Справа № 814/5249/13-а
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частини)

м. Миколаїв

27 лютого 2014 року
Справа № 814/5249/13-а

Суддя Миколаївського окружного
адміністративного суду Малих О.В., за
участю секретаря судового засідання
Зощак В.В., представників:

позивача: Бутирнік В.В., довіреність №
1/12-1 від 23.12.13р.,

відповідача: Платонов Ю.М., довіреність
№ 1600/9/10.1-05 від 30.10.13р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за

адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Грінтур-Екс» (вул. Мала Морська, 25, кв.
24, м. Миколаїв, 54001)

до відповідача: Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центральний офіс з обслуговування
великих платників податків (вул.
Леванєвського, 2, м. Київ, 03680)

про визнання протиправним та
скасування податкове
повідомлення-рішення від 13.11.2013р. №
, від 13.11.2013р. № ,

Керуючись статтями 11, 158, 160-163 КАС
України, адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
податків форми «В4» № від 13.11.2013
року.

3. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
податків форми «В1» № від 13.11.2013
року.

4. Повернути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Грінтур-Екс» судовий збір у сумі 458,80
грн., сплачений за платіжним доручення
№ 9732 від 23.12.2013 року.

Постанова набирає законної сили
після закінчення 10-денного строку з дня
проголошення/отримання постанови, якщо
протягом цього часу не буде подано
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили постанови
за наслідками апеляційного
провадження.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Миколаївський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень
у випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення встановлених строків
залишається без розгляду, якщо суд
апеляційної інстанції за заявою особи,
яка її подала, не знайде підстав для
поновлення строку.

Суддя
О.В. Малих

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

27 лютого 2014 року

Справа № 814/5249/13-а

Суддя Миколаївського окружного
адміністративного суду Малих О.В., за
участю секретаря судового засідання
Зощак В.В., представників:

позивача: Бутирнік В.В., довіреність №
1/12-1 від 23.12.13р.,

відповідача: Платонов Ю.М., довіреність
№ 1600/9/10.1-05 від 30.10.13р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за

адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Грінтур-Екс» (вул. Мала Морська, 25, кв.
24, м. Миколаїв, 54001)

до відповідача: Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центральний офіс з обслуговування
великих платників податків (вул.
Леванєвського, 2, м. Київ, 03680)

про визнання протиправним та
скасування податкове
повідомлення-рішення від 13.11.2013р. №
, від 13.11.2013р. № ,

в с т а н о в и в:

Позивач, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Грінтур-Екс» (далі -
ТОВ «Грінтур-Екс»), звернувся до суду з
адміністративним позовом про
скасування податкових
повідомлень-рішень Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центральний офіс з обслуговування
великих платників податків (далі -
відповідач) № та № від
13.11.2013 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що не погоджується з
висновками, наведеними в акті
перевірки і вважає їх такими, що не
відповідають фактичним обставинам та
положенням податкового законодавства,
а податкові повідомлення-рішення -
скасуванню..

Відповідач проти адміністративного
позову заперечує та зазначає, що
господарські операції між позивачем та
його контрагентами в періоді, що
перевірявся, не мають реального
характеру, виходячи з відомостей,
наведених в акті перевірки, а складені
за господарськими операціями позивача
із контрагентами документи не можуть
вважатись первинними та не дозволяють
формувати дані податкового обліку (арк.
спр. 85 - 102).

У судовому засіданні 27.02.2014 року судом
було оголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові докази, суд
встановив наступне.

У період з 22.10.2013 року по 29.10.2013 року
Міжрегіональним Головним управлінням
Міндоходів - Центральним офісом з
обслуговування великих платників
податків було проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
правомірності нарахування ТОВ
«Грінтур-Екс» задекларованих у
податковій звітності з податку на
додану вартість за січень, лютий,
березень, квітень, травень 2012 року щодо
суми бюджетного відшкодування у
зменшення податкових зобов'язань з ПДВ
в наступних звітних періодах.

За результатами перевірки
відповідачем було складено акт
1304/40-50/37-20/25380435 від 30.01.2013 року (далі - акт
перевірки, арк. спр. 23 - 72).

