Справа № 812/2265/14
Суддя: Т.І. Ковальова
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 травня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/2265/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Ковальової Т.І.,

при секретарі судового засідання -
Білоконь Д.І.,

за участю :

представника позивача - публічного
акціонерного товариства "Алчевський

коксохімічний завод" - Станчевої О.В.,

представника першого відповідача -
Луганської митниці Міндоходів -
Залманова

К.О.,

представника другого відповідача -
Головного управління Державної
казначейської

служби України в Луганській області -
не прибув,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства "Алчевський коксохімічний
завод" до Луганської митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України в Луганській області про
визнання протиправним та скасування
рішення, скасування картки відмови,
повернення надмірно сплаченого
податку на додану вартість у сумі 359622,66
грн., -

ВСТАНОВИВ:

31 березня 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Алчевський коксохімічний
завод» звернулося до Луганського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Луганської митниці Міндоходів,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Луганській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати
рішення Луганської митниці Міндоходів
про визнання митної вартості товарів №
702020001/2013/000742/2 від 10 жовтня 2013 року, №
702020001/2013/000853/2 від 11 листопада 2013 року.

- скасувати картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
702020001/2013/00161, № 702020001/2013/00213.

- повернути Публічному акціонерному
товариству «Алчевський коксохімічний
завод» надмірно сплачене ПДВ у сумі 359
622,66 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що між позивачем та компанією
"Сибуглемет Импекс Лимитед" (Кипр) 31
липня 2013 року було укладено
зовнішньоекономічний контракт №
SІ-AK-01/2013, в межах якого позивачем на
митну територію України у вересні 2013
року на умовах DAP станція Комунарськ
(ІНКОТЕРМС 2010) було ввезено ватаж:
вугільний концентрат марки «ОС».

Товар надійшов для розмитнення на
Луганську митницю. На підставі
вищезазначеного контракту № SI-AK-01/2013 та
додатків до нього позивачем було
заявлено до митного оформлення в
режимі імпорту зазначений товар (ВМД
№702020001/2013/010081, ВМД №702020001/2013/011421) за
ціною договору, а саме 135 долара США за
одну тону, та надано декларацію митної
вартості за формою ДМВ-1 і необхідний
пакет документів, передбачений Митним
кодексом України.

10.10.2013 року та 11.11.2013 року, відповідач-1,
для митного оформлення вантажу
пред'явив позивачу вимогу про надання:

- рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами
визначеними договором (угодою,
контрактом);

- виписку з бухгалтерської
документації;

- каталоги, специфікації,
прейскуранти виробника товару;

- інші додаткові документи.

10.10.2013 року та 11.11.2013 року відповідачем-1
були прийняті рішення №702020001/2013/000742/2 до
ВМД №702020001/2013/010081 та №702020001/2013/000853/2 до
ВМД №702020001/2013/011421, згідно з якими
визначення митної вартості товару за
ціною угоди щодо товарів, які
імпортуються неможливо у зв'язку з
відмовою декларанта в наданні
додаткових документів.

А також зазначено, що у зв'язку з
неможливістю застосування першого
методу, зазначеного у статті 58 Митного
кодексу України митну вартість
оцінюваного товару визначено
відповідно до ст. 59 Митного кодексу
України за ціною договору щодо
ідентичних товарів у відповідності до
раніше проведеного митного оформлення:
«вугілля кам'яне бітумінозне коксівне
марки «ОС» на однакових умовах
поставки із рахунку 150 дол. США/тн. (МД
від 23.09.13 № 702020001/2013/009395 договір № 39/2012 -
STL - AL від 28.09.2012 року, додаток №7 від
29.03.13р.).

10.10.2013 року та 11.11.2013 року відповідач-1
картками відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
702020001/2013/000161 та №702020001/2013/000213, відмовив
позивачеві в митному оформленні
товару. Підставою для відмови в митному
оформленні зазначено: проведення
митної оцінки (рішення про визначення
митної вартості №702020001/2013/000742/2 та
№702020001/2013/000853/2).

Позивач вважає дії та рішення
відповідачів протиправними, такими, що
не відповідають нормам законодавства
України щодо митного оформлення товару
та ч.2 ст. 19 Конституції України.

Позивачем, для митного оформлення
вказаного товару, була визначена митна
вартість товару виходячи з ціни
контракту, тобто за основним методом,
який встановлений ст. 58 Митного кодексу
України.

Право митного органу на витребування
від декларанта додаткових документів
виникає лише у разі, встановлення
митним органом доказів, які прямо
підтверджують неповноту та/або
недостовірність відомостей про
числові значення митної вартості
товарів, однією з підстав виникнення
яких є виявлення розбіжностей у
поданих декларантом документах і такі
розбіжності мають впливати саме на
числове значення складових митної
вартості товарів.

Але відповідач-1 діючи свавільно, в
порушення приписів ч.2 ст. 19 Конституції
України та приписів ст. 53 Митного
кодексу України, протиправно
зобов'язав позивача надати додаткові
документи (рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами визначеними
договором (угодою, контрактом); виписку
з бухгалтерської документації;
каталоги, специфікації, прейскуранти
виробника товару, інші додаткові
наявні документи).

Затребувані відповідачем документи
жодним чином не мають відношення для
підтвердження митної вартості товару,
визначеної за 1-м методом «за ціною
контракту», оскільки не можуть
свідчити про наявність та розмір
додаткових витрат імпортера, які мають
включатися до митної вартості
імпортованого товару згідно ч.10 статті
58 МК України.

Крім того, відповідач порушив приписи
ч. 4,5,6 ст. 58 МК України, оскільки позивач
повинен підтвердити митному органу
лише ціну, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті продавцю товару,
тобто загальну суму всіх платежів, які
були здійснені або які повинні бути
здійснені покупцем оцінюваних товарів
на користь подавця та/або на користь
продавця через третіх осіб, та/або на
пов'язаних з продавцем осіб.

При цьому, справжньою та єдиною
причиною для витребування митним
органом додаткових документів від
декларанта стало те, що спрацювала
автоматизована система аналізу та
управління ризиками, згідно з даними
якої товар подібний тому, що
задекларовано позивачем, раніше
розмитнювався за більшою вартістю, ніж
задекларована позивачем.

Та обставина, що в автоматизованій
системі аналізу та управління ризиками
є інформація про те, що подібний товар у
попередні періоди розмитнювався за
вартістю більшою, ніж задекларована
декларантом, за відсутності інших
визначених законом підстав, що
обумовлюють межі і способи здійснення
органом доходів і зборів контролю
митної вартості, не утворює підстав для
відмови у визнанні заявленої
декларантом митної вартості за
основним методом та її визначенні за
другим методом визначення митної
вартості за ціною договору щодо
ідентичних або подібних товарів, адже
торгові відносини є різноманітними,
здійснюються на принципах автономії
волі та свободи договору, при цьому
безліч обставин можуть впливати на їх
ціну (характеристика товару, виробник,
торгова марка, умови і обсяги поставок,
наявність знижок тощо). Автоматизована
система аналізу та управління ризиками
з об'єктивних причин не може містити
усієї інформації, що стосується
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності, товарів і умов їх продажу,
тому такі дані не можуть мати більше
значення, ніж надані декларантом
первинні документи про товар.

Сама по собі різниця між вартістю
товару, задекларованого особою та
вартістю подібних (аналогічних)
товарів, що розмитнювались цією ж чи
іншими особами у попередніх періодах,
ще не свідчить про наявність порушень з
боку декларанта і не є підставою для
автоматичного збільшення митної
вартості товарів до показників
автоматизованій системі аналізу та
управління ризиками.

Внаслідок пред'явлення відповідачем
протиправних вимог про надання
додаткових документів відбулося
штучне створення незаконних підстав
для подальшого прийняття відповідачем
рішення про відмову в застосуванні 1-го
методу оцінки митної вартості за
митними деклараціями №702020001/2013/010081 та
№702020001/2013/0008101, та її визначення митним
органом за 3-м методом за ціною із
розрахунку 150 дол. США за тонну, яка на 15
дол. США за тонну вище задекларованої
позивачем.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги,
наддав пояснення аналогічні
викладеному у позові, просив суд
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Представник першого відповідача -
Луганської митниці Міндоходів позовні
вимоги не визнав, та надав заперечення
на позов, в яких зазначено, що
Луганська митниця не визнає позовні
вимоги позивача та вважає позовну
заяву необґрунтованою, виходячи з
наступного.

Контроль правильності визначення
декларантом митної вартості товарів
здійснювався відповідно до вимог ст.
ст. 336, 337 МКУ, з урахуванням положень п.5
ст. 54 МКУ, а саме: митний має право
упевнитися в достовірності або
точності будь якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, та
положень основного принципу,
закріпленого у ст. VII Генеральної
асамблеї з тарифів і торгівлі: «Оцінка
товарів для митних цілей має
базуватися на дійсній вартості
імпортованого товару, на якій
розраховується мито, або аналогічного
товару.

Під «дійсною вартістю» слід розуміти
ціну, за яку, під час та в місці,
визначеним законодавством імпортуючої
країни, такий чи подібний товар
продається або пропонується для
продажу при звичайному ході торгівлі
за умов повної конкуренції».
Тлумачення фрази «при звичайному ході
торгівлі за умов повної конкуренції»
виключає випадки, коли продавець та
покупець не є незалежними один від
одного. Стандартне розуміння «умов
повної конкуренції» дозволяє не
враховувати при розгляді ціни, які
включають спеціальні знижки лише для
ексклюзивних агентів.

10.10.2013 підприємством ПАТ "Алчевськкокс"
для митного оформлення товару
«Вугільний концентрат марки "ОС"»
виробництва ВАТ "ОФ МЕЖДУРЕЧЕНСКАЯ",
Росія, була надана ЕМД № 702020001/2013/010081
разом із пакетом документів зазначених
в 44 графі вищезазначеної ЕМД.

Відповідно до положень ч.І ст.54 МКУ
митний орган здійснює контроль
правильності визначення митної
вартості товарів під час проведення
митного контролю та митного
оформлення. При цьому, згідно з ч.1 ст.320
МКУ форми та обсяг контролю,
достатнього для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи та
міжнародних договорів України при
митному оформленні, обираються на
підставі результатів спрацювання
системи управління ризиками.

При розгляді наданого пакету
документів, керуючись положеннями ч.3
ст.53 та ч.5 ст.54 МКУ, враховуючи
згенеровані системою АСАУР митні
формальності 105-2 обов'язкова (можливе
заниження митної вартості, здійснити
порівняння з ідентичними та подібними
товарами) та 106-2 - обов'язкова
(витребування документів, які
підтверджують митну вартість товарів),
було встановлено, що подані
декларантом документи містять
розбіжності та не містять всіх
відомостей що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів відповідно до обраного
декларантом методу визначення митної
вартості за заявленою ЕМД (відповідно
до сертифіката якості товару відсутній
розрахунок ціни із урахуванням якості,
за даними МД країни експорту ціна
товару становить 134 дол.США/тн на умовах
поставки DAP Коммунарськ при непрямому
зовнішньоекономічному договорі, тоді
як згідно додатку від 31.08.2013 №4 на
умовах поставки DAP Коммунарськ ціна
становить 135 дол.США/тн), при цьому
декларантом не надано документів що
містять відомості про вартість
перевезення оцінюваних товарів, що
передбачено ч.2 ст.53 МКУ.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 53 МКУ у
разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
додаткові документи.

У зв'язку з вищевикладеним, на підставі
ч.3 ст.53 п.1-2 ч.5 ст.54 МКУ декларанту було
запропоновано подання таких
додаткових документів: рахунки про
здійснення платежів третім особам на
користь продавця якщо такі платежі

здійснюються за умовами, визначеними
договором; виписку з бухгалтерської
документації; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; інші додаткові наявні
документи за власним бажанням
відповідно до положень ч.6 ст.53 МКУ:

(також документи що містять відомості
про вартість перевезення оцінюваних
товарів; якщо здійснювалось
страхування - страхові документи, а
також документи що містять відомості
про вартість страхування; розрахунок
ціни із урахуванням якості товару).

Листом від 10.10.2013 № 003-2446/1 декларант
надав витяг журналу «Метал Експерт»
від 16.09.2013 № 37 (217) з котируванням
вугілля у вересні 2013 та відмовився
надати інші запрошені документи.

Таким чином, декларантом не виконано
вимоги п.2 ч.2 ст.52 МКУ щодо обов'язку
надання органу доходів і зборів
достовірних відомостей про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню, та ч.3 ст.53 МКУ в
частині обов'язку надання додаткових
документів.

Згідно з ч.2 ст.58 МКУ, метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

В даному випадку документально не
було підтверджено включення витрат
на транспортування вантажу як однієї
із складових митної вартості, що
передбачено ч.2 ст.53 МКУ та не надані
документи щодо розрахунку ціни товару
відповідно до інформації зазначеної у
сертифікатах якості. Тобто, декларант
не надав додаткових документів та не
спростував виниклі сумніви щодо
формування ціни товару та включення
всіх складових до митної вартості
товару.

З урахуванням зазначеного, керуючись
положеннями Угоди про застосування ct.VII
ГАТТ 1994 року, МКУ, зокрема вимогами ч.6
ст.54 та ч.2 ст.58 МКУ, враховуючи
результати перевірки заявленої
декларантом митної вартості за
наданими ним документами, перелік яких
зазначено у графі 44 МД та ненаданням
інших додатково запрошених документів
згідно із переліком та відповідно до
умов, зазначених у ч.3 та 6 ст.53 МКУ,
відсутністю у зв'язку з неподанням
таких документів відомостей, що
підтверджують числове значення митної
вартості та пояснюють виникли
розбіжності, у застосуванні заявленого
декларантом методу визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються у
відповідності до вимог статті 58 МКУ
було відмовлено.

Органом Міндоходів було проведено
консультацію з декларантом згідно з
вимогами п.4 ст.57 МКУ та ч.5 ст.55, в
процесі якої йому надано роз'яснення
щодо причин незастосування
попереднього методу визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються. Метод
визначення митної вартості за ціною
договору щодо ідентичних товарів
відповідно до положень ст.59 МКУ
неможливо було застосувати - в зв'язку
із відсутністю відповідної інформації
у митного органу та ненаданням
декларантом відповідної інформації.
Таким чином митну вартість товару було
визначено відповідно до ст.60 МКУ (за
ціною договору щодо подібних товарів)
на підставі рівня митної вартості
подібного товару «Вугілля кам'яне
бітумінозне коксівне марки "ОС"» на
однакових і поставки із розрахунку 150
дол.США/тн ( МД від 23.09.2013 №702020001/2013/009395,
від 28.09.2012 №39/2012-STL-AL., Додаток від 29.03.2013
№7, враховуючи застосування, хімічний
склад).

Також, декларанту було повідомлено, що
згідно ст.52 МКУ він має право: - письмово
звертатися до митного органу з
проханням випустити товари, що
декларуються, у вільний обіг під
гарантій відповідно до розділу X МКУ
або сплатити митні платежі згідно з
митною вартістю цих товарів,
визначеною митним органом, у разі
відсутності у них на день митного
оформлення достатньої інформації,
необхідної для визначення числових
значень складових митної вартості, або
у разі їх незгоди з митною вартістю,
визначеною митним органом; - оскаржити
рішення про коригування заявленої
митної вартості у митному органі
вищого рівня відповідно до глави 4
цього Кодексу або до суду.

В цей же день, 10.10.2013 декларантом
підприємства ПАТ "Алчевськкокс"
відповідно до вищезазначеного рішення
була оформлена ЕМД № 702020001/2013/010114, на
товар, щодо якого було прийнято рішення
про коригування митної вартості від
10.10.2013 № 702020001/2013/000742/2, із заявленням
митної вартості за методом визначення
митної вартості за ціною договору щодо
ідентичних товарів та зі сплатою
митних платежів згідно з митною
вартістю, визначеною митним органом.
Таким чином, з урахуванням положень п. 2
ч. 3 ст. 52 МКУ декларант погодився з
митною вартістю, визначеною митним
органом.

Усе вищезазначене стосується також
оскаржуваних рішення Луганської
митниці Міндоходів про визнання митної
вартості товарів № 702020001/2013/000853/2 від 11
листопада 2013 року та картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України № 702020001/2013/00213.

Щодо повернення Публічному
акціонерному товариству «Алчевський
коксохімічний завод» надмірно
сплачене ПДВ у сумі 359 622,66 грн. перший
відповідач зазначає, що відповідно до
отриманого листа першого відповідача
від 15.04.2014 №4511/8/28-05-40-10-03 встановлено, що
позивачем у декларації з ПДВ за жовтень
2013 до складу податкового кредиту
(розділ II) у рядку 12.1 (колонка Б)
включено ПДВ за ВМД №702020001/2013/010114 від
10.10.2013 року у розмірі 1 995 268,61 грн.
(включено до Реєстру виданих та
отриманих податкових накладних за
жовтень 2013 у рядку 550).

По декларації з ПДВ за жовтень 2013 року
заявлено від'ємне значення різниці між
сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту (рядок 19) у
розмірі 16 854 463 грн.

У наступному звітному (податковому)
періоді (декларація з ПДВ за листопад
2013) задеклароване позитивне значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту (рядок 18) у розмірі 33 470 863 грн.

Таким чином, сума ПДВ за ВМД
№702020001/2013/010114 від 10.10.2013 у розмірі 268,61
грн. вплинула на розмір суми від'ємного
значення (16 854 863 гри.), заявленого в
декларації з ПДВ за жовтень 2013 та
розмір суми ПДВ, яка підлягає
нарахуванню (рядок 25 дорівнює 16 615 976
грн.) по декларації з ПДВ за листопад 2013.

У декларації з ПДВ за листопад 2013 до
складу податкового кредиту (розділ II) у
рядку 12.1 колонка Б) включено ПДВ за ВМД
№702020001/2013/011443 від 11.11.2013 року у розмірі
1600957,94 грн. (включено до Реєстру виданих
та отриманих податкових накладних за
листопад 2013 року у рядку 286).

По декларації з ПДВ за листопад 2013
задекларовано позитивне значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту (рядок 18) у розмірі 33 470 839 грн.

Таким чином, сума ПДВ за ВМД
№702020001/2013/011443 від 11.11.2013 року у розмірі
1600957,94 грн., вплинула на розмір суми
позитивного значення (33 470 839 грн.),
заявленого в декларації з ПДВ за
листопад 2013 та розмір суми ПДВ, яка
підлягає нарахуванню за підсумками
поточного звітного періоду (рядок 25) по
декларації з ПДВ за листопад 2013 року
(16615976 грн.).

З огляду на вищевказане, перший
відповідач вважає, що позовні вимоги
ПАТ «Алчевський коксохімічний завод»
до Луганської митниці Міндоходів, ГУ
ДКСУ у Луганській області є
безпідставними, та такими, що не
підлягають задоволенню.

Представник другого відповідача -
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Луганській області, належним чином
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи, у судове засідання не
прибув, причини неявки суду не
повідомив.

11 квітня 2014 року представником другого
відповідача через канцелярію суду були
надані заперечення проти
адміністративного позову, відповідно
до яких зазначено, що на теперішній час
існує наступні два способи та порядки
повернення надміру сплачених платежів
з Державного бюджету України. А саме -
митний орган добровільно готує
висновок про повернення з Державного
бюджету України помилково та/або
надмірно зарахованих до бюджету митних
платежів.

Цей Порядок повернення надмірно
сплачених платежів встановлено
спільним наказом Державної митної
служби України, Державного
казначейства України від 20 липня 2007
року №611/147, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 25 вересня
2007 р. за №1095/14362 «Про «затвердження
Порядку взаємодії митних органів з
органами Державного казначейства
України в процесі повернення з
Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи».

Відповідно до зазначеного Порядку,
Митний орган на підставі заяви
платника готує висновок повернення з
Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи (далі висновок про повернення),
та не пізніше п'яти робочих днів від дня
прийняття керівником, заступником
керівника) митного органу рішення про
повернення з Державного бюджету
України помилково та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних та інших
платежів, контроль за справлянням яких
покладається на митні органи,
направляє його для виконання
відповідному органу Казначейства
разом із супровідним листом, в якому
вказується кількість висновків,
загальна сума, яка підлягає поверненню,
а також наводиться перелік висновків
із зазначенням такої інформації та
дати висновку, найменування юридичної
або ім'я фізичної особи - платника, ідн.
коду за ЄДРПОУ платника - юридичної
особи або ідентифікаційного номера за -
фізичної особи (за наявності), суми, яка
підлягає поверненню за кожним з
висновків.

Висновки про повернення реєструються
органами Казначейства в журналі обліку
висновків наданих митними органами.

На підставі отриманого Висновку про
повернення відповідний орган
Казначейства готує платіжні документи
на перерахування коштів з рахунку з
обліку доходів державного бюджету на
рахунок, зазначений у Висновку про
повернення, та протягом п'яти робочих
днів від дати отримання Висновку про
повернення здійснює повернення коштів
з бюджету.

Інший спосіб повернення з Державного
бюджету помилково та/або надмірно
бюджету митних платежів здійснюється
органами Казначейства на підставі
рішення наведеному нижче порядку.

Згідно п. 19 Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного
бюджетів або бюджетних установ,
затвердженого ПКМУ №845 від 03.08.2011 (в
редакції від 30.01.2013) - безспірне
списання коштів державного та місцевих
бюджетів і їх пер рахунок, зазначений у
виконавчому документі про стягнення
надходжень бюджету або виконання
рішення про стягнення надходжень
бюджету, здійснюються органами
відповідного рахунка, на який такі
кошти зараховані, шляхом оформлення
розрахункових

П. 22 даного Порядку, зазначено, що
стягувач, на користь якого прийняті
судові рішення стягнення коштів,
зарахованих до державного бюджету в
іноземній валюті, подає документи
зазначені у пункті 6 цього Порядку, до
Казначейства.

Для виконання рішень про стягнення
сплачених до бюджету митних платежів
орган Казначейства після закінчення
строку подання органом, що контролює
справляння надходжень бюджету, передає
виконавчий документ та інші документи,
необхідні для його виконання, до
Казначейства. Казначейство здійснює
списання коштів державного бюджету та
перераховує такі кошти на рахунок
стягувача.

Додатково повідомляємо, що згідно
Порядку здійснення безспірного
списання коштів державного бюджету
щодо виконання судових рішень про
сплачення до бюджету митних платежів,
затвердженого Наказом ДКСУ № 35 від
07.03.2012 Головні управління Державної
казначейської служби України у разі
надходження виконавчого документа
суду про стягнення сплачених до
бюджету митних платежів повідомляють
протягом п'яти робочих днів після
надходження такого документа
відповідний орган, що контролює
справляння надходжень бюджету, про
надходження зазначеного виконавчого
документа та, у разі потреби,
звертаються до цього органу за
інформацією про підтвердження
зарахування коштів до державного
бюджету або встановлення залишку
неповернутих з державного бюджету
коштів.

На теперішній час до Головного
управління Державної казначейства
України у Луганській області не
надходило відповідних документів, на
підставі яких можливо здійснити
повернення надмірно сплачених митних
платежів та податку на додану вартість.

Просив суд відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Згідно із ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 МКУ митниця є
митним органом, який у зоні своєї
діяльності забезпечує виконання
завдань, покладених на органи доходів і
зборів.

Наказом Державної митної служби
України № 894 від 10.08.2010 затверджено
Положення про Луганську митницю (у
редакції від 14.07.2011 № 631) за яким
відповідач є органом виконавчої влади
в галузі митної справи, безпосередньо
забезпечує дотримання законодавством
України з питань митної справи,
справляння податків, зборів та інших
платежів та виконання інших завдань,
покладених на митну службу України.

Судом встановлено, що Публічне
акціонерне товариство «Алчевський
коксохімічний завод» зареєстровано в
якості юридичної особи, , та внесено до Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України (том І а.с. ).

31 липня 2013 року між позивачем та
компанією "Сибуглемет Импекс Лимитед"
(Кипр) було укладено
зовнішньоекономічний контракт №
SІ-AK-01/2013, в межах якого позивачем на
митну територію України у вересні 2013
року на умовах DAP станція Комунарськ
(ІНКОТЕРМС 2010) було ввезено ватаж:
вугільний концентрат марки «ОС» (том І
а.с.26-40).

Товар надійшов для розмитнення на
Луганську митницю. На підставі
вищезазначеного контракту № SI-AK-01/2013 та
додатків до нього позивачем було
заявлено до митного оформлення в
режимі імпорту зазначений товар (ВМД
№702020001/2013/010081, ВМД №702020001/2013/011421) за
ціною договору, а саме 135 долара США за
одну тону, та надано декларацію митної
вартості за формою ДМВ-1 і необхідний
пакет документів, передбачений Митним
кодексом України (том І а.с.41-50).

10 жовтня 2013 року та 11 листопада 2013 року,
відповідач-1, для митного оформлення
вантажу пред'явив позивачу вимогу про
надання:

- рахунків про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами
визначеними договором (угодою,
контрактом);

- виписки з бухгалтерської
документації;

- каталогів, специфікації,
прейскуранти виробника товару;

- інших додаткових документів.

10 жовтня 2013 року та 11 листопада 2013 року
відповідачем-1 були прийняті рішення
№702020001/2013/000742/2 до ВМД №702020001/2013/010081 та
№702020001/2013/000853/2 до ВМД №702020001/2013/011421,
згідно з якими визначення митної
вартості товару за ціною угоди щодо
товарів, які імпортуються неможливо у
зв'язку з відмовою декларанта в наданні
додаткових документів.

А також зазначено, що у зв'язку з
неможливістю застосування першого
методу, зазначеного у статті 59 Митного
кодексу України митну вартість
оцінюваного товару визначено
відповідно до ст. 60 Митного кодексу
України за ціною договору щодо
ідентичних товарів на підставі рівня
митної вартості подібного товару:
«вугілля кам'яне бітумінозне коксівне
марки «ОС» на однакових умовах
поставки із рахунку 150 дол. США/тн. (МД
від 23.09.13 № 702020001/2013/009395 договір № 39/2012 -
STL - AL від 28.09.2012 року, додаток №7 від
29.03.13р.).

Щодо рішення №702020001/2013/000853/2 до ВМД
№702020001/2013/011421, зазначено, що у зв'язку з
неможливістю застосування першого
методу, зазначеного у статті 59 Митного
кодексу України митну вартість
оцінюваного товару визначено
відповідно до ст. 60 Митного кодексу
України за ціною договору щодо
подібних товарів у відповідності до
раніше проведеного митного оформлення
товару: «вугілля кам'яне бітумінозне
коксівне марки «ОС» з урахуванням
одного географічного регіону
видобутку, однакових умов поставки,
схожих характеристик та однакового
призначення із розрахунку 150 дол.
США/тн. (МД від 11.10.13 № 702020001/2013/010165
контракт від 28.09.2012 № 39/2012 - STL - AL,
додаток №7 від 29.03.13р.) (том І а.с.16-19).

10.10.2013 року та 11.11.2013 року відповідач-1
картками відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
702020001/2013/000161 та №702020001/2013/000213, відмовив
позивачеві в митному оформленні
товару. Підставою для відмови в митному
оформленні зазначено: проведення
митної оцінки (рішення про визначення
митної вартості №702020001/2013/000742/2 та
№702020001/2013/000853/2) (том І а.с.20-25).

Для підтвердження митної вартості
оцінюваного товару - ціни, що підлягає
сплаті продавцю, позивачем були надані
документи у повній відповідності з
приписами ст.53 МКУ, що підтверджують
митну вартість товару, тобто документи,
що у повному обсязі підтверджують
митну вартість товару, а також:

- висновок ДП
Укрпромзовнішекспертиза № 4369 від 27.09.13,
де зазначено, що рівень цін, що склався
на коксівне вугілля марки «ОС» на
внутрішньому ринку та світовому ринку,
на умовах поставки DAP - кордон Росія -
Україна може становити 122-135,5 дол. США.
за тн.

- висновок ДП Укрпромзовнішекспертиза
№ 5057 від 06.11.13, де зазначено що рівень
цін, що склався на коксівне вугілля
марки «ОС» на внутрішньому ринку та
світовому ринку, на умовах поставки DAP -
кордон Росія - Україна може становити
122-140,5 дол. США. за тн.;

- лист №003-2446/1 від 10.10.13р. ПАТ
«Алчевськкокс»: пояснення про
неможливість надання платіжних
доручень про здійснення платежів
третім особам;

- лист №003-2656/1 від 11.11.13р. ПАТ
«Алчевськкокс»: пояснення на запит
митниці;

- ліцензія на імпорт №00850, що
підтверджує зазначену вартість
вугілля;

- ліцензія на імпорт №00956, що
підтверджує зазначену вартість
вугілля;

- контракт з третіми особами №18/09/13 від
18.07.13 з додатками;

- виписку з журналу «Новости рынков
угля»;

- докази 100% оплати партії товару,
платіжні доручення, посвідчення
якості, інвойси (том І а.с. 56-99,211-222,224-250).

Позивачем були надані відповідачу
належним чином оформлені передплатні
рахунки, а також були надані:

- рахунок - фактура;

- рахунок фірми виробника, де
зазначено ціна виробника на умовах DAP
Комунарськ встановлюється у розмірі 134
дол. США за тн., що також
підтверджується умовами контракту з
третіми особами;

- декларація на товари ЕК
(експортна декларація) (том І а.с.52-55,223).

В даному випадку митна вартість
імпортного вугілля визначена у
контракті та додатку до нього. Згідно
умов контракту та умов поставки,
позивач не несе додаткових витрат, які
обумовлюють коригування митної
вартості вугілля, а отже - будь-який
інший документ, окрім тих що були
надані, не в змозі підтвердити ціну
товару, що сплачена чи підлягає сплаті
на користь нерезидента-постачальника.

Підтвердженням цього доводу також є
умови контракту між позивачем та
компанією "Сибуглемет Импекс Лимитед"
(Кипр), згідно якого поставка товару
здійснюється на умовах DAP ст.
Комунарськ.

Відповідно до Закону України від 16.04.91 N
959-ХП "Про зовнішньоекономічну
діяльність" (із змінами і доповненнями)
на Мінекономіки покладено функції з
ліцензування експорту та імпорту
товарів.

Відповідно до статті 16 Закону України
від 16.04.91 N 959-ХП "Про
зовнішньоекономічну діяльність" (із
змінами і доповненнями) митне
оформлення товарів, експорт та імпорт
яких підлягає ліцензуванню,
здійснюється тільки за наявності
відповідної ліцензії, тобто під час
декларування товару суб'єкт
зовнішньоекономічної діяльності подає
митному органу ліцензію, яка додається
до вантажної митної декларації, що і є
однією з підстав для пропуску такого
товару через митний кордон України.

Згідно наказу Мінекономіки від 14.09.2007 №
302 "Про затвердження
нормативно-правових актів щодо
ліцензування імпорту товарів та
внесення змін до Порядку розгляду
заявок на видачу ліцензій у сфері
нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності в
Міністерстві економічного розвитку і
торгівлі України" (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 26 вересня
2007 р. за N 1100/14367) однією з підстав для
одержання ліцензії на експорт (імпорт)
товарів є зовнішньоекономічний
договір (контракт) з усіма додатками та
специфікаціями до нього, який
проходить державну експертизу на
відповідність ціни, зазначеної у
контракті рівня цін, що склався на
вугілля на внутрішньому ринку та
світовому ринку.

Таким чином, надаючи ліцензію на
імпорт, держава дає дозвіл на імпорт
вугілля по ціні, зазначеної у
контракті.

Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 51 Митного
кодексу України митна вартість
товарів, що переміщуються через митний
кордон України, визначається
декларантом відповідно до норм цього
Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, визначається
відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно вимог ч.ч. 1,8,9 статті 52 Митного
кодексу України заявлення митної
вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою.

У декларації митної вартості
наводяться відомості про метод
визначення митної вартості товарів,
числове значення митної вартості
товарів та її складових, умови
зовнішньоекономічного договору, що
мають відношення до визначення митної
вартості товарів, та надані документи,
що підтверджують зазначене.

Відомості, зазначені у частині восьмій
цієї статті, є відомостями, необхідними
для митних цілей.

Відповідно до статті 53 Митного кодексу
України у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає органу
доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
ішостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має
обґрунтовані підстави вважати, що
існуючий взаємозв'язок між продавцем і
покупцем вплинув на заявлену
декларантом митну вартість, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів, крім
документів, зазначених у частинах
другій та третій цієї статті, подає (за
наявності) такі документи: 1) виписку з
бухгалтерських та банківських
документів покупця, що стосуються
відчуження оцінюваних товарів,
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; 2) довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам; 3)
розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа
за власним бажанням може подати
додаткові наявні у них документи для
підтвердження заявленої ними митної
вартості товару.

Із змісту вищезазначеної норми
вбачається, що вона не зобов'язує
позивача надати повний перелік
документів відповідно до наведеної
статті, а норма статті вказує на те, що
витребування таких документів може
мати місце у випадку наявності
обґрунтованих підстав для сумніву у
достовірності поданих декларантом
відомостей.

Згідно статті 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється органом доходів і зборів
під час проведення митного контролю і
митного оформлення шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів орган доходів і
зборів визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55цього Кодексу.

Орган доходів і зборів з метою
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів має
право:

1) упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим
Кодексом, письмово запитувати від
декларанта або уповноваженої ним особи
встановлені статтею 53 цього Кодексу
додаткові документи та відомості, якщо
це необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим
Кодексом, здійснювати коригування
заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному
статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки
правильності визначення митної
вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до органів доходів і
зборів інших країн із запитами щодо
надання відомостей, необхідних для
підтвердження достовірності заявленої
митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю.

Орган доходів і зборів може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і
зборів документально підтвердженої
офіційної інформації органів доходів і
зборів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

У разі якщо під час проведення митного
контролю орган доходів і зборів не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

Відповідно до ч.1 статті 55 Митного
кодексу України рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
органом доходів і зборів у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо органом доходів і
зборів у випадках,
передбаченихчастиною шостою статті 54
цього Кодексу, виявлено, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів.

Аналіз наведених норм, дає підстави
вважати, що органи доходів і зборів
мають виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості.

Згідно статті 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до статті 58 Митного кодексу
України метод визначення митної
вартості за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, застосовується
у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у
якому товари можуть бути перепродані
(відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на
вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або
їх ціни відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між
собою особи або хоч і пов'язані між
собою особи, однак ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи,
зазначені у пункті 2 частини першої
статті 57 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за товари, якщо вони продаються
на експорт в Україну, скоригована в
разі потреби з урахуванням
положеньчастини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Платежі можуть бути здійснені прямо чи
опосередковано. Прикладом
опосередкованого платежу може бути
врегулювання покупцем повністю чи
частково боргу продавця.

Платежі необов'язково повинні бути
здійснені у вигляді переказу грошей
(зокрема, але не виключно). Такі платежі
можуть бути здійснені шляхом
акредитива, інкасування або за
допомогою інших розрахунків (вексель,
передача цінних документів тощо).

Термін "ціна, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті" стосується лише
ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або
інші платежі покупця на користь
продавця, не пов'язані з оцінюваними
товарами, не є частиною митної
вартості. Додавання, якщо вони не
включалися до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, згідно з
цією статтею робляться лише на основі
об'єктивних даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню.

Розрахунки згідно із цією статтею
робляться лише на основі об'єктивних
даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню.

Виходячи з вказаної норми Закону
позивач повинен підтвердити митному
органу лише ціну, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті продавцю
товару, тобто загальну сума всіх
платежів, які були здійснені або які
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів на користь продавця
та/або на користь продавця через третіх
осіб, та/або на пов'язаних з продавцем
осіб.

Як вбачається з пояснень першого
відповідача, причиною для витребування
митним органом додаткових документів
від декларанта стало те, що спрацювала
автоматизована система аналізу та
управління ризиками, згідно з даними
якої товар подібний тому, що
задекларовано позивачем, раніше
розмитнювався за більшою вартістю, ніж
задекларована позивачем.

Відповідно до статті 361 Митного кодексу
України з метою запобігання,
прогнозування і виявлення порушень
законодавства України з питань
державної митної справи органи доходів
і зборів застосовують систему
управління ризиками для визначення
товарів, транспортних засобів,
документів і осіб, які підлягають
митному контролю, форм митного
контролю, що застосовуються до таких
товарів, транспортних засобів,
документів і осіб, а також обсягу
митного контролю. При цьому, управління
ризиками - робота органів доходів і
зборів з аналізу ризиків, виявлення та
оцінки ризиків, розроблення та
практичної реалізації заходів,
спрямованих на мінімізацію ризиків,
оцінки ефективності та контролю
застосування цих заходів. Цілями
застосування системи управління
ризиками є, зокрема: запобігання,
прогнозування і виявлення порушень
законодавства України з питань
державної митної справи; забезпечення
більш ефективного використання
наявних у органів доходів і зборів
ресурсів та зосередження їх уваги на
окремих згрупованих об'єктах аналізу
ризику, щодо яких є потреба у
застосуванні окремих форм митного
контролю або їх окупності, а також у
підвищенні ефективності митного
контролю (областях ризику); прискорення
митного оформлення товарів, що
переміщуються через митний кордон
України.

Орган доходів і зборів при здійсненні
митного контролю, у тому числі й з
питань контролю правильності
визначення митної вартості, має діяти у
спосіб, визначений Митним кодексом
України, а відомості, які містяться в
автоматизованій системі аналізу та
управління ризиками, мають лише
допоміжний інформаційний характер при
прийнятті органом доходів і зборів
відповідних рішень.

Та обставина, що в автоматизованій
системі аналізу та управління ризиками
є інформація про те, що подібний товар у
попередні періоди розмитнювався за
вартістю більшою, ніж задекларована
декларантом, за відсутності інших
визначених законом підстав, що
обумовлюють межі і способи здійснення
органом доходів і зборів контролю
митної вартості, не утворює підстав для
відмови у визнанні заявленої
декларантом митної вартості за
основним методом та її визначенні за
другим методом визначення митної
вартості за ціною договору щодо
ідентичних або подібних товарів, адже
торгові відносини є різноманітними,
здійснюються на принципах автономії
волі та свободи договору, при цьому
безліч обставин можуть впливати на їх
ціну (характеристика товару, виробник,
торгова марка, умови і обсяги поставок,
наявність знижок тощо). Автоматизована
система аналізу та управління ризиками
з об'єктивних причин не може містити
усієї інформації, що стосується
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності, товарів і умов їх продажу,
тому такі дані не можуть мати більше
значення, ніж надані декларантом
первинні документи про товар.

Сама по собі різниця між вартістю
товару, задекларованого особою та
вартістю подібних (аналогічних)
товарів, що розмитнювались цією ж чи
іншими особами у попередніх періодах,
ще не свідчить про наявність порушень з
боку декларанта і не є підставою для
автоматичного збільшення митної
вартості товарів до показників
автоматизованій системі аналізу та
управління ризиками.

Згідно статті 59 Митного кодексу
України у разі якщо митна вартість
оцінюваних товарів не може бути
визначена згідно з положеннями статті
58 цього Кодексу, за основу для її
визначення береться вартість операції
з ідентичними товарами, що продаються
на експорт в Україну з тієї ж країни і
час експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу
визначення митної вартості за основу
береться прийнята органом доходів і
зборів вартість операції з ідентичними
товарами з дотриманням умов,
зазначених у цій статті. При цьому під
ідентичними розуміються товари,
однакові за всіма ознаками з
оцінюваними товарами, у тому числі за
такими, як:

1) фізичні характеристики;

2) якість та репутація на ринку;

3) країна виробництва;

4) виробник.

Незначні зовнішні відмінності не
можуть бути підставою для відмови у
розгляді товарів як ідентичних, якщо в
цілому такі товари відповідають
вимогам частини другої цієї статті.

Ціна договору щодо ідентичних товарів
береться за основу для визначення
митної вартості товарів, якщо ці товари
ввезено приблизно в тій же кількості та
на тих же комерційних рівнях, що й
оцінювані товари.

У разі відсутності такого продажу
використовується вартість операції з
ідентичними товарами, що продавалися в
Україну в іншій кількості та/або на
інших комерційних рівнях. При цьому їх
ціна коригується з урахуванням
зазначених розбіжностей незалежно від
того, чи веде це до збільшення або
зменшення вартості. Інформація, що
використовується при здійсненні
коригування, повинна бути
документально підтверджена.

У разі якщо кошти та витрати, зазначені
в пунктах 5-7 частини десятої статті 58
цього Кодексу, включаються у вартість
операції, здійснюється коригування для
врахування значної різниці в таких
коштах і витратах між оцінюваними
товарами та відповідними ідентичними
товарами, що зумовлено різницею у
відстанях і способах транспортування.

У разі якщо для цілей застосування
цього методу виявляється більш як одна
вартість договору щодо ідентичних
товарів, для визначення митної
вартості оцінюваних товарів
використовується найменша така
вартість.

Згідно статті 60 Митного кодексу
України у разі якщо митна вартість
оцінюваних товарів не може бути
визначена згідно з положеннями статей
58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість
береться прийнята органом доходів і
зборів вартість операції з подібними
(аналогічними) товарами, які продано на
експорт в Україну і час експорту яких
збігається з часом експорту оцінюваних
товарів або є максимально наближеним
до нього.

Під подібними (аналогічними)
розуміються товари, які хоч і не
однакові за всіма ознаками, але мають
схожі характеристики і складаються зі
схожих компонентів, завдяки чому
виконують однакові функції порівняно з
товарами, що оцінюються, та вважаються
комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними
(аналогічними), враховуються якість
товарів, наявність торгової марки та
репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних
(аналогічних) товарів береться за
основу для визначення митної вартості
товарів, якщо ці товари ввезено
приблизно в тій же кількості і на тих же
комерційних рівнях, що й оцінювані
товари.

У разі якщо такого продажу не виявлено,
використовується вартість операції з
подібними (аналогічними) товарами, які
продавалися в Україну в іншій
кількості та/або на інших комерційних
рівнях. При цьому їх ціна коригується з
урахуванням зазначених розбіжностей
незалежно від того, чи веде це до
збільшення або зменшення вартості.
Інформація, що використовується при
здійсненні коригування, повинна бути
документально підтверджена.

У разі якщо кошти та витрати, зазначені
в пунктах 5-7 частини десятої статті 58
цього Кодексу, включаються у вартість
операції, здійснюється коригування для
врахування значної різниці у таких
коштах і витратах між оцінюваними
товарами та відповідними подібними
(аналогічними) товарами, що зумовлено
різницею у відстанях і способах
транспортування.

У разі якщо для цілей застосування
цього методу виявляється більш як одна
вартість договору щодо подібних
(аналогічних) товарів, для визначення
митної вартості оцінюваних товарів
використовується найменша така
вартість.

З вищенаведеного вбачається, що вимоги
статті 60 Митного Кодексу України,
застосовуються лише у разі, якщо митна
вартість оцінюваних товарів не може
бути визначена згідно з положеннями
статей 58 і 59 цього Кодексу, тобто за
першим методом, який обрав позивач, а
саме визначення митної вартості за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту.

Позивач, відповідно до ст.53 Митного
кодексу України, надав органу доходів і
зборів повний пакет документів для
визначення митної вартості вугілля -
ціни, що сплачена або підлягає до
сплати продавцю.

Документи, які були надані позивачем у
повному обсязі підтверджують ціну, що
ним була сплачена продавцю оцінюваного
товару.

В даному випадку матеріали справи не
містять доказів того, що використані
декларантом відомості при визначенні
митної вартості імпортованого вугілля
за 1-м методом є недостовірними, чи
такими, які не піддаються обчисленню та
є необ'єктивними, тобто такими, які на
думку органу доходів і зборів,
перешкоджають застосуванню 1-го методу
визначення митної вартості
імпортованого товару. Наданими
позивачем документами підтверджена
митна вартість придбаного вугілля в
сумі 135 дол. США за 1 т. Оплата за товар
здійснена і ці обставини сторонами не
спростовуються.

Позивачем надано достатньо доказів
обґрунтованості митної вартості
вугілля 135 дол. США/т. і ці обставини
наданими відповідачем доказами не
спростовані.

Митницею, як суб'єктом владних
повноважень, суду не наведено
обґрунтованих доказів, чому
представлені документи, які базуються
на об'єктивних даних, не можуть бути
підставою для визначення митної
вартості за 1-м основним методом її
визначення, враховуючи відсутність
умов, що унеможливлюють використання
обраного декларантом методу
визначення митної вартості.

Внаслідок пред'явлення відповідачем
протиправних вимог про надання
додаткових документів відбулося
штучне створення незаконних підстав
для подальшого прийняття відповідачем
рішення про відмову в застосуванні 1-го
методу оцінки митної вартості за
митними деклараціями №702020001/2013/010081 та
№702020001/2013/0008101, та її визначення митним
органом за 3-м методом за ціною із
розрахунку 150 дол. США за тонну, яка на 15
дол. США за тонну вище задекларованої
позивачем.

Суд вважає необґрунтованим посилання
відповідача на неможливість
визначення митної вартості товару за
ціною угоди щодо товарів, які
імпортуються, у зв'язку з ненаданням
декларантом інших додатково
запрошених документів, оскільки такі
документи, як було зазначено вище, було
надано.

Позивачем доведено протиправність
відмови відповідача у митному
оформленні товару, за вказаною
позивачем ціною.

Виходячи із наявних матеріалів справи,
та документів наданих для митного
оформлення, оцінюючи докази у їх
взаємній сукупності, суд не вбачає
відсутність будь-яких умов чи
застережень, які унеможливлюють
визначення вартості імпортованого
вугілля за 1 методом.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, про протиправність та
необґрунтованість рішень митного
органу 702020001/2013/000742/2 від 10 жовтня 2013
року, № 702020001/2013/000853/2 від 11 листопада 2013
року та прийнятих карток відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України № 702020001/2013/00161, №
702020001/2013/00213.

З ціллю повного захисту прав позивача,
суд вважає за можливе застосувати ст. 11
КАС України, та визнати картки відмови
в прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України № 702020001/2013/00161, №
702020001/2013/00213 протиправними.

На підставі рішень Луганської митниці
Міндоходів про визнання митної
вартості товарів №702020001/2013/000742/2 до ВМД
№702020001/2013/010081 та №702020001/2013/000853/2 до ВМД
№702020001/2013/011421 у жовтні та листопаді 2013
р. ПАТ «Алчевськкокс» було подано до
митного оформлення нові ВМД і
декларації митної вартості, в яких
зазначена митна вартість товарів за
третім методом за ціною визначеною
митним органом в рішенні - 150 дол. США/тн,
та сплачено ПДВ у сумі 3 596 226,55 грн.
(замість 3 236 603,89 грн. при визначенні
митної вартості по ціні контракту 135
дол. США), переплата ПДВ (із рахунку 150
дол. США) складає 359 622,66 грн.

Позивачем було сплачено до державного
бюджету України за поставку вугілля
кам'яного бітумінозного коксівного
марки «ОС» митну вартість визначену у
деклараціях із розрахунку 150 дол. СШАт,
що не заперечували сторони по справі та
було подано до органу доходів і зборів
податкові декларації з податку на
додану вартість (том І а.с.100-107, 253,254).

Відповідно до статті 301 Митного кодексу
України повернення помилково та/або
надміру сплачених сум митних платежів
здійснюється відповідно до Бюджетного
та Податкового кодексів України.

У разі виявлення факту помилкової
та/або надмірної сплати митних
платежів орган доходів і зборів не
пізніше одного місяця з дня виявлення
такого факту зобов'язаний повідомити
платника податків про суми надміру
сплачених митних платежів.

Помилково та/або надміру зараховані до
державного бюджету суми митних
платежів повертаються з державного
бюджету в порядку, визначеному
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Якщо надмірна сплата сум митних
платежів сталася внаслідок помилки з
боку посадових осіб органу доходів і
зборів, повернення надміру сплачених
сум митних платежів здійснюється у
першочерговому порядку.

Повернення сум відповідних митних
платежів здійснюється також у разі,
якщо: 1) законом передбачено повернення
сум сплаченого мита при поміщенні
товарів у митний режим реімпорту або у
митний режим реекспорту відповідно до
розділу V цього Кодексу, а також в інших
випадках, визначених цим Кодексом; 2) у
випадках та в порядку, визначених цим
Кодексом, здійснюється зміна раніше
заявленого митного режиму, якщо суми
митних платежів, належних до сплати при
поміщенні товарів у новий митний режим,
є меншими, ніж суми митних платежів,
сплачених при поміщенні їх у
попередній митний режим; 3)
відновлюється режим найбільшого
сприяння, вільної торгівлі; 4) митну
декларацію змінено або визнано
недійсною; 5) у товарах, що ввозяться на
митну територію України або вивозяться
за її межі, виявлено дефекти або вони
якимось іншим чином не відповідають
погодженим специфікаціям, за умови, що
ці товари не ремонтувалися і не
використовувалися відповідно на
території України та за її межами (крім
операцій, необхідних для виявлення
дефектів або невідповідності) і
повертаються протягом строку,
визначеного підпунктом "а" пункту 3
частини другої статті 78 цього Кодексу;
6) платником податків подано органу
доходів і зборів документи, які
підтверджують наявність у нього на
день подання органу доходів і зборів
митної декларації для митного
оформлення права на звільнення від
сплати митних платежів.

