддів Бистрик Г.М., Оксененка О.М.,
розглянув в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Кагарлицькому районі Київської
області на постанову Кагарлицького
районного суду Київської області від 24
травня 2011 року у справі № 2-а-5020/11 за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Кагарлицькому районі Київської
області про зобов'язання здійснити
нарахування та щомісячну виплату до
пенсії, як дитині війни, -

В С Т А Н О
В И В:

Позивач 16.03.2011 року звернувся до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Кагарлицькому районі
Київської області про визнання
недійсними дій та зобов'язання
нарахувати та виплатити недоплачену,
як дитині війни, щомісячну державну
соціальну допомогу, починаючи з 16.09.2010
року.

Постановою Кагарлицького районного
суду Київської області від 24 травня 2011
року позов ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Кагарлицькому районі Київської
області про зобов'язання вчинити певні
дії задоволено: визнано протиправною
відмову відповідача виплатити
позивачу щомісячного підвищення до
пенсії та зобов'язано відповідача
нарахувати та виплачувати, починаючи з
16.09.2010 року щомісячне підвищення до
пенсії, передбачене ст.. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, для визначення якої підлягає
застосуванню розмір прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, установлений у Законі
на відповідний місяць.

Відповідач не погодився з судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, яку
обґрунтовує неправильним
застосуванням судом норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову суду скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволені позову.

Частиною 8 ст. 183-2 КАС України
передбачено, що апеляційні скарги у
справах, передбачених пунктами 1, 2
частини першої цієї статті,
розглядаються апеляційними судами в
порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, вивчивши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України
від 18.11.2004 № 2195-IV «Про соціальний захист
дітей війни» (далі - Закон № 2195-IV)
позивач має правовий статус дитини
війни.

Згідно статті 6 Закону № 2195-IV в
редакції, яка діяла з 9 липня 2007 року по
31 грудня 2007 року та діє з 22 травня 2008
року, дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Вирішуючи спір і задовольняючи позов
частково, суд першої інстанції
правомірно виходив з того, що
відповідач як орган, якому делеговано
повно важення щодо призначення і
виплати пенсій та доплат до них,
повинен був діяти відповідно до вимог
статті 6 Закону № 2195-ІV і здійснити
позивачу відповідні нарахування (за
той періоду часу, коли дія цієї норми не
була зупинена), але на порушення
зазначеної статті таких нарахувань не
проводив, чим і допустив протиправну
бездіяльність.

Зі статті 6 Закону № 2195-ІV випливає, що
під час визначення розміру підвищення
пенсії за основу її нарахування
береться розмір мінімальної пенсії за
віком. За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (далі - Закон № 1058-ІV) і
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.
Іншого нормативно-правового акта, який
би визначав цей розмір або
встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене правильними є
висновки суду першої інстанції щодо
невзяття до уваги положень частини
третьої статті 28 Закону № 1058-ІV, з якої
випливає, що мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
підвищення пенсії виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтею 6 Закону № 2195-ІV.

Доводи відповідача щодо правомірності
своїх дій з посиланням на відсутність
бюджетних коштів для повної реалізації
програми з доплат дітям війни місцевий
суд обґрунтовано до уваги не взяв,
оскільки питання фінансування цих
видатків не є предметом спору, що
розглядається. Проблеми надання
бюджетних коштів Управлінню для вико
нання покладених на нього обов'язків у
справах цієї категорії виходять за
межі заявлених вимог і судом не
розглядаються.

Безпідставними є також посилання
відповідача на можливість нецільового
використання коштів ПФУ, оскільки суд
не ухвалював рішення про проведення
виплат з власних джерел фінансування
останнього.

Аналогічну правову позицію викладено в
постанові Верховного Суду України від
15 вересня 2009 року.

Однак, суд першої інстанції допустив
помилки, не зазначивши кінцевої дати
перерахунку пенсії, чим вирішив спір на
майбутнє.

В той же час, Законом України від 14.06.2011
№ 3491-VІ «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» прикінцеві положення
останнього Закону доповнені пунктом 4,
за яким установлено, що у 2011 році норми
і положення статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік. На
виконання цього Закону постановою
Кабінету Міністрів України від 6 липня
2011 р. № 745 встановлені розмір виплат
дітям війни. Вказана постанова набрала
чинності 23 липня 2011 року, оскільки
опублікована в газеті «Урядовий
кур'єр» № 133.

При розгляді даної справи кінцевою
датою мав бути день винесення рішення,
проте колегія суддів з метою повного
захисту прав, свобод та інтересів
позивача обмежує задоволення позову до
22.07.2011 року.

Зазначене позбавляє можливості
залишення без змін постанови суду
першої інстанції щодо не визначення
кінцевої дати виплати встановленої
судом доплати, і призводить до
необхідності зміни постанови суду
першої інстанції.

Керуючись ч. 10 ст.1832, ст.195, ст. 197, п.2 ч.1
ст. 198, ст. 201, ч.2 ст. 205, ст. 207, ст.212, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Кагарлицькому районі Київської
області на постанову Кагарлицького
районного суду Київської області від 24
травня 2011 року у справі № 2-а-5020/11 -
задовольнити частково.

Постанову Кагарлицького районного
суду Київської області від 24 травня 2011
року у справі № 2-а-5020/11 за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Кагарлицькому районі Київської
області про зобов'язання здійснити
нарахування та щомісячну виплату до
пенсії, як дитині війни, - змінити.

В абзаці третьому резолютивної частини
постанови Кагарлицького районного
суду Київської області від 24 травня 2011
року у справі № 2-а-5020/11 слова
«починаючи з 16.09.2010 року» замінити
словами «з 16 вересня 2010 року по 22 липня
2011 року».

В іншій частині постанову
Кагарлицького районного суду
Київської області від 24 травня 2011 року
у справі № 2-а-5020/11 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.В.Карпушова

Судді
Г.М.Бистрик

О.М.Оксененко

Головуючий суддя

Карпушова О.В.

Судді:

Бистрик Г.М.

Оксененко О.М.