У акті перевірки відповідачем
встановлено порушення позивачем вимог:

1.ст. 185, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.3 ст.
200 Податкового кодексу України від
02.12.2010 року №2755-VІ, зі змінами і
доповненнями (далі - ПК України), що
призвело до завищення суми податкового
кредиту та від'ємного значення між
сумою податкового зобов'язання та
податкового кредиту в розмірі 4 568 828,00
грн., а саме:

- грудень 2011 року в сумі ПДВ 1 549 944,00 грн.,

- січень 2012 року в сумі ПДВ 998 121,00 грн.,

- лютий 2012 року в сумі ПДВ 229 071,00 грн.,

- березень 2012 року в сумі ПДВ 1 249 696,00
грн.,

- квітень 2012 року в сумі ПДВ 541 996,00 грн.;

2. п.п.14.1.18 п.14.1 ст.14, п.200.4 ст.200
Податкового кодексу України, що
призвело до завищення суми бюджетного
відшкодування на загальну суму ПДВ в
розмірі 4 026 832,00 грн., а саме:

- січень 2012 року в сумі ПДВ 1 549 944,00 грн.,

- лютий 2012 року в сумі ПДВ 998 121,00 грн.,

- березень 2012 року в сумі ПДВ 222 071,00 грн.,

- квітень 2012 року в сумі ПДВ 1 249 696,00 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем 13.11.2011 року були оформлені
та направлені позивачу податкові
повідомлення-рішення:

- форми «В1» № 000563720, яким позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування (у т.ч. заявленого в
рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з
податку на додану вартість у сумі 4 026
832,00 грн. (арк. спр. 73);

- форми «В4» № , яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість в
розмірі 541 996,00 грн. (арк. спр. 75).

Позивач з зазначеними податковими
повідомленнями-рішеннями не погодився
та оскаржив їх у судовому порядку.

Надаючи правової оцінки цим обставинам
та відносинам, що виникли між
сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК, для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Також, статтею 1 Закону України від
16.07.1999 р. № 996-ХІV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» встановлено, що первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки, акти тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції та за наявності
всіх реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України
від 16.07.1999 р. № 996-ХІV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Тобто, визначальною і обов'язковою
ознакою господарської операції є
реальна зміна майнового стану платника
податків, що також відповідає і
кореспондує з нормами ПК.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 ПК, не включаються
до складу витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно пунктом 198.3 статті 198 ПК,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість,
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України встановлено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п.п. «а» п.198.1 ст.198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
що не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно вимог пункту 201.11
статті 201 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 200.3 ст. 200 ПК України при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 ст. 200 ПКУкраїни
передбачено, що якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має
від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

В акті перевірки зазначено, що
діяльність позивача та його
контрагентів підпадає під ознаки
фіктивної діяльності суб'єкта
господарювання. Висновкі, викладені в
акті перевірки спростовуються
наступним.

Судом встановлено і матеріалами справи
підтверджено, що ТОВ «Грінтур-Екс» є
сертифікованим зерновим складом.
Поставка зернових вантажів на зерновий
склад ТОВ «Грінтур-Екс» здійснюється
як залізничним так і автомобільним
транспортом.

У перевіряє мий період між позивачем та
його контрагентами були укладені
договори поставки, відповідно до яких
покупець (ТОВ «Грінтур-Екс»)
зобов'язувався продати та поставити, а
покупці (ТОВ «Ценфинторг-Юг», ТОВ
«Дельфа-М» та ПП «Торговий дім ділові
дрібниці») - оплатити та прийняти товар:
«Соя» урожаю 2011 року.

Факт придбання товару підтверджений
видатковими накладними,
рахунками-фактурами та банківськими
виписками.

Товар був поставлений транспортом
покупців. Факт поставки підтверджений
належним чином оформленими
товарно-транспортними накладними. На
виконання операції з поставки товару
на ім'я позивача контрагентами були
оформлені податкові накладні.

Згідно даних Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, на момент вчинення
операцій контрагенти позивача були
зареєстровані як юридичні особи, а отже
мають належу правоздатність, у т.ч. щодо
вчинення правочинів.

Таким чином, факт здійснення
господарської операції та формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податкового кредиту з
податку на додану вартість
підтверджено також наступними
обставинами:

- був наявний рух активів у процесі
здійснення господарських операцій між
ТОВ «Грінтур - Екс» та його
контрагентами: ТОВ «Ценфинторг-Юг», ТОВ
«Дельфа-М» та ПП «Торговий дім ділові
дрібниці», що підтверджується
необхідними первинними документами, з
урахуванням того, що поставка фактично
була здійснена автотранспортом на
умовах CPT Миколаївській морський порт
за місцезнаходженням зернового складу;

- позивач має всі технічні та
технологічні можливості до вчинення
тих чи інших дій, що становлять зміст
господарської операції, у т.ч.
кваліфікований персонал, основні
фонди, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщення для зберігання
товарів, можливість здійснення
операцій з відповідною кількістю
товару (зернові вантажі) у відповідні
строки; наявні відповідні дозвільні
документи (у т.ч. Сертифікат зернового
складу), що необхідні для ведення
даного виду господарської діяльності;