Повернення сум митних платежів у
випадках, передбачених частиною п'ятою
цієї статті, здійснюється у тому самому
порядку, що і повернення помилково
та/або надміру сплачених сум митних
платежів за заявою платника податків
за умови, що така заява подається не
пізніше одного року з дня, наступного
за днем виникнення обставин, що тягнуть
за собою повернення сплачених сум
митних платежів.

Повернення сплачених сум митних
платежів здійснюється у валюті
України. Якщо сплата або стягнення
митних платежів здійснювалася в
іноземній валюті, повернення сум
митних платежів здійснюється за курсом
Національного банку України,
встановленим на день, коли відбулася їх
сплата.

Повернення не здійснюється: 1) якщо сума
митних платежів, що підлягає
поверненню, не перевищує 20 гривень; 2) в
інших випадках, встановлених
Податковим кодексом України.

Оформлення Митницею товару згідно з
поданою позивачем вантажною митною
декларацією є дією суб'єкта владних
повноважень, що породжує для позивача
певні правові наслідки й може бути
оскаржено до суду. При цьому право
позивача на оскарження не залежить від
того чи сам він помилково зазначив
ціну, чи в результаті вказівки митного
органу, оскільки останній має діяти
лише в спосіб, на підставі та в межах
закону.

Враховуючи те, що саме на підставі
рішень Луганської митниці Міндоходів
про визнання митної вартості товарів
№702020001/2013/000742/2 до ВМД №702020001/2013/010081 та
№702020001/2013/000853/2 до ВМД №702020001/2013/011421 у
жовтні та листопаді 2013 р. ПАТ
«Алчевськкокс» було подано до митного
оформлення нові ВМД і декларації
митної вартості, в якої зазначена митна
вартість товарів за третім методом за
ціною визначеною митним органом в
рішенні - 150 дол. США/тн, та сплачено ПДВ
у сумі 3 596 226,55 грн. (замість 3 236 603,89 грн.
при визначенні митної вартості по ціні
контракту 135 дол. США), переплата ПДВ (із
рахунку 150 дол. США) складає 359 622,66 грн.

Згідно пп.17.1.10 ст. 17 Податкового кодексу
України платник податків має право на
залік чи повернення надміру сплачених,
а також надміру стягнутих сум податків
та зборів, пені, штрафів у порядку,
встановленому цим Кодексом.

Податок на додану вартість, який
сплачений на різницю між базою
оподаткування, визначеною за
другорядним та першим методом по
вищезазначеним ВМД у сумі 359 622,66 грн. є
переплатою та таким, що підлягає
поверненню відповідно до пункту 17.1.10
статті 17 Податкового кодексу України.

Повернення надміру сплачених митних
платежів з Державного бюджету України
здійснюється шляхом того, що митний
орган добровільно готує висновок про
повернення з Державного бюджету
України помилково та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних
платежів.

Такий порядок повернення надмірно
сплачених платежів встановлено
спільним наказом Державної митної
служби України, Державного
казначейства України від 20 липня 2007
року №611/147, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 25 вересня
2007 р. за №1095/14362 «Про затвердження
Порядку взаємодії митних органів з
органами Державного казначейства
України в процесі повернення з
Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи».

Даний Порядок регламентує
взаємовідносини митних органів та
органів Державного казначейства
України в процесі повернення помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи.

Відповідно до зазначеного Порядку,
Митний орган на підставі заяви
платника готує висновок про повернення
з Державного бюджету України,
помилково та/або надмірно зарахованих
до бюджету митних та інших платежів,
контроль за справлянням яких
покладається на митні органи (далі -
Висновок про повернення), та не пізніше
п'яти робочих днів від дня прийняття
керівником (заступником керівника)
митного органу рішення про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи, направляє його для виконання
відповідному органу Казначейства
разом із супровідним листом, в якому
вказується кількість висновків,
загальна сума, яка підлягає поверненню,
а також наводиться перелік висновків
із зазначенням такої інформації:
номера та дати висновку, найменування
юридичної або ім'я фізичної особи -
платника, ідентифікаційного коду за
ЄДРПОУ платника - юридичної особи або
ідентифікаційного номера за ДРФО
платника - фізичної особи (за
наявності), суми, яка підлягає
поверненню за кожним з висновків.

Висновки про повернення реєструються
органами Казначейства в журналі обліку
висновків, наданих митними органами.

На підставі отриманого Висновку про
повернення відповідний орган
Казначейства готує платіжні документи
на перерахування коштів з рахунку з
обліку доходів державного бюджету на
рахунок, зазначений у Висновку про
повернення, та протягом п'яти робочих
днів від дати отримання Висновку про
повернення здійснює повернення коштів
з бюджету.

Інший спосіб повернення з Державного
бюджету помилково та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних платежів
здійснюється органами Казначейства на
підставі рішення суду.

З платіжного доручення № 8126 від 25.03.2014
року вбачається, що позивачем за подачу
адміністративного позову майнового
характеру було сплачено судовий збір у
сумі 560,28 грн.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Таким чином, витрати зі сплати судового
збору у сумі 560,28 грн. підлягають
стягненню з Державного бюджету України
на користь позивача.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
у судовому засіданні 29 травня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Складення постанови
у повному обсязі відкладено на 03 червня
2014 року, про що згідно вимог частини 2
статті 167 Кодексу адміністративного
судочинства України повідомлено після
проголошення вступної та резолютивної
частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 11, 17, 69-72, 86, 87, 94, 157-163, 167,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов публічного
акціонерного товариства "Алчевський
коксохімічний завод" до Луганської
митниці Міндоходів, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Луганській області
про визнання протиправним та
скасування рішення, скасування картки
відмови, повернення надмірно
сплаченого податку на додану вартість
у сумі 359622,66 грн., - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Луганської митниці Міндоходів
про визнання митної вартості товарів №
702020001/2013/000742/2 від 10 жовтня 2013 року, №
702020001/2013/000853/2 від 11 листопада 2013 року.

Визнати протиправними та скасувати
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
702020001/2013/00161, № 702020001/2013/00213.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства «Алчевський коксохімічний
завод» надмірно сплачене ПДВ у сумі 359
622,66 грн. (триста п'ятдесят дев'ять тисяч
шістсот двадцять дві гривні 66 коп.).

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства «Алчевський коксохімічний
завод» судовий збір у сумі 560,28 грн.
(п'ятсот шістдесят гривень 28 коп.).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Повний текст постанови складено 03
червня 2014 року.

Суддя
Т.І. Ковальова