Справа № К-32810/10
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2014 р. м. Київ
К-32810/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Заїки М.М.,

суддів
Стародуба О.П.,

Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Міністерства фінансів України на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 28 липня 2010
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 вересня
2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Міністерства фінансів України,
Державної судової адміністрації
України, Державного казначейства
України, апеляційного суду Луганської
області про визнання бездіяльності
незаконною та зобов'язання вчинити
певні дії,

встановила:

У квітні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до Міністерства
фінансів України, Державної судової
адміністрації України, Державного
казначейства України, апеляційного
суду Луганської області, в якому
просила визнати неправомірними дії
Міністерства фінансів України,
Державної судової адміністрації
України щодо недостатнього
фінансування витрат на виплату їй
заробітної плати за період з 01 червня
2005 року по 01 серпня 2009 року; визнати
неправомірними дії апеляційного суду
Луганської області щодо неправильного
та несвоєчасного перерахування
позивачу заробітної плати за період з 01
червня 2005 року по 01 серпня 2009 року;
стягнути з Державної судової
адміністрації України з єдиного
рахунку Державного бюджету України,
передбаченого на виконання рішень
судів на користь суддів,
заборгованість з виплати заробітної
плати за період з 01 червня 2005 року по 31
грудня 2009 року на користь позивача у
розмірі 227218,69 грн; зобов'язати
апеляційний суд Луганської області
провести з 01 серпня 2009 року перерахунок
розміру заробітної плати позивача у
відповідності зі статтею 44 Закону
України «Про статус суддів» та
виплачувати її у визначеному законом
розмірі; зобов'язати Міністерство
фінансів України профінансувати
вказані витрати на виплату
заборгованості із заробітної плати
позивачу з 01 червня 2005 року по 31 грудня
2009 року та з 01 січня 2010 року на виплату
заробітної плати і щомісячного
грошового утримання у встановленому
статтею 44 Закону України «Про статус
суддів» розмірі.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 28 липня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від
29 вересня 2010 року, позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано
незаконною бездіяльність апеляційного
суду Луганської області щодо
непроведення перерахунку заробітної
плати ОСОБА_2 з 19 серпня 2009 року, з
урахуванням вимог постанови Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів»
від 03 вересня 2005 року №865, в редакції
станом до 31 грудня 2005 року, та неподання
до Державної судової адміністрації
України змін до посадового окладу
ОСОБА_2 із зазначенням розміру
заробітної плати, виходячи із 9,5
мінімальних заробітних плат,
встановлених Законом на момент
проведення виплат, а з 22 травня 2008 року
надбавки за вислугу років у розмірі 30
відсотків від загальної суми
щомісячного заробітку, з урахуванням
доплати за кваліфікаційний клас.
Визнано незаконною бездіяльність
Державної судової адміністрації
України щодо неприйняття заходів з
повного фінансування виплати
заробітної плати ОСОБА_2 з 19 серпня 2009
року з розрахунку посадового окладу в
розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат,
встановлених Законом на момент
проведення виплат, а з 22 травня 2008 року
надбавки за вислугу років у розмірі
30 відсотків від загальної суми
щомісячного заробітку, з урахуванням
доплати за кваліфікаційний клас.
Визнано незаконною бездіяльність
Міністерства фінансів України щодо
неприйняття заходів з повного
фінансування заробітної плати ОСОБА_2 з
19 серпня 2009 року з розрахунку
посадового окладу в розмірі 9,5
мінімальних заробітних плат станом на
момент проведення виплат, а з 22 травня
2008 року надбавки за вислугу років у
розмірі 30 відсотків від загальної суми
щомісячного заробітку, з урахуванням
доплати за кваліфікаційний клас.
Зобов'язано апеляційний суд Луганської
області провести перерахунок ОСОБА_2 з
22 травня 2008 року надбавки за вислугу
років у розмірі 30 відсотків від
загальної суми щомісячного заробітку,
з урахуванням доплати за
кваліфікаційний клас, а з 19 серпня 2009
року перерахунок заробітної плати,
визначивши її розмір з урахуванням
посадового окладу у розмірі 9,5
мінімальних заробітних плат,
встановлених Законом на момент
проведення виплат. Після перерахунку
зобов'язано здійснити виплату
недосплачених сум з утриманням
обов'язкових податків та зборів з
одночасним поданням до Державної
судової адміністрації України
зазначених змін до розміру заробітної
плати. Зобов'язано Міністерство
фінансів України профінансувати
вказані виплати. Зобов'язано Державну
судову адміністрацію України виділити
апеляційному суду Луганської області з
єдиного рахунку Державного бюджету
України №4024, відкритого у
Державному казначействі України, МФО
820172, передбаченого на виконання рішень
судів на користь суддів, кошти для
проведення виплати ОСОБА_2
недосплаченої з 22 травня 2008 року
надбавки за вислугу років у розмірі
30 відсотків від загальної суми
щомісячного заробітку, з урахуванням
доплати за кваліфікаційний клас, а з 19
серпня 2009 року заробітної плати,
обчисленої з урахуванням посадового
окладу, виходячи з 9,5 мінімальних
заробітних плат, встановлених Законом
на момент проведених виплат. В
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник
Міністерства фінансів України просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати, а за справою
постановити нове рішення, яким
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши наведені доводи в
касаційній скарзі та рішення судів
щодо правильності застосування ними
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
було встановлено, що ОСОБА_2 працює на
посаді судді апеляційного суду
Луганської області з 19 травня 2003 року
по теперішній час.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції, з рішенням якого погодився і
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що постановою Печерського
районного суду м. Києва від 19 березня 2007
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 грудня 2007
року, визнано протиправним та
скасовано пункт 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці
суддів» від 03 вересня 2005 року №865. За
висновками суду при нарахуванні та
виплаті позивачу заробітної плати
відповідачами було порушено право
останнього на отримання заробітної
плати у розмірі, встановленому чинним
законодавством, допущено
бездіяльність щодо виконання вимог
постанови Кабінету міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 03 вересня 2005 року
№865, у зв'язку із чим така бездіяльність
відповідачів підлягає визнанню
незаконною.

Проте, колегія суддів касаційної
інстанції з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитись не
може з наступних підстав.

Відповідно до статті 44 Закону України
«Про статус суддів» №2862-ХІІ (в
редакції, що діяла станом на час
виникнення спірних правовідносин)
заробітна плата суддів складається з
посадового окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.
Розміри посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя та складається з посадового
окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років, інших надбавок.

На рівні Закону посадові оклади
професійних суддів не встановлювались,
а тому на реалізацію цього Закону,
постановою Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці суддів» від 03 вересня
2005 року №865 було затверджено схеми
посадових окладів керівників та суддів
Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, Апеляційного
суду України, апеляційних та місцевих
судів згідно з додатками 1-6, які
розраховано виходячи з кратності до
мінімальної заробітної плати, а також
розміри надбавок до посадових окладів
суддів за кваліфікаційні класи, яка
набрала законної сили з 01 січня 2006 року.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 31 грудня 2005 року №1310 «Про внесення
змін до постанови Кабінету Міністрів
України від 03 вересня 2005 року №865»
зазначену постанову доповнено,
зокрема, пунктом 4-1, яким установлено,
що розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Постановою Печерського районного суду
міста Києва від 19 березня 2007 року в
адміністративній справі за позовом
Особи до держави Україна, Кабінету
Міністрів України, треті особи:
Державне казначейство України,
Державна судова адміністрація, визнано
протиправним і скасовано пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці суддів» від 03 вересня
2005 року №865.

Зазначену постанову в цій частині
залишено без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 03 грудня 2007 року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 29
жовтня 2009 року.

В той же час, постановою Кабінету
Міністрів України «Питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21 грудня
2005 року №1243 встановлено, що розміри
посадових окладів суддів, затверджені
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 вересня 2005 року №865,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн і в
подальшому при підвищенні мінімальної
заробітної плати їх перерахунок не
провадиться.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 серпня 2009
року, визнано незаконними постанову
Кабінету Міністрів України «Питання
оплати праці вищих посадових осіб
України, окремих керівних працівників
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування та суддів»
від 21 грудня 2005 року №1243 в частині
встановлення розміру посадового
окладу суддям; пункт 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 03 вересня 2005 року
№865» від 31 грудня 2005 року №1310 та пункт
4-1 постанови Кабінету Міністрів
України «Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів» від 03
вересня 2005 року №865.

Проте, постановою Вищого
адміністративного суду України від 13
квітня 2011 року у справі №К-37929/09 за
касаційною скаргою Кабінету Міністрів
України було визнано такими, що не
відповідають нормам матеріального
права, та скасовано постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 21 травня 2008 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду України від 19
серпня 2009 року і відмовлено Особі в
задоволенні позову до Кабінету
Міністрів України, треті особи -
Конституційний Суд України, Верховний
Суд України, Вищий адміністративний
суд України, Вищий господарський суд
України, про визнання незаконними
постанови Кабінету Міністрів України
«Питання оплати праці вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів» від 21 грудня 2005 року
№1243 в частині встановлення розміру
посадового окладу суддям; пункту 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про внесення змін до постанови
Кабінету Міністрів України від 03
вересня 2005 року №865» від 31 грудня 2005
року №1310 та пункт 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів»
від 03 вересня 2005 року №865.

Водночас, визнання нечинним пункту 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 03 вересня 2005 року
№865 при наявності постанов Кабінету
Міністрів України №1243 від 21 грудня 2005
року «Питання оплати праці вищих
посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» та №1310 від
31 грудня 2005 року «Про внесення
змін до постанови Кабінету Міністрів
України від 03 вересня 2005 року
№865», які також стосуються питання
обчислення заробітної плати суддів, не
давало підстав відповідачу
здійснювати виплату заробітної плати у
заявлених розмірах.

Крім того, пунктом 2 Указу Президента
України «Про заходи щодо забезпечення
наповнення державного бюджету та
посилення фінансово-бюджетної
дисципліни» від 28 лютого
1997 року №187 встановлено, що витрачання
коштів органами виконавчої влади, їх
структурними підрозділами, іншими
організаціями, які фінансуються за
рахунок Державного бюджету України,
здійснюється на підставі їх кошторисів
доходів і видатків, які затверджуються
у встановленому порядку не пізніше, ніж
в місячний строк після затвердження
відповідних бюджетів.

Відповідно до частини другої статті 51
Бюджетного кодексу України
розпорядники коштів Державного
бюджету України одержують бюджетні
асигнування, що є підставою для
затвердження кошторисів, відповідно до
затвердженого бюджетного розпису.

Кошторис є основним плановим
документом бюджетної установи, який
надає повноваження щодо отримання
доходів і здійснення видатків,
визначає обсяг і спрямування коштів
для виконання бюджетною установою
своїх функцій та досягнення цілей,
визначених на бюджетний період
відповідно до бюджетних призначень.

Розпорядники бюджетних коштів, до яких
відноситься Державна судова
адміністрація України, беруть бюджетні
зобов'язання та провадять видатки
тільки в межах бюджетних асигнувань,
встановлених кошторисами. Будь-які
зобов'язання, взяті фізичними та
юридичними особами за коштами
Державного бюджету України без
відповідних бюджетних асигнувань або ж
з перевищенням повноважень,
встановлених Законом України «Про
Держаний бюджет України» та Бюджетним
кодексом України, не вважаються
бюджетними зобов'язаннями. Витрати
державного бюджету на покриття таких
зобов'язань не можуть здійснюватися.

Згідно пункту 7 статті 23 Бюджетного
кодексу України, усі бюджетні
призначення втрачають чинність після
закінчення бюджетного періоду, за
винятком тих випадків, коли окремим
законом передбачені багаторічні
бюджетні призначення.

Статтею 96 Конституції України
визначено, що Державний бюджет України
затверджується щорічно Верховною
Радою України на період з 01 січня по 31
грудня, а за особливих обставин - на
інший період.

Конституцією України визначено кінець
бюджетного періоду - 31 грудня поточного
року, тобто саме у цей час закінчуються
всі бюджетні призначення. Винятком є
лише випадок, коли окремим законом
передбачається багаторічне
призначення.

Виплати, якими є позовні вимоги
позивача, не відносяться до
багаторічних виплат.

З огляду на викладене, у відповідачів
відсутнє право здійснювати платежі з
бюджету без наявності відповідного
бюджетного призначення.

Таким чином, колегія суддів
касаційного суду приходить до
висновку, що суди попередніх інстанцій
дійшли помилкового висновку про
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2
щодо перерахунку заробітної плати на
підставі постанови Печерського
районного суду м. Києва від 19 березня 2007
року та постанови Окружного
адміністративного суду м. Києва від 21
травня 2008 року.

Водночас, за правилами статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Кожна особа, яка звернулася за
судовим захистом, розпоряджається
своїми вимогами на свій розсуд, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В адміністративному позові ОСОБА_2
ставила питання, зокрема, про виплату
заборгованості із заробітної плати з 01
червня 2005 року. Свої вимоги мотивувала
тим, що частина друга статті 44 Закону
України «Про статус суддів» передбачає
встановлення посадових окладів суддів
у відсотковому відношенні до
посадового окладу Голови Верховного
Суду України у розмірі, який не може
бути меншими від 50% його окладу.
Посадовий оклад судді не може бути
меншим від 80% посадового окладу голови
суду, в якому працює суддя. Постановою
Кабінету Міністрів України «Про оплату
праці Голови та заступників Голови
Верховного Суду України» від 30 червня
2005 року №514 зазначеним особам було
підвищено посадові оклади з 01 червня 2005
року. Проте, перерахунок окладів іншим
суддям з 01 червня 2005 року на підставі
цієї постанови не проводився і лише
03 вересня 2005 року Кабінет Міністрів
України прийняв постанову №865 «Про
оплату праці суддів», якою привів
оклади суддів у відповідність з
встановленим частиною другою статті 44
Закону України «Про статус суддів»
співвідношенням до посадових окладів
Голови Верховного Суду України та
голови суду, в якому працює суддя.
Зазначена постанова набрала чинності з
01 січня 2006 року. Таким чином, в період з
01 червня 2005 року по 31 грудня
2005 року оклади суддів не відповідали
вимогам частини другої статті 44 Закону
України «Про статус суддів».

Проте, ні суд першої інстанції, ні
апеляційний суд, ухвалюючи рішення у
справі та відмовляючи позивачу у
задоволенні цієї частини позовних
вимог, на ці обставини увагу не
звернули та докази щодо цих обставин не
дослідили.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Вказані порушення норм матеріального
права не можуть бути усунені судом
касаційної інстанції з урахуванням
положень статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства щодо
відсутності можливості досліджувати
докази, встановлювати та визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судових рішеннях, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, що відповідно до
вимог статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування судових
рішень і направлення справи на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Міністерства
фінансів України задовольнити
частково.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 28 липня 2010
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 вересня
2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Міністерства фінансів України,
Державної судової адміністрації
України, Державного казначейства
України, апеляційного суду Луганської
області про визнання бездіяльності
незаконною та зобов'язання вчинити
певні дії - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_2 до
Міністерства фінансів України,
Державної судової адміністрації
України, Державного казначейства
України, апеляційного суду Луганської
області про визнання бездіяльності
незаконною та зобов'язання вчинити
певні дії направити на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя
М.М. Заїка

судді:
О.П. Стародуб

І.В. Штульман