- всі суб'єкти господарювання: ТОВ
«Ценфинторг-Юг», ТОВ «Дельфа-М» та ПП
«Торговий дім ділові дрібниці» на
момент вчинення господарських
операцій з поставки товару - соя врожаю
2011 року мали спеціальну податкову
правосуб'єктність, а також мали
податковий статус платників ПДВ
постачальника товарів (послуг);

- позивач зареєстроване як платник
податку на додану вартість на момент
вчинення (і на даний час) відповідної
господарської операції щодо товарів та
послуг, придбання яких є підставою для
формування податкового кредиту та/або
сум бюджетного відшкодування з податку
на додану вартість.

Крім цього, слід зазначити, що органи
податкової служби не наділені
повноваженнями за власною ініціативою
визнавати нікчемними господарські
угоди між двома суб'єктами
господарювання з огляду на норми
Закону «Про державну податкову службу»
та ст. 20 ПКУ.

Згідно із положеннями ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачений Конституцією та
законами України.

Згідно із пп. 21.1.1 п.21.1 ст.21 Податкового
кодексу України, посадові особи
органів державної податкової служби
зобов'язані дотримуватися Конституції
України та діяти виключно у
відповідності з цим Кодексом та іншими
законами України, іншими нормативними
актами.

Крім того, суд бере до уваги, що
відповідно до статті 4 Податкового
кодексу України податкове
законодавство ґрунтується, крім інших,
на презумпції правомірності рішень
платника податку в разі, якщо норма
закону чи іншого нормативно-правового
акта, виданого на підставі закону, або
якщо норми різних законів чи різних
нормативно-правових актів припускають
неоднозначне (множинне) трактування
прав та обов'язків платників податків
або контролюючих органів, внаслідок
чого є можливість прийняти рішення на
користь як платника податків, так і
контролюючого органу.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових та
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Суд також бере до уваги що, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
у відповідності до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України.

З огляду на зазначену норму під час
розгляду спорів щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень суди, незалежно
від підстав, наведених у позовній
заяві, перевіряють їх відповідність
усім зазначеним вимогам статті 2 КАС
України.

Згідно з ч. 2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не довів суду законність та
обґрунтованість прийнятого рішення.
Натомість позивачем надано суду
достатні докази на підтвердження
реальності господарських операцій та
дійсності укладених з контрагентами
правочинів. У зв'язку з цим, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі, а порушені права та
інтереси позивача такими, що
підлягають судовому захисту.

Суд також зазначає, що вищенаведені
висновки узгоджуються із правовими
позиціями Верховного Суду України при
вирішенні спорів цієї категорії. Так, у
постановах від 09.09.2008р. у справі №
21-500во08, від 01.06.10р. у справі № 21-573во10 та
від 31.01.11р. у справі № 21-47а10 Верховний
Суд України дійшов висновку, що якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме для цієї
особи. Зазначені обставини не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування ПДВ у
випадку, коли останній виконав усі
передбачені законом умови стосовно
отримання такого відшкодування та має
необхідні документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Крім того, зазначена позиція
узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»
(заява № 3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішенні від 22.01.09р. в
пункті 71 зазначив, що платник податку
не повинен нести відповідальності за
наслідки невиконання постачальником
його зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також пеню. На думку суду, такі вимоги
стали б надмірним тягарем для платника
податку, що порушило справедливий
баланс, який повинен підтримуватися
між вимогами суспільного інтересу та
вимогами захисту права власності.

Згідно із ст.17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського суду з прав
людини» №3477-IV від 23.02.06р. українські
суди мають застосовувати при розгляді
справ практику Європейського Суду з
прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені витрати з Державного
бюджету України.

Керуючись статтями 11, 158, 160-163 КАС
України, адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників податків форми «В4»
№ від 13.11.2013 року.

3. Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників податків форми «В1»
№ від 13.11.2013 року.

4. Повернути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Грінтур-Екс» судовий збір у сумі 458,80
грн., сплачений за платіжним доручення
№ 9732 від 23.12.2013 року.

Постанова набирає законної сили
після закінчення 10-денного строку з дня
проголошення/отримання постанови, якщо
протягом цього часу не буде подано
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили постанови
за наслідками апеляційного
провадження.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Миколаївський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень
у випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення встановлених строків
залишається без розгляду, якщо суд
апеляційної інстанції за заявою особи,
яка її подала, не знайде підстав для
поновлення строку.

Суддя
О.В. Малих

Постанова оформлена у відповідності до
ст. 163 КАС України

та підписана суддею 04.03.2014 року.