Справа № 804/14990/13-а
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2014-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 квітня 2014 рокусправа № 804/14990/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Іванова С.М.

суддів: Чабаненко С.В.
Шлай А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Павлограді та Павлоградському
районі Дніпропетровської області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 02
грудня 2013 року у спpaві за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України в м.
Павлограді та Павлоградському районі
Дніпропетровської області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Павлограді
Дніпропетровської області про
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
м. Павлограді та Павлоградському
районі Дніпропетровської області
звернулось до суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Павлоград
Дніпропетровської області, в якому
просить зобов'язати відповідача
включити до актів щомісячної звірки
витрати на виплату і доставку пенсії по
інвалідності у сумі 453,57 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що відповідач відмовляється
від прийняття до заліку витрат на
виплату і доставку пенсії по
інвалідності за період з 01.07.2013 року
по 30.09.2013 року, у зв'язку з чим позивачем
не доотримано коштів на загальну суму
453,57 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
02 грудня 2013 року у
задоволенні адміністративного позову
Управління Пенсійного фонду України в
м. Павлограді та Павлоградському
районі Дніпропетровської області
відмовлено.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що обраний позивачем
спосіб захисту порушеного права є
таким, що не відповідає змісту прав
Пенсійного Фонду України, оскільки ним
встановлено правило підписання актів
звірки розрахунків лише у разі
відсутності спору між сторонами. У разі
незгоди на підписання актів з боку
органів Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
спір має вирішуватись у судовому
порядку шляхом пред'явлення вимоги про
стягнення, а не про зобов'язання
вчинити дії щодо включення до актів
звірки витрат на виплату та доставку
пенсії.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим рішенням, у поданій
апеляційній скарзі відповідач, вказує
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
останньої, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Павлограді та
Павлоградському районі
Дніпропетровської області складено
акти щомісячної звірки витрат по
особових справах потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за липень-вересень 2013
року, та направлено до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Павлоград
Дніпропетровської області.

Відповідачем не прийнято до заліку
витрати, пов'язані із виплатою пенсій
потерпілим, які отримали травми
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, працюючи на
підприємствах країн СНД, а саме ОСОБА_1

Згідно наявних у матеріалах справи
документів, нещасний випадок на
виробництві з ОСОБА_1 стався 27.10.1985 року
в Тубінському ліспромхоз Управлінні
Іркутської області (РСФСР), про що
свідчить акт про нещасний випадок на
виробництві № 14 від 27.10.1985 року.
Внаслідок нещасного випадку ОСОБА_1
визнано інвалідом 2 групи, що
підтверджується довідкою МСЕК № 500256
від 17.01.2006 року.

На сьогоднішній день громадянину
ОСОБА_1 призначено пенсію на підставі
пункту «а» статті 26 Закону України «Про
пенсійне забезпечення».

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Відповідно до статті 21 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні, пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсію у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Відповідно до положень частини 2 статті
24 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

З моменту набрання чинності Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
обов'язок відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті при настанні страхового
випадку, зокрема виплати йому пенсії по
інвалідності покладено на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань.

Зокрема, відповідно до частини 2 статті
7 Закону України «Про страхові тарифи
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності» Фонд сплачує страхові
виплати та надає соціальні послуги
працівникам (членам їх сімей), які
потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001
року, з того часу, коли відповідні
підприємства передали в установленому
порядку Фонду документи, що
підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку. Потерпілі, документи яких не
передані до Фонду, продовжують
отримувати належні виплати та
соціальні послуги від свого
роботодавця, Пенсійного фонду України
та Фонду соціального страхування
України. При цьому кошти, виплачені
потерпілому страхувальником,
зараховуються Фондом у рахунок його
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Підпунктом "а" статті 27 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
встановлено, що громадянам України
переселенцям з інших держав, які не
працювали в Україні, пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання призначаються незалежно
від стажу роботи.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав -
учасниць Співдружності Незалежних
Держав у сфері пенсійного забезпечення
від 13 березня 1992
року, пенсійне забезпечення громадян
держав - учасниць даної Угоди та членів
їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення. За змістом цієї норми
взаємні розрахунки між державами
можуть проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Виходячи з наведеного страховиком,
який має виплачувати пенсії по
інвалідності, внаслідок нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання на підприємствах,
розташованих на території країн
колишнього СРСР, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків. Він
також має відшкодовувати витрати в
разі виплати такої пенсії органами
Пенсійного фонду України.

Взаємини сторін щодо відшкодування
вказаних вище виплат регулюються
Порядком, затвердженим постановою
правління Пенсійного фонду України та
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04 березня 2003
року № 5-4/4 (далі-Порядок № 5-4),
відповідно до пункту 4 якого
відшкодуванню підлягають суми, що
виплачуються відповідно до
Законів України «Про пенсійне
забезпечення», «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та інших
нормативно-правових актів, а саме: сума
основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; щомісячна цільова
грошова допомога на прожиття, якщо така
надавалася пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію; допомога на
поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, яка
отримувала вищезазначену пенсію; сума
витрат Пенсійного фонду з виплати і
доставки вищезазначених пенсій.

Отже, відповідно до пункту 4 Порядку не
передбачено відшкодування витрат на
виплату щомісячної державної адресної
допомоги, а тому і витрати на виплати та
доставку цього виду пенсій Фондом
соціального страхування не
відшкодовується.

Пунктом 5 вказаного Порядку
передбачено, що органи Пенсійного
фонду України щомісяця до 10 числа
місяця, наступного за звітним, на
підставі списку осіб, яким виплачено
пенсії по інвалідності, проводять з
органами Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань звірку витрат за особовими
справами потерпілих, складають акт
щомісячної звірки витрат за особовими
справами потерпілих, яким виплачені ці
пенсії, у якому вказують загальну суму
витрат, що підлягає відшкодуванню, та
до 15 числа місяця, наступного за
звітним, подають його головним
управлінням фондів. Акт надсилається
головним управлінням фондів для
здійснення відшкодувань на рівні їх
центральних органів.

Аналізуючи наведене, колегія суддів
зазначає, що суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, що обраний
позивачем спосіб захисту порушеного
права є таким, що не відповідає змісту
прав Пенсійного Фонду України,
оскільки ним встановлено правило
підписання актів звірки розрахунків
лише у разі відсутності спору між
сторонами. У разі незгоди на підписання
актів з боку органів Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України спір має
вирішуватись у судовому порядку шляхом
пред'явлення вимоги про стягнення, а не
про зобов'язання вчинити дії щодо
включення до актів звірки витрат на
виплату та доставку пенсії.

Аналізуючи наведене, колегія суддів
зазначає, що суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, що обраний
позивачем спосіб захисту порушеного
права є таким, що не відповідає змісту
прав Пенсійного Фонду України,
оскільки ним встановлено правило
підписання актів звірки розрахунків
лише у разі відсутності спору між
сторонами. У разі незгоди на підписання
актів з боку органів Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України спір має
вирішуватись у судовому порядку шляхом
пред'явлення вимоги про стягнення, а не
про зобов'язання вчинити дії щодо
включення до актів звірки витрат на
виплату та доставку пенсії.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції і не дають
підстав для висновку про помилкове
застосування судом першої інстанції
норм матеріального або процесуального
права, яке призвело б до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
залишення оскаржуваного рішення суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Павлограді та Павлоградському районі
Дніпропетровської області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
02 грудня 2013 року у спpaві
за адміністративним позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м. Павлограді та Павлоградському
районі Дніпропетровської області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Павлограді
Дніпропетровської області про
зобов'язання вчинити дії - залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко

Суддя:
А.В. Шлай