Справа № 826/6304/14
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2014-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 травня 2014 року 08:45 № 826/6304/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Шрамко Ю.Т., розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом ОСОБА_2 до Дніпровського
районного відділу Державної
міграційної служби України в м. Києві
про визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити дії ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2, (надалі - позивач), звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Дніпровського
районного відділу Державної
міграційної служби України в м. Києві,
(надалі - відповідач), про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
У позовних вимогах позивач просив:
- визнати неправомірними дії
Дніпровського районного відділу
Державної міграційної служби України в
м. Києві щодо відмови ОСОБА_2 в
оформлені і видачі паспорту
громадянина України для виїзду за
кордон без сплати додаткових сум за
оформлення і видачу паспорту: за
послуги - 87,15 грн., і за бланк - 120 грн.;
- визнати неправомірними вимоги
Дніпровського районного відділу
Державної міграційної служби України в
м. Києві сплатити додатково ОСОБА_2
платежі за оформлення і видачу
паспорту: за послуги - 87,15 грн., і за
- зобов'язати Дніпровський районний
відділ Державної міграційної служби
України в м. Києві оформити та видати
ОСОБА_2 паспорт громадянина України для
виїзду за кордон без сплати додаткових
сум за оформлення і видачу паспорту: за
послуги, і за бланк.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
вимоги щодо сплати послуги за надання
бланку паспорту у розмірі 120 гривень та
сплати послуги "оформлення та видача
паспорту для тимчасового виїзду за
кордон" у розмірі 87,15 гривень є
неправомірними. Позивач також звертав
увагу суду на те, що будь-яких інших
платних послуг, які надаються
підрозділами Міністерства внутрішніх
справ та Державної міграційної служби,
з Переліку платних послуг,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 04.06.2007 р. №795 він
не замовляв, не отримував та не мав
намір щодо отримання таких платних
послуг, тому відповідач не мав права
вимагати подання інших документів, не
передбачених Законом України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" та Правилами
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 31.03.1995 р. №231.
Представник відповідача позовні
вимоги не визнала, просила у
задоволенні позову відмовити повністю,
оскільки відповідач діяв у спосіб та в
межах визначених чинним
законодавством України.
Необхідність у заслуховуванні свідка
чи експерта у справі відсутня, так само,
як і відсутні перешкоди для розгляду
справи у судовому засіданні.
У судовому засіданні 29.05.2014 року за
згодою сторін судом було ухвалено
продовжувати розгляд справи у порядку
письмового провадження.
Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
та вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
Позивач стверджував, а відповідач не
заперечував, що 25.04.2014 р. ОСОБА_2
звернувся до Дніпровського районного
відділу Державної міграційної служби
України в м. Києві щодо оформлення
паспорту для тимчасового виїзду за
кордон, проте останнім у прийнятті
документів було відмовлено, вимагаючи
сплати додаткових сум за оформлення та
видачу паспорту для тимчасового виїзду
за кордон : за послуги - 87,15 грн. і за
28.04.2014 р. позивач звернувся до Головного
управління Державної міграційної
служби у місті Києві зі Скаргою, в якій
просив зобов'язати підлеглих осіб
оформити і видати йому паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон згідно Правил оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон - без сплати за
Головне управління Державної
міграційної служби у місті Києві
Листом від 07.05.2014 р. №1/Д-608 повідомило
позивачу про нормативно-правове
регулювання питання щодо оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон.
Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України та порядок
розв'язання спорів у цій сфері
регулюються Законом України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" від 21.01.1994 р.
№3857-XII (надалі - Закон №3857-XII).
Приписами статті 1 названого Закону
закріплено, що громадянин України має
право виїхати з України, крім випадків,
передбачених цим Законом, та в'їхати в
Документами, що дають право на виїзд з
України і в'їзд в Україну та
посвідчують особу громадянина України
під час перебування за її межами, є,
зокрема, паспорт громадянина України
для виїзду за кордон (ст.2 Закону
№3857-ХІІ).
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону
№3857-ХІІ оформлення паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон провадиться громадянам України,
які постійно проживають в Україні і
досягли 18-річного віку, - за особистим
клопотанням про отримання паспорта або
через своїх законних представників до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
громадянства. Порядок оформлення,
видачі, обміну, повернення, вилучення,
знищення, визнання недійсним паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон визначається Кабінетом
Міністрів України. Бланки паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон виготовляються на замовлення
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
Крім того, статтею 7 названого Закону
закріплено, що правила оформлення і
видачі паспортів, їх тимчасового
затримання та вилучення визначаються
відповідно до цього Закону Кабінетом
Міністрів України і підлягають
Саме на реалізацію наведеної
бланкетної норми, Кабінетом Міністрів
України 31.03.1995 року було прийнято
Постанову №231, якою затверджено
Правила оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення.
Так, у пункті 10 згаданих Правил
закріплено, що для оформлення паспорта
у разі тимчасового виїзду за кордон
1) заява-анкета встановленого зразка;
2) паспорт громадянина України,
свідоцтво про народження (для осіб
віком до 16 років) (після прийняття
документів повертається);
3) копія виданої податковим органом
довідки про присвоєння
ідентифікаційного номера, крім осіб,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовляються від
прийняття ідентифікаційного номера та
офіційно повідомляють про це
відповідні державні органи;
4) дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5
5) квитанція про сплату державного мита
або документ, що підтверджує право на
звільнення від його сплати.
Справляння державного мита за видачу
паспорта також закріплено пунктом 9
Правил №213.
Відповідно до статті 1 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про державне мито"
№7-93 від 21.01.1993 року, платниками
державного мита на території України є
фізичні та юридичні особи за вчинення в
їхніх інтересах дій та видачу
документів, що мають юридичне значення,
уповноваженими на те органами.
Пунктом 5 статті 2 та підпунктом "б"
пункту 6 статті 3 названого Декрету
закріплено, що державне мито
справляється за видачу документів на
право виїзду за кордон і про запрошення
в Україну осіб з інших країн, за
продовження строку їх дії та за
внесення змін до цих документів та
становить 10 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.
Жодних інших платежів ані Законом
№3857-ХІІ, ані Порядком №231 на момент
звернення позивача з заявою про
оформлення і видачу паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон не передбачено.
Відповідно до частини 1 статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Суд звертає увагу, що відповідно до
постанови Верховного Суду України від
03 грудня 2013 року, прийнятої у справі
№21-416а13, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що сплата
установленого Декретом державного
мита за видачу громадянам України
паспорта для виїзду за кордон покриває
вартість витрат, пов'язаних із
учиненням міграційною службою дій щодо
видачі громадянам України
закордонного паспорта на право виїзду
за кордон (у тому числі й вартість
бланка). Тому, міграційна служба не
вправі вимагати повторної оплати тих
самих дій (послуг) на підставі іншого
нормативно-правового акта.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
Судової палати в адміністративних
справах Верховного Суду України дійшла
висновку про протиправність вимог
міграційної служби щодо надання та
сплати за оформлення та видачу
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон документів і платежів,
які не передбачені Законом №3857-ХІІ та
Правилами №231 - спеціальними правовими
актами, що врегульовують ці
правовідносини.

Крім того, суд вважає за необхідне
звернути увагу на те, що позивач у даній
справі - ОСОБА_2 в силу положень абзацу 5
пункту 18 частини 1 статті 4 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
державне мито" звільнений від сплати
державного мита у зв'язку з наявністю у
нього документа, що підтверджує
віднесення його до другої категорії
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

У зв'язку з відсутністю в
нормативно-правових актах, на які
посилається відповідач, норм, які б
врегульовували питання сплати
пільговими категоріями громадян
визначених у них сум, суд приходить до
висновку про необхідність
застосування у такому випадку положень
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про державне мито".

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не було доведено
правомірності відмови позивачу в
оформлені і видачі паспорту
громадянина України для виїзду за
кордон без сплати додаткових сум за
оформлення і видачу паспорту: за
послуги - 87,15 грн., і за бланк - 120 грн.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, суд дійшов висновку
про обґрунтованість позовних вимог.

Приймаючи до уваги викладене у
сукупності, керуючись вимогами ст.ст.
69-71, ст. 158-163, ст. ст. 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_2
задовольнити повністю.

2. Визнати неправомірними дії
Дніпровського районного відділу
Державної міграційної служби України в
м. Києві щодо відмови ОСОБА_2 в
оформлені і видачі паспорту
громадянина України для виїзду за
кордон без сплати додаткових сум за
оформлення і видачу паспорту: за
послуги - 87,15 грн., і за бланк - 120 грн.

3. Визнати неправомірними вимоги
Дніпровського районного відділу
Державної міграційної служби України в
м. Києві сплатити додатково ОСОБА_2
платежі за оформлення і видачу
паспорту: за послуги - 87,15 грн., і за
бланк - 120 грн.

4. Зобов'язати Дніпровський районний
відділ Державної міграційної служби
України в м. Києві (ідентифікаційний
номер 37768863) оформити та видати ОСОБА_2
паспорт громадянина України для виїзду
за кордон без сплати додаткових сум за
оформлення і видачу паспорту: за
послуги, і за бланк.

Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку повністю або частково за
правилами, встановленими ст. ст. 185-187
КАС України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
Ю.Т. Шрамко