Справа № 9101/188591/2012
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2014 рокусправа № 2а-422-503(7023)2012

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І.
Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 22 серпня 2012 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення
у Ленінському районі м.
Дніпропетровська про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

встановив:

У липні 2012 року позивач звернувся до
суду з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення у
Ленінському районі м.
Дніпропетровська, в якому просила суд
зобов'язати відповідача перерахувати
та виплатити недоплачену суму щорічної
разової допомоги до 5 травня як
учаснику бойових дій у розмірі п'яти
мінімальних пенсій за віком,
відповідно до ст.12 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за 2012 рік.

Постановою Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 22 серпня 2012
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Управління
праці та соціального захисту населення
у Ленінському районі м.
Дніпропетровська (надалі - відповідач)
про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, позивач подала апеляційну
скаргу, в якій просила скасувати
постанову суду першої інстанції, та
ухвалити нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Відповідач заперечень на апеляційну
скаргу не подавав, постанову суду
першої інстанції не оскаржував.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач є учасником бойових дій, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією посвідчення (а.с.6) та
відповідно до ст. 12 ЗУ "Про статус
ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту" має право на
отримання разової грошової допомоги до
5 травня.

Відповідачем щорічну разову грошову
допомогу до 5-го травня позивачу, як
учаснику бойових дій у 2012 року було
виплачено у розмірі 675,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач у 2012 році
правомірно нарахував та виплатив
щорічну разову грошову допомогу до 5
травня позивачеві у розмірі 675,00 грн., що
відповідає законодавству України,
діючому на час виплати.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з п.5 ст. 12 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» щорічно до 5
травня учасникам бойових дій
виплачується разова грошова допомога у
розмірі, який визначається Кабінетом
Міністрів України в межах бюджетних
призначень, встановлених законом про
Державний бюджет України.

Відповідно до правової позиції
Конституційного Суду України,
викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011
року № 20-рп/2011, передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема, через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства. Конституційний Суд
України виходить з того, що надання
Верховною Радою України права Кабінету
Міністрів України встановлювати у
випадках, передбачених законом,
порядок та розміри соціальних виплат
та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, пов'язується з його функціями,
визначеними в пунктах 2, 3 статті 116
Конституції України.

Згідно прийнятого 25.01.2012 року рішення
Конституційного Суду України №3-рп/2012,
яким встановлено, що суди під час
вирішення справ про соціальний захист
громадян керуються Законами України, а
також нормативно-правовими актами
відповідних органів державної влади,
виданих на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією України та законами
України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції, на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Отже, станом на час виплати Позивачу
указаної соціальної виплати Кабінет
Міністрів України мав право регулювати
порядок та розміри соціальних виплат
та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції та
законів України.

Згідно п.5 Постанови Кабінету Міністрів
України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верств населення»
(в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
передбачені розміри виплати разової
грошової допомоги, передбаченої
Законами України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» і «Про жертви нантських
переслідувань», відповідно до яких
учасникам бойових дій та колишнім
неповнолітнім (яким на момент
ув'язнення не виповнилося 18 років)
в'язням концентраційних таборів, гетто,
інших місць примусового тримання, а
також дітям, які народилися у
зазначених місцях примусового
тримання їх батьків, - 675 гривень.

А тому, дії відповідача після 26.12.2011
року (відповідно до рішення
Конституційного Суду України № 20-рп/2011
від 26 грудня 2011 року) щодо проведення
виплати щорічної разової грошової
допомоги на оздоровлення позивачу
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України №1381 від 28 грудня 2011
року слід вважати правомірними,
оскільки вони відповідали діючому
законодавству, регулюючому спірні
правовідносини.

Отже, доводи апеляційної скарги не
спростовують зроблений судом першої
інстанції висновок, підстави для
скасування чи зміни судового рішення
відсутні.

На підставі викладеного,
керуючись п.1 ч.1 ст. 198 ст.ст. 200, 205, 206 КАС
України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 22 серпня 2012
року у справі № 2а-422-503(7023)2012 - залишити
без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду є
остаточною та оскарженню не підлягає
відповідно до ч.10 ст. 183-2 КАС України.

Головуючий:
Н.П. Баранник

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак