Справа № 808/863/14
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року о/об 18 год. 21 хв.Справа
№ 808/863/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький
окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Прасова О.О. при
секретарі Гудименко Я.А., за участю
представника відповідача Шахрай О.В.,
розглянувши у місті Запоріжжі у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом Приватного підприємства
«ВІОЛ»

до Державної податкової інспекції в
Орджонікідзевському районі
м.Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «ВІОЛ» (надалі -
позивач або ПП «ВІОЛ») звернулося до
Запорізького окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції в
Орджонікідзевському районі
м.Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області
(надалі - відповідач або ДПІ в
Орджонікідзевському районі
м.Запоріжжя) в якому позивач просить
суд: визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
відповідача №/640 від 24.01.2013, яким
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 11050 грн. 00 коп., з них:
11049 грн. 00 коп. - основний платіж та 01 грн.
00 коп. - штрафна (фінансова) санкція.

Позивачем у позові зазначено, що
податковим повідомленням-рішенням
№/640 від 24.01.2013, прийнятим
відповідачем на підставі Акту
перевірки №331/22-1421/32028116 від 25.12.2012 з
питань документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків ТОВ «ТД «ЛАЙНЕР» (код за
), їх реальності та повноти
відображення в обліку за період
червень 2011 pоку донараховано
позивачеві податкові зобов'язання з
ПДВ у сумі 11049 грн. 00 коп. та штрафні
(фінансові) санкції у сумі 01 грн. 00 коп.
Посилаючись на вимоги пп.14.1.181 п.14.1 ст.14,
ст.198 Податкового кодексу України
позивач наполягає на тому, що у нього
наявні всі необхідні первинні
документи, складені з контрагентом ТОВ
«ТД «ЛАЙНЕР», на підставі яких
позивачем задекларовано суму
податкового кредиту (Договір поставки
№10/06 від 10.06.2011, акти виконаних робіт
(наданих послуг), товарно-транспортні
накладні, податкова накладна, платіжні
доручення та виписки банку про
проведення оплат тощо). Докази того, що
вказані документи не мають юридичної
сили або визнані недійсними у
встановленому законом порядку у
відповідача відсутні. Крім того,
отриманий від позивача товар у місці
призначення, був використаний у
подальшому контрагентом позивача -
покупцем такого товару (ТОВ
«АГРОВЕТ-АТЛАНТІК») у своїй
господарській діяльності, про що
свідчать наявні у позивача видаткові
накладні на відвантаження ним товару
(м'ясокісної муки), а також
товарно-транспортні накладні,
відповідно до яких вантажоодержувачем
є саме зазначене підприємство.
Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків (рух активів).
Таким чином, враховуючи наявність у
позивача первинних документів, на
підставі яких відповідна сума ПДВ у
складі вартості отриманих послуг була
включена до податкового кредиту,
приймаючи до уваги, що зазначені
податкові накладні не визнані
недійсними, будь-яких посилань щодо
невідповідності порядку оформлення
цих податкових накладних вимогам
Податкового кодексу України Акт
перевірки не містить, то позивачем
цілком правомірно включено суми ПДВ по
отриманій послузі до складу
податкового кредиту, оскільки його
право на податковий кредит
підтверджується єдиним і належним, з
точки зору діючого законодавства,
доказом - податковою накладною №193 від
10.06.2011. Усі висновки відповідача про «не
встановлення доказів фактичного
надання послуг з перевезення товару»,
«неможливість реального здійснення
фінансово-господарських операцій», про
так звану «фіктивність» правочину між
позивачем та його контрагентом - ТОВ
«ТД «ЛАЙНЕР», а також нікчемність угод
останнього з іншими контрагентами,
зроблені лише на підставі проведеної
Лівобережною МДПІ м.Дніпропетровська
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «ТД «ЛАЙНЕР» (Акт
№409/23-3/33184466 від 30.01.2012) та на підставі
аналізу даних податкової звітності з
податку на додану вартість, тощо.
Встановлення справжніх обставин
справи та висвітлення реальної
інформації про використання
придбаного товару (наданих послуг) у
виробничому процесі, аналізу
технологічних потреб кожного із
контрагентів та їх документообігу
відповідач уникнув. Чинне податкове
законодавство не ставить у залежність
право позивача на формування
податкового кредиту від податкового
обліку інших осіб і фактичної сплати
контрагентом податку до бюджету.
Питання податкового кредиту
поширюється тільки на окремо взятого
платника податків і не ставить цей факт
у залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб. Покупець, як платник
податку на додану вартість, не несе
відповідальності за податкові
зобов'язання продавця. Несплата
контрагентами позивача податку не
свідчить про те, що укладені позивачем
правочини не відповідають інтересам
держави і суспільства. Чинне
законодавство не зобов'язує і не
наділяє юридичних осіб правом
перевіряти відповідність
законодавству та достовірність
установчих документів, свідоцтв своїх
контрагентів по угодах та
достовірність їх підписів. Позивач, як
платник податків, діяв у межах діючого
законодавства, не зобов'язаний бути
обізнаним про умисел контрагента та не
відповідає за його звітність. При
цьому, позивач при укладенні Договору
поставки №10/06 від 10.06.2011 виявив досить
розумну обачність і отримав у
контрагента ТОВ «ТД «ЛАЙНЕР» відомості
про реєстрацію юридичної особи
(Свідоцтво про державну реєстрацію та
Свідоцтво платника ПДВ). Перевірка
інших обставин діяльності
контрагентів на платника податків
чинним законодавством не покладається
і фактично є неможливою. В Акті
перевірки зазначено, що 06.09.2011
свідоцтво платника ПДВ ТОВ «ТД
«ЛАЙНЕР» анульовано. На момент
виконання угоди (червень 2011 року) ТОВ
«ТД «ЛАЙНЕР»» мало статус платника ПДВ.
Тобто, анулювання Свідоцтва платника
ПДВ ТОВ «ТД «ЛАЙНЕР» відбувалося
пізніше, ніж відображення сум ПДВ у
податковому кредиті. ТОВ «ТД «ЛАЙНЕР» у
момент надання позивачеві послуг з
перевезення товару було зареєстровано
платником ПДВ, мало право виписувати
податкові накладні, на підставі яких
позивач правомірно сформував
податковий кредит.

Представником позивача подано до суду
клопотання про розгляд справи за його
відсутності за наявними у справі
доказами, на задоволенні позовних
вимог наполягає.

Представником відповідача подано до
суду письмові заперечення (а.с.128-129), в
яких зазначено, що на підставі Наказу
відповідача від 19.12.2012 за №1304 проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка ПП «ВІОЛ» з питань
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків ТОВ «ТД «Лайнер» (), їх реальності та повноти
відображення в обліку за період
червень 2011 року. За результатами
перевірки складено Акт №331/22-1421/32028116
від 24.01.2013 та винесено податкове
повідомлення-рішення від 24.01.2013
№/640, яким збільшено суму податку
на додану вартість за основним
платежем на 11049 грн. 00 коп. та
застосовано штрафні санкції у сумі 01
грн. 00 коп. При проведенні перевірки
встановлено, що постачальником ПП
«ВІОЛ» є підприємство, за рахунок якого
сформовано ризиковий податковий
кредит за червень 2011 року - ТОВ «ТД
«Лайнер», яке знаходиться на обліку у
Лівобережній МДПІ м.Дніпропетровська.
ТОВ «ТД «Лайнер» має 16 стан - «припинено
(ліквідовано, закрито)». Свідоцтво
платника ПДВ анульовано 06.09.2011 у зв'язку
з ліквідацією за власним бажанням. Від
Лівобережної МДПІ м.Дніпропетровська
отримано Акт №409/23-3/33184456 від 30.01.2012 про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Торговельний дім «Лайнер» (), з питання правильності
формування податкових зобов'язань та
податкового кредиту за червень 2011 року
за результатами якого встановлено
порушення вимог податкового
законодавства. На момент проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «ТД «Лайнер» мало 3 стан -
прийнято рішення про припинення
(ліквідацію, закриття). У підприємства
відсутні адміністративно-технічні
можливості для забезпечення
здійснення основного виду діяльності:
інші види оптової торгівлі. Відповідно
до даних облікової картки
підприємства, одним з видів діяльності
ТОВ «ТД «Лайнер» є діяльність
автомобільного вантажного транспорту.
Проте, у ТОВ «ТД «Лайнер» відсутні
власні транспортні засоби. Враховуючи
те, що ТОВ «ТД «Лайнер» на запит
Лівобережної МДПІ м.Дніпропетровська
не надані до перевірки документи, які б
підтверджували транспортування
товару, а ПП «Віол» не надані до ДПІ в
Орджонікідзевському районі
м.Запоріжжя товарно-транспортні
накладні, подорожні листи або інші
документи, які б підтверджували факт
здійснення перевезення товару, крім
актів виконаних робіт та договору, в
яких не зазначені місце завантаження
та місце розвантаження товару, то можна
стверджувати про відсутність факту
перевезення товару та здійсненням ТОВ
«ТД «Лайнер» діяльності, направленої
на надання податкової вигоди третім
особам. З урахуванням вищенаведеного,
з'ясовано, що не підтверджена сплата
податкового зобов'язання
постачальниками товару по ланцюгу
проходження товару, не виявлено
наявність розумних економічних або
інших причин (ділової мети)
систематичного придбання та продажу
товарів. Такі причини можуть бути
наявними лише за умови, що платник
податку має намір одержати економічний
ефект у результаті підприємницької
діяльності, але не виключно чи
переважно за рахунок формування
податкового кредиту та валових витрат
для інших суб'єктів підприємницької
діяльності.

У судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечував,
просив у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, суд
з'ясував наступне.

Позивач зареєстрований як юридична
особа за адресою: 69035, м.Запоріжжя,
вул.Кам’яногірська, буд.1, кв.8. Позивач
має ідентифікаційний код 32028116.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість
№11843091 ПП «ВІОЛ» зареєстроване як
платник податку на додану вартість,
індивідуальний податковий номер
91 (а.с.46).

У період з 20.12.2012 по 25.12.2012
відповідачем проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка ПП
«ВІОЛ» () з питань
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків ТОВ «Торговельний дім
«Лайнер» (код за ), їх
реальності та повноти відображення в
обліку за період червень 2011 pоку, за
результатами якої 25.12.2012 складено Акт
№331/22-1421/32028116 (а.с.11-20).

У висновку Акту перевірки №331/22-1421/32028116
від 25.12.2012 зазначено наступне: «… 1.За
результатами перевірки встановлено
порушення вимог п.14.1.36, п.14.1.181 ст.14, п.44.1,
п.44.3, п.44.6 ст.44, п.198.3 ст.198, п.200.1 ст.200, ст.201
Податкового кодексу України …, Наказу
Державної податкової адміністрації
України від 25.01.2011 №41 «Про затвердження
форми податкової декларації та Порядку
її заповнення та подання»,
підприємством ПП «ВІОЛ» завищено
податковий кредит за червень 2011 року на
загальну суму 11049 грн. 00 коп., який
сформований від контрагента ТОВ «ТД
«Лайнер», що призвело до заниження: -
позитивного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту з ПДВ (р.18
податкової Декларації з ПДВ за червень
2011 року) на загальну суму 11049 грн. 00 коп.;
- суми податку на додану вартість, яка
підлягає нарахуванню та сплаті в
бюджет за підсумками поточного
звітного (податкового) періоду з
урахуванням залишку від'ємного
значення попереднього звітного
періоду (р.25 податкової Декларації з
ПДВ за червень 2011 року) на загальну суму
11049 грн. 00 коп. …».

Результатом розгляду відповідачем
Акту перевірки №331/22-1421/32028116 від 25.12.2012
стало прийняття 24.01.2013 відносно ПП
«ВІОЛ» податкового
повідомлення-рішення №/640, яким
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 11050 грн. 00 коп., з них:
11049 грн. 00 коп. - основний платіж та 01 грн.
00 коп. - штрафна (фінансова) санкція
(а.с.9).

Згідно Розрахунку штрафних санкцій
донараховано податку за звітний період
червень 2011 року (Декларація №71412 від
20.07.2011) (а.с.10).

На сторінках 3 Акту перевірки
№331/22-1421/32028116 від 25.12.2012 зазначено
наступне: «… Згідно з поданою ПП «ВІОЛ»
до ДПІ в Орджонікідзевському районі
м.Запоріжжя Податковою декларацією з
ПДВ за червень 2011 року (вх. від 20.07.2011
№71412) податкові зобов'язання
задекларовано у розмірі 14250 грн. 00 коп.,
податковий кредит задекларовано у
розмірі 13555 грн. 00 коп., позитивне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту задекларовано у розмірі 695 грн.
00 коп. … При проведенні перевірки
встановлено, що постачальником ПП
«ВІОЛ» є підприємство, за рахунок якого
сформовано ризиковий податковий
кредит за червень 2011 року, а саме ТОВ
«ТД «Лайнер» (код за ) …
(номенклатура -
диспечерсько-експедиційні послуги) - у
сумі ПДВ 11048 грн. 75 коп., що дорівнює 81,51%
від суми податкового кредиту за
червень 2011 року. ТОВ «ТД «Лайнер» має 16
стан - «припинено (ліквідовано,
закрито)». Свідоцтво платника ПДВ
анульовано 06.09.2011 у зв'язку з
ліквідацією за власним бажанням. До
перевірки ПП «ВІОЛ» надано Договір
поставки №10/06 від 10.06.2011, згідно якого
ПП «ВІОЛ» (Покупець), а ТОВ «ТД «Лайнер»
(Постачальник), який зобов'язується
надати Покупцю послуги з доставки
м'ясокосної муки, а Покупець
зобов'язується оплатити надані послуги
на умовах даного договору.
Найменування послуги -
диспетчерсько-експедиційні ...».

Судом досліджено Договір поставки
№10/06, укладений 10.06.2011 ПП «Віол»
(Покупець) з ТОВ «Торговельний дім
«Лайнер» (Постачальник), предметом
якого є надання послуг по доставлянню
м'ясокістної муки.

Згідно з п.2.1 Договору поставки №10/06 ТОВ
«Торговельний дім «Лайнер» взяв на
себе зобов'язання з контролю за якістю
товару, завантаженням товару, який
належить Покупцеві та транспортуванню
до місця призначення.

Отже, за змістом правовідносин ТОВ
«Торговельний дім «Лайнер» є
постачальником послуг з перевезення,
але не продавцем самого товару.

На виконання умов Договору поставки
№10/06 від 10.06.2011 позивачем оформлено
Акти здачі-прийняття робіт (надання
послуг) за:

- №ОУ-0000001 від 20.06.2011 на суму з ПДВ 6206 грн.
02 коп. (у тому числі ПДВ - 1034 грн. 34 коп.),

- №ОУ-0000002 від 23.06.2011 на суму з ПДВ 5382 грн.
42 коп. (у тому числі ПДВ - 897 грн. 07 коп.),

- №ОУ-0000003 від 08.07.2011 на суму з ПДВ 6240 грн.
82 коп. (у тому числі ПДВ - 1040 грн. 14 коп.),

- №ОУ-0000004 від 13.07.2011 на суму з ПДВ 6310 грн.
42 коп. (у тому числі ПДВ - 1051 грн. 74 коп.),

- №ОУ-0000005 від 20.07.2011 на суму з ПДВ 6124 грн.
82 коп. (у тому числі ПДВ - 1020 грн. 80 коп.)
(а.с.26-30).

Загальна сума наданих послуг за
названими Актами здачі-прийняття робіт
(надання послуг) з ПДВ складає 30264 грн. 50
коп., у тому числі ПДВ - 5044 грн. 09 коп.

Як зазначено на сторінці 4 Акту
перевірки №331/22-1421/32028116 від 25.12.2012,
розрахунки між суб'єктами
господарювання за відвантажений товар
(надані роботи, послуги) проводились у
безготівковій формі за Платіжними
дорученнями №8 від 10.06.2011, №11 від 16.06.2011,
№12 від 17.06.2011, №14 від 20.06.2011, №17 від
30.06.2011.

Водночас, позивачем надано до суду
Платіжне доручення №16 від 24.06.2011 про
перерахування на рахунок ТОВ «ТД
«Лайнер» 9500 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ
1583 грн. 33 коп., як оплату за
диспетчерсько-експедиційні послуги,
яке в Акті перевірки №331/22-1421/32028116 від
25.12.2012 - не зазначено (а.с.31).

Також, судом досліджені Платіжні
доручення:

- №8 від 10.06.2011 на суму 11060 грн. 00
коп., у тому числі ПДВ - 1843 грн. 33 коп.,

- №12 від 17.06.2011 на суму 3000 грн. 00
коп., у тому числі ПДВ - 500 грн. 00 коп.,

- №17 від 30.06.2011 на суму 30642 грн. 50
коп., у тому числі ПДВ - 5107 грн. 08 коп.,

- №14 від 20.06.2011 на суму 12090 грн. 00
коп., у тому числі ПДВ - 2015 грн. 00 коп.

Загальна сума оплачених послуг з
ПДВ за названими Платіжними
дорученнями (№8 від 10.06.2011, №12 від 17.06.2011,
№17 від 30.06.2011, №14 від 20.06.2011) складає 56792
грн. 50 коп., у тому числі ПДВ - 9465 грн. 41
коп.

Позивачем надано до суду Податкову
накладну, виписану 10.06.2011 ТОВ
«Торговельний дім «Лайнер» за №193. У
«номенклатурі постачання
товарів/послуг продавця» зазначено:
диспечерсько-експедіційні послуги; а
«дата відвантаження (виконання,
постачання (оплати) товарів)» зазначена
- 10.06.2011. Сума ПДВ, що підлягає сплаті,
складає 11048 грн. 75 коп. Індивідуальний
податковий номер продавця зазначений -
31. Особа (платник податку) -
покупець, зазначений ПП «ВІОЛ», а
підстави для виписки - Договір поставки
від 10.06.2011 №10/06 (а.с.39).

Судом досліджені документи податкової
звітності позивача: Податкові
декларації з податку на додану
вартість за відповідні податкові
періоди, оподаткування яких є
предметом спору по справі (а.с.130-135).

Податковий кредит, визначений
позивачем у Розшифровках податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів (Д5) сформований
за допомогою, серед іншого, податкової
накладної, виписаної ТОВ «Торгівельний
дім «Лайнер» (індивідуальний
податковий номер - 31) на суму 11048
грн. 75 коп.

Позовні вимоги не підлягають
задоволенню, а податкове
повідомлення-рішення №/640 від
24.01.2013 не підлягає скасуванню з
урахуванням зазначеного вище та
виходячи з наступного.

1. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» цей
Закон поширюється на всіх юридичних
осіб, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
їх організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності (далі - підприємства), які
зобов'язані вести бухгалтерський облік
та подавати фінансову звітність згідно
з законодавством.

Згідно з ч.2 ст.3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів на яких
ґрунтується бухгалтерський облік та
фінансова звітність, відповідно до ст.4
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», є принцип превалювання
сутності над формою - операції
обліковуються відповідно до їх
сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми.

Як зазначено у ч.1 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених статтею 216
Цивільного кодексу України, платниками
податків вносяться відповідні зміни до
податкової звітності у порядку,
визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Враховуючи, що сума наданих послуг за
Податковою накладною №193 від 10.06.2011
складає з ПДВ 66292 грн. 50 коп. (у тому
числі ПДВ - 11048 грн. 75 коп.), а надані
послуги за Актами здачі-прийняття
робіт (надання послуг) лише на суму з
ПДВ 30264 грн. 50 коп. (у тому числі ПДВ - 5044
грн. 09 коп.), наявність суперечностей
щодо оплати послуг, то суд вважає, що
позивачем не доведено первинними
документами реальності господарських
операцій з ТОВ «Торговельний дім
«Лайнер».

Позивачем сформовано показники
податкової звітності за червень 2011
року без документального
підтвердження.

2. Як зазначено у п.14 «Порядку
заповнення податкової накладної»,
затвердженого 21.12.2010 наказом Державної
податкової адміністрації України №969,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 29.12.2010 за №1401/18696 (який
діяв на день виписки ТОВ «Торговельний
дім «Лайнер» податкової накладної №193
від 10.06.2011), податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс). У разі коли частка
товару/послуги не містить
відокремленої вартості, перелік
(номенклатура) частково поставлених
товарів зазначається в додатку до
податкової накладної (додаток 1) і в
повній вартості враховується у
податковій накладній та загальних
податкових зобов'язаннях (додаток 1
виписується у двох примірниках, з яких
оригінал видається покупцю
товарів/послуг, а копія залишається у
продавця товарів/послуг).

Відповідно до п.15 «Порядку заповнення
податкової накладної» у разі
здійснення постачання товарів/послуг,
постачання яких має безперервний або
ритмічний характер при постійних
зв'язках із покупцем, покупцю може бути
виписана зведена податкова накладна,
виходячи із визначеної у договорі
періодичності оплати поставлених
товарів/послуг (1 раз на п'ять днів; 1 раз
на десять днів тощо), але не рідше
одного разу на місяць і не пізніше
останнього дня місяця. При цьому до
зведеної податкової накладної
обов'язково додається реєстр
товаротранспортних накладних чи інших
відповідних супроводжувальних
документів, згідно з якими здійснено
постачання товарів/послуг.

Враховуючи приписи ч.1 ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» про те,
що первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення та беручі до уваги вимоги
п.14 «Порядку заповнення податкової
накладної» ТОВ «Торговельний дім
«Лайнер» повинен був виписати
податкову накладну на кожне повне або
часткове постачання послуг (або на суму
коштів, що надійшли на поточний рахунок
як попередня оплата (аванс)).

Як з'ясовано судом та не заперечується
сторонами по справі, постачання послуг
ТОВ «Торговельний дім «Лайнер» не
носило безперервного або ритмічного
характеру.

Так, час виконання робіт з перевезення
товару зафіксовано ТОВ «Торговельний
дім «Лайнер» з ПП «ВІОЛ» в Актах
здачі-прийняття робіт (надання послуг):
№ОУ-0000001 від 20.06.2011, №ОУ-0000002 від 23.06.2011,
№ОУ-0000003 від 08.07.2011, №ОУ-0000004 від 13.07.2011,
№ОУ-0000005 від 20.07.2011.

Вказані дати узгоджуються з
товарно-транспортними накладними на
перевезення м'ясокістної муки,
наданими до суду позивачем (а.с.34-38).

За виконані
диспетчерсько-експедиційні
(транспортні) послуги ПП «ВІОЛ»
сплачено Платіжними дорученнями ПП
«Віол» №8 від 10.06.2011, №11 від 16.06.2011, №12
від 17.06.2011, №14 від 20.06.2011, №17 від 30.06.2011.

Оскільки вказані документи датовані
різними у часі датами, і оформлені у
різні податкові періоди
(червень-липень 2011 року), то вони не
могли оформлюватись однією Податковою
накладною №193, виписаною 10.06.2011 ТОВ
«Торгівельний дім «Лайнер».

3. Як зазначено у пп.14.1.181 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України,
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Господарська діяльність - це
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами (пп.14.1.36 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України).

Згідно з пп.«а» п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

У п.198.2 ст.198 Податкового кодексу
України (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
зазначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Як зазначено у п.200.1 ст.200 Податкового
кодексу України (у редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

У п.201.7 ст.201 Податкового кодексу
України (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
зазначено, що податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс). У разі якщо частка
товарів/послуг, послуг не містить
відокремленої вартості, перелік
(номенклатура) частково поставлених
товарів/послуг зазначається в додатку
до податкової накладної у порядку,
встановленому центральним органом
державної податкової служби, та
враховується при визначенні загальних
податкових зобов'язань.

Відповідно до абз.1, 11 п.201.10 ст.201
Податкового кодексу України (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.
[…] У разі відмови продавця
товарів/послуг надати податкову
накладну або в разі порушення ним
порядку її заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі покупець
таких товарів/послуг має право додати
до податкової декларації за звітний
податковий період заяву із скаргою на
такого постачальника, яка є підставою
для включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Виходячи з датування Актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг):
№ОУ-0000001 від 20.06.2011, №ОУ-0000002 від 23.06.2011,
№ОУ-0000003 від 08.07.2011, №ОУ-0000004 від 13.07.2011,
№ОУ-0000005 від 20.07.2011 операції, які є
об'єктом оподаткування, здійснювались
як у червні, так і у липні 2011 року, але не
знайшли свого вірного відображення у
податковій звітності за відповідні
періоди.

Таким чином, не виписка ТОВ
«Торговельний дім «Лайнер» податкових
накладних на кожне повне або часткове
постачання товарів/послуг, а також на
суму коштів, що надійшли на поточний
рахунок як попередня оплата (аванс), як
того вимагає п.201.7 ст.201 Податкового
кодексу України, п.14 «Порядку
заповнення податкової накладної»,
потягнуло за собою не внесення
відповідних сум податкового кредиту ПП
«ВІОЛ» до податкової звітності з
податку на додану вартість за
відповідні періоди 2011 року.

Позивачем не доведено виникнення у
нього саме 10.06.2011 права на віднесення
саме суми 11048 грн. 75 коп. до податкового
кредиту з податку на додану вартість.

Як зазначено у п.20 Розділу ІІІ «Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану
вартість», затвердженого 25.01.2011 наказом
ДПА України №41, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 16.02.2011 за
№197/18935 (який діяв на час оформлення
позивачем податкової звітності за
червень 2011 року), у разі відмови
постачальника надати податкову
накладну (порушення ним порядку
заповнення та/або порядку реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних)
до декларації додаються Заява про
відмову постачальника надати
податкову накладну (порушення ним
порядку заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних) за формою згідно
з (Д8) (додаток 8) - для декларації, (ДС5)
(додаток 5) - для декларації (скороченої);
(ДСп5) (додаток 5) - для декларації
(спеціальної); (ДП4) (додаток 4) - для
декларації (переробного підприємства)
та відповідні документи, передбачені
пунктом 201.10 статті 201 розділу V Кодексу.

Позивачем не надано до суду доказів
подачі «Заяви про відмову
постачальника надати податкову
накладну (порушення ним порядку
заповнення та/або порядку реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних)
за формою згідно з (Д8)» на ТОВ
«Торговельний дім «Лайнер», яке
виписало 10.06.2011 Податкову накладну №193
з порушенням «Порядку заповнення
податкової накладної».

Відповідно до пп.20.1.18 п.20.1 ст.20
Податкового кодексу України
контролюючі органи мають право:
визначати у порядку, встановленому цим
Кодексом, суми податкових та грошових
зобов'язань платників податків.

Згідно з пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 Податкового
кодексу України контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
(збільшення) від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, якщо: дані
перевірок результатів діяльності
платника податків свідчать про
заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових (митних)
деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Враховуючи досліджені докази,
обставини справи, суд приходить до
висновку про наявність підстав для
самостійного визначення ДПІ в
Орджонікідзевському районі
м.Запоріжжя суми грошових зобов'язань
позивачу з податку на додану вартість.

Судом не встановлено порушень при
визначенні позивачу податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість податковим
повідомленням-рішенням №/640 від
24.01.2013.

Підстав до скасування податкового
повідомлення-рішення №/640 від
24.01.2013 судом не вбачається.

Як зазначено у ч.1 ст.11 КАС України,
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У ст.19 Конституції України зазначено,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на викладене вище, позовні
вимоги є не обґрунтованими і не
підлягають задоволенню. Доводи
позивача не приймаються судом до уваги
виходячи з вище зазначеного.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про
судовий збір» ставки судового збору
встановлюються у таких розмірах: за
подання до адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру - 2 відсотки розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Як зазначено у ч.3 ст.4 Закону України
«Про судовий збір», під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

З'ясовано, що при подачі судового збору
позивачем сплачено 182 грн. 70 коп.
судового збору, що становить 10
відсотків розміру ставки судового
збору по справі. Решта судового збору у
сумі 1644 грн. 30 коп. позивачем - не
сплачена.

З урахуванням викладеного, суд вважає
за необхідне стягнути з позивача
несплачену частину судового збору у
сумі 1644 грн. 30 коп.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.11, 17, 71, 94, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити у
повному обсязі.

Стягнути з Приватного підприємства
«ВІОЛ» (69035, м.Запоріжжя,
вул.Кам’яногірська, буд.1, кв.8,
ідентифікаційний код 32028116) на користь
Державного бюджету України 1644 грн. 30
коп. судового збору на р/р4006
отримувач коштів - ДКСУ у Ленінському
районі м.Запоріжжя, код отримувача
38025423, код МФО 813015, банк отримувача -
ГУДКСУ у Запорізькій області, код
класифікації доходів бюджету 22030001.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили у строк та
порядок визначений ст.ст.167, 186, 254 КАС
України.

Постанова суду першої інстанції
оскаржується у строк та порядок
встановлений ст.ст.167, 186 КАС України.

Постанова виготовлена у повному обсязі
30.05.2014.

Суддя
О.О. Прасов