Справа № 872/16565/13
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2014 рокусправа № 804/11987/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Іванова С.М.

суддів: Чабаненко
С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши апеляційну скаргу
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у Дніпропетровській
області на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 07 жовтня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у Дніпропетровській
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Дніпропетровській області в
якому, з урахуванням уточнень просив:
визнати дії Головного управління
Міністерства доходів і зборів у
Дніпропетровській області щодо не
нарахування та невиплати йому
одноразової грошової допомоги при
звільнені в розмірі 50% місячного
грошового забезпечення за кожний
повний рік служби протиправними;
зобов'язати Головне управління
Міністерства доходів і зборів у
Дніпропетровській області нарахувати
та сплатити належну одноразову грошову
допомогу в розмірі 50% місячного
грошового забезпечення за 15 років
служби.

В обґрунтування адміністративного
позову, позивач зазначає, що 27.08.13р. його
було звільнено з податкової міліції
Державної податкової служби України в
Дніпропетровській області у зв'язку із
скороченням штатів, проте повного
розрахунку з боку відповідача
здійснено не було. Позивач наполягає на
тому, що на день звільнення з органів
податкової служби мав необхідний
пільговий стаж для отримання
одноразової грошової допомоги при
звільненні, тому з урахуванням
положень ст. 9 Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб", Закону України від 08.07.2011р. № 3668
"Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" та ст.10 Постанови КМУ № 393 від
17.07.1992р., вважає дії відповідача з
приводу ненарахування та невиплати
відповідної одноразової допомоги при
звільненні протиправними.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
07 жовтня 2013 року позовні
вимоги задоволено. Визнано дії
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у Дніпропетровській
області щодо не нарахування та
невиплати позивачу одноразової
грошової допомоги при звільнені в
розмірі 50% місячного

грошового забезпечення за кожний
повний рік служби протиправними та
зобов'язано відповідача нарахувати та
сплатити належну одноразову грошову
допомогу ОСОБА_1 в розмірі 50% місячного
грошового забезпечення за 15 років
служби.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що позивач набув усіх
встановлених положеннями ст. 9 Закону
України "Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служи, та
деяких інших осіб" умов та має право на
отримання одноразової грошової
допомоги в розмірі 50 % місячного
грошового забезпечення за кожний
повний рік служби.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції відповідач Головне
управління Міністерства доходів і
зборів у Дніпропетровській області
подало апеляційну скаргу, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права, що виявились у застосуванні тієї
норми закону, яка не регулює дані
правовідносини та зобов'язано особу
вчинити певні дії, яка згідно закону не
повинна відповідати за даним позовом.
За таких обставин просить рішення суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нове, яким відмовити в задоволені
позовних вимог.

Позивач в судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, що у
відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України
не перешкоджає подальшому розгляду
справи.

Представник відповідача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав на підставах, що в ній
зазначені, просив рішення суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове,
яким відмовити в задоволені позовних
вимог.

Заслухавши представника відповідача,
перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
останньої, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
ОСОБА_1, згідно трудової книжки у період
з 15.08.1996 по 08.06.2001р. проходив службу в
органах внутрішніх справ, з 13.05.2003р. по
27.08.2013р. проходив службу в УПМ ДПС у
Дніпропетровській області ДПС України.

27 серпня 2013р. позивача, майора
податкової міліції, згідно наказу
Державної податкової служби у
Дніпропетровській області від 27.08.2013р.
№ 281-о, звільнено через скорочення
штатів зі служби в податковій міліції з
посади начальника відділу
оперативного супроводження
адміністрування ПДВ головного відділу
податкової міліції Лівобережної МДПІ
м. Дніпропетровська, в запас Збройних
Сил за п. 64 "г" Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ.

Відповідно до зазначеного наказу при
звільненні ОСОБА_1 виплачено грошову
компенсацію за невикористану
відпустку за 2006р. у кількості 30 днів та
за 2009р. у кількості 13 днів.

В подальшому, позивач звернувся до
голови Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області з листом (вх. від 11.09.2013р.) щодо
нарахування та виплати одноразової
грошової допомоги, передбаченої ст. 9
Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб", а саме: одноразової грошової
допомоги в розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби,
на що відповіді не отримав.

Колегія суддів зазначає, що суд першої
інстанції вірно визначив, що
правовідносини, які виникли між
сторонами у даній справі, врегульовані
нормами Закону України від 09.04.1992 р. за
№ 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб" (далі - Закон №
2262-ХІІ), який визначає умови, норми і
порядок пенсійного забезпечення
громадян України із числа осіб, які
перебували на військовій службі,
службі в органах внутрішніх справ, осіб
начальницького і рядового складу
Державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації України,
державній пожежній охороні, Державній
службі спеціального зв'язку та захисту
інформації України, органах і
підрозділах цивільного захисту,
податковій міліції чи Державній
кримінально-виконавчій службі України,
та деяких інших осіб, які мають право на
пенсію за цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 вказаного Закону,
особам рядового, сержантського,
старшинського та офіцерського складу
та деяким іншим особам, які мають право
на пенсію за цим Законом та
звільняються зі служби за станом
здоров'я, виплачується одноразова
грошова допомога в розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби. У
разі звільнення зі служби за віком, у
зв'язку із скороченням штатів або
проведенням організаційних заходів,
закінченням строку контракту, у зв'язку
з безпосереднім підпорядкуванням
близькій особі, систематичним
невиконанням умов контракту
командуванням одноразова грошова
допомога в розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби
виплачується за наявності вислуги 10
років і більше, тобто судом першої
інстанції вірно встановлено, що
позивач при звільненні зі служби за
скороченням штату мав право на
отримання грошової допомоги в розмірі
50 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби за наявності
вислуги 10 років і більше.

До того ж, як встановлено вже судом
апеляційної інстанції 25.12.2013 року,
відповідно до листа ПАТ
«Всеукраїнський банк розвитку» від
17.01.2014 року № р. 04/49 зазначені кошти в
сумі 14891,39 грн. були виплачені позивачу
Лівобережною ОДПІ м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області.

Однак, приймаючи рішення про визнання
протиправними дій та зобов'язання
нарахувати та виплатити позивачу
зазначену грошову допомогу саме
Головне управління Міністерства
доходів і зборів у Дніпропетровській
області, суд першої інстанції не
звернув увагу на приписи ч. 4 ст. 9 Закону
України "Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб" відповідно до
якої, виплата зазначеної в частинах
першій та другій цієї статті
одноразової грошової допомоги при
звільненні зі служби особам рядового,
сержантського, старшинського та
офіцерського складу та деяким іншим
особам, які мають право на пенсію за цим
Законом, здійснюється Міністерством
оборони України, Міністерством
внутрішніх справ України, Державною
службою спеціального зв'язку та
захисту інформації України,
центральними органами виконавчої
влади, що реалізують державну політику
у сферах цивільного захисту,
транспорту, виконання кримінальних
покарань, пожежної і техногенної
безпеки, єдину державну податкову
політику, іншими утвореними відповідно
до законів України військовими
формуваннями та правоохоронними
органами, за рахунок коштів Державного
бюджету України, передбачених на їх
утримання.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що органом до повноважень
якого входить вилата зазначеної
одноразової допомоги, за відсутності
делегування останніх виконавчим
органам на місцях - є Міністерство
доходів і зборів України, як
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує єдину державну податкову
політику, яке судом першої інстанції не
було залучено до участі у справі з
урахуванням приписів ст. 52 КАС України,
а отже Головне управління Міністерства
доходів і зборів у Дніпропетровській
області - є належним відповідачем по
даній справі, а відповідно позовні
вимоги до останнього є безпідставними.

Також, колегія суддів зазначає, що
відповідно до ч. 1 ст. 24 КАС України
адміністративні справи, предметом
оскарження в яких є рішення, дії чи
бездіяльність, в тому числі
міністерства чи іншого центрального
органу виконавчої влади розглядаються
і вирішуються в окружному
адміністративному суді колегією у
складі трьох суддів, а відповідно дану
справу розглянуто неповноважним судом.

Отже, колегія суддів прийшла до
висновку, що судом першої інстанції при
розгляді даної справи були порушені
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до ухвалення
незаконного рішення.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 202 КАС України
визначено, що підставами для
скасування постанови або ухвали суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення є, в тому числі порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом.

За таких підстав рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
прийняттям нового про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 161, 195, 198, 202, 207 КАС
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Дніпропетровській області -
задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
07 жовтня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Дніпропетровській області
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії -
скасувати та прийняти нову, якою у
задоволенні позовних вимог - відмовити.

Постанова суду набирає законної
сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого адміністративного суду
України протягом 20 днів відповідно
до ст. 212 та ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко

Суддя:
А.В. Шлай