Справа № 872/15645/13
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"16" січня 2014 р.справа № 804/11712/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Іванова С.М.

суддів: Чабаненко
С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
27 вересня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Державної пенітенціарної
служби, Управління Державної
пенітенціарної служби України в
Дніпропетровській області про
визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

05.09.2013 року ОСОБА_1 звернувся з позовом
до Державної пенітенціарної служби
України. Управління Державної
пенітенціарної служби України в
Дніпропетровській області та просить:

- визнати незаконним та
дискримінаційним лист відповідача 1
від 19.07.2013 р. № 7/3-432 ДСК/702/ 12-13 та
скасувати зазначений лист;

- зобов'язати відповідача - 1 вчинити
певні дії. а саме, задовольнити подання
відповідача від 15.07.2013 р. № 15/16-132 ДСК
щодо працевлаштування позивача на
публічну службу на посаді Головного
спеціаліста чи іншій рівнозначній
посаді;

- стягнути з відповідачів на користь
позивача не виплачену суму оплати
праці за період з 20.06.2013 р. по 29.07.2013 р.

Позовні вимоги мотивує тим, що що його
було позбавлено права проходити
публічну службу на атестованій посаді
у ДПтСУ за дискримінаційними ознаками
та позбавлено позивача права на оплату
праці, оскільки позивачу не сплачено
гроші за фактично відпрацьований
період, а саме з 20.06.2013 року по 29.07.2013
року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 27 вересня
2013 року, залишеної без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 15.01.2014 року,
закрито провадження в частині позовних
вимог щодо визнання незаконним
дискримінаційного листа та його
скасування.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 27
вересня 2013 року у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1
відмовлено повністю. Постанова суду
мотивована тим, що позивач не
відповідав кваліфікаційним вимогам
для зайняття посади головного
спеціаліста Житомирського
територіального сектору з державного
нагляду за охороною праці та
навколишнім середовищем ДПтС України
для

обслуговування Дніпропетровської
області та не проходив стажування на
відповідній посаді у вказаний період,
тому як відповідні документи відсутні,
а відповідно не має права на оплату
праці.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, помилковість
висновків суду, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
суд першої інстанції не дав належної
оцінки матеріалам справи, іншим
доказам, які були представлені
позивачем у суді, а також допустив
порушення норм процесуального та
матеріального права, прийнявши
постанову, яка порушує його права
законні права та інтереси, норми
Конституції, Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод та
Протоколу [№1] до Конвенції про захист
прав людини и основоположних свобод,
які захищають права та законні
інтереси позивача. За таких підстав
вважає, що постанова суду першої
інстанції є незаконна і така що порушує
права та законні інтереси, а відповідно
підлягає скасуванню.

Позивач, належним чином повідомлений
про дату, час і місце апеляційного
розгляду справи в судове засідання
призначене на 16.01.2014 року не з'явився,
надавши вже вдруге до суду заяву про
перенесення судового засідання у
зв'язку із значним погіршенням стану
здоров'я, однак будь-яких доказів
вказаного суду не надав, що у
відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України
не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідачів, належним
чином повідомлена про дату, час і місце
апеляційного розгляду справи в судове
засідання призначене на 16.01.2014 року не
з'явилась, надавши до суду заяву про
розгляд справи за її відсутності,
апеляційну скаргу позивача просить
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін, що у відповідності до ч.
4 ст. 196 КАС України не перешкоджає
розгляду справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України
у зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі
фіксування судового засідання 16.01.2014
року за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Частинами 1, 2, 3 ст. 14 Закону України «Про
Державну кримінально-виконавчу службу
України» визначено, що до персоналу
Державної кримінально-виконавчої
служби України належать особи рядового
і начальницького складу (далі - особи
рядового і начальницького складу
кримінально-виконавчої служби),
спеціалісти, які не мають спеціальних
звань, та інші працівники, які працюють
за трудовими договорами в Державній
кримінально-виконавчій службі України
(далі - працівники
кримінально-виконавчої служби). Служба
в Державній кримінально-виконавчій
службі України є державною службою
особливого характеру, яка полягає у
професійній діяльності придатних до
неї за станом здоров'я і віком громадян
України. Час проходження служби в
Державній кримінально-виконавчій
службі України зараховується до
страхового стажу, стажу роботи за
спеціальністю, а також до стажу
державної служби відповідно до закону.

На службу до Державної
кримінально-виконавчої служби України
приймаються на конкурсній,
добровільній, контрактній основі
громадяни України, які спроможні за
своїми особистими, діловими та
моральними якостями, віком, освітнім
і професійним рівнем та станом
здоров'я ефективно виконувати
відповідні службові обов'язки.
Кваліфікаційні вимоги до
професійної придатності визначаються
нормативно - правовими актами
Міністерства юстиції України. При
прийнятті на службу може бути
встановлений строк випробування до
шести місяців. Не може бути прийнята
на службу особа, яка має не погашену
або не зняту судимість за вчинення
злочину, крім реабілітованої, або на
яку протягом останнього року
накладалося адміністративне
стягнення за вчинення корупційного
правопорушення.

Частиною 5 ст. 23 зазначеного Закону
встановлено, що на осіб рядового і
начальницького складу
кримінально-виконавчої служби
поширюються дія статей 22 і 23 Закону
України "Про міліцію", а також порядок і
умови проходження служби та грошового
забезпечення, передбачені для
працівників органів внутрішніх
справ.

На працівників кримінально-виконавчої
служби поширюються умови оплати
праці, передбачені для працівників
органів внутрішніх справ, які не мають

спеціальних звань.

З правового аналізу приписів Розділу IV
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29.07.1991 року № 114,
зі змінами (далі Положення) вбачається,
що просування по службі осіб рядового і
начальницького складу провадиться, як
правило, на конкурсній основі з
урахуванням їх ділових і особистих
якостей, результатів роботи і
проявленої здатності виконання
обов'язків на вищій, рівнозначній,
нижчій посаді, а також висновків
атестації.

Як встановлено судом першої інстанції
у березні 2013 року до керівництва
Управління ДПтС України у
Дніпропетровській області звернувся
позивач ОСОБА_1, з проханням
працевлаштування в управлінні. На той
час вакантні посади в Управлінні були
відсутні, однак підлягала заміщенню
посада головного спеціаліста
Житомирського територіального сектору
з державного нагляду за охороною праці
та навколишнім середовищем ДПтС
України для обслуговування
Дніпропетровