Справа № 2а-332/10/1670
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 року
м. Київ К/9991/6182/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу

Дочірнього підприємства «Полтавський
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Автомобільні дороги
України»

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 20.10.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13.01.2011

у справі №2а-332/10/1670

за позовом Дочірнього підприємства
«Полтавський облавтодор» Відкритого
акціонерного товариства «Автомобільні
дороги України»

до Державної податкової інспекції в
м.Полтаві

про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 20.10.2010,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13.01.2011, у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
позивача, у якій ставиться питання про
скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та прийняття
нового про задоволення позову, з
підстав невірного застосування норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.55 КАС України у справі
проведено заміну сторони відповідача
Державної податкової інспекції в
м.Полтаві на правонаступника Державну
податкову інспекцію Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області.

Перевіривши під час попереднього
судового засідання повноту
встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в
судових рішеннях, в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Відповідачем проведена виїзна планова
документальна перевірка з питань
дотримання позивачем вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2007 по
31.03.2008, за результатами якої складено
акт № 1907/23-6/32017261 від 29.09.2008.

За висновками акта перевірки позивачем
допущено порушення підпункту 1.20.2
пункту 1.20, пункту 1.25 статті 1, підпункту
4.1.6 пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1,
підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпунктів 5.3.1,
5.3.2, 5.3.9 пункту 5.3, підпункту 5.4.2 пункту
5.4, пункту 5.9 статті 5, підпункту 8.7.1
пункту 8.7 статті 8 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
щодо заниження податку на прибуток на
загальну суму 255283 грн., в тому числі за 1
півріччя 2007 року -64657 грн.; за 3 квартали
2007 - 90281 грн.; за 2007 рік - 176027 грн.; за 1
квартал 2008 року - 79256 грн. та зменшено
від'ємне значення об'єкту
оподаткування за 1 квартал 2007 року у
розмірі 104442,00 грн.

На підставі акта перевірки прийнято
податкове повідомлення-рішення
№/0 від 08.10.2008, яким визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 248884,00 грн. та штрафні
санкції у розмірі 106787,00 грн.

За наслідками адміністративного
оскарження податкові
повідомлення-рішення №/0 від
08.10.2008, № /1 від 26.12.2008 скасовані в
частині донарахування податку на
прибуток у розмірі 50097,00 грн. та
застосованої у зв'язку з цим штрафної
санкції у розмірі 25797,00 грн. та прийнято
податкове повідомлення - рішення №
/2 від 13.03.2009 про визначення
податкового зобов?язання з податку на
прибуток приватних підприємств в сумі
198786,00 грн. та штрафних санкцій в розмірі
80990,00 грн.

Позивачем оспорюються висновки
відповідача в частині заниження
податку на прибуток у зв?язку з
безпідставним віднесенням до складу
валових витрат вартості послуг по
тендерній документації, інформаційних
та пов?язаних з укладанням договорів в
сумі 770035,00 грн.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судом першої та апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, на які
посилається відповідач у касаційній
скарзі, та вважає, що судом повно
встановлено обставини у справі, яким
надана правильна правова оцінка на
підставі законодавства, яке
врегульовує спірні відносини.

За визначенням, наведеним у пункті 1.32
статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), господарська
діяльність - будь-яка діяльність особи,
направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою. Під
безпосередньою участю слід розуміти
зазначену діяльність особи через свої
постійні представництва, філіали,
відділення, інші відокремлені
підрозділи, а також через довірену
особу, агента або будь-яку іншу особу,
яка діє від імені та на користь першої
особи.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Водночас статтею 1 Закону України від
16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» визначено, що первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що надані позивачем на
підтвердження правомірності
віднесення до складу валових витрат
вартості послуг по виготовленню
тендерної документації, інформаційних
послуг та послуг, пов?язаних з
укладанням договорів, акти
здачі-приймання робіт та
рахунки-фактури не містять необхідних
реквізитів щодо змісту та обсягу
господарської операції, кількості,
вартості та різновиду наданих послуг,
не зазначено тендер в рамках якого
проводились відповідні роботи,
укладались договори, не
конкретизовано хто одержувач послуг
(тендерної документації) та платник,
подекуди надані документи містять
суперечні, взаємовиключні дані щодо
замовника тендерної документації, не
всі акти підписані представником
виконавця, а тому не можуть бути
належними доказами.

Інші документи, пов?язані з участю у
тендері, які б давали можливість
встановити умови надання позивачу
тендерної документації, визначення її
вартості та порядок розрахунків,
зокрема щодо повернення або
неповернення коштів, що сплачені як
тендерне забезпечення, суду не надано.

Враховуючи, що позивач не надав
належних доказів та не навів доводів на
спростування встановлених судом
обставин слід погодитися з висновком
судів попередніх інстанцій щодо
правомірності визначення позивачеві
податкових зобов'язань.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
попередніх інстанцій при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що суд першої та апеляційної
інстанції, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства,
всебічно перевіривши обставини справи,
вирішили справу у відповідності з
нормами матеріального права та
постановили обґрунтоване рішення,
підстав для їх скасування, з мотивів
викладених в касаційній скарзі, не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Дочірнього
підприємства «Полтавський облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
«Автомобільні дороги України»
відхилити, а постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
20.10.2010 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 13.01.2011 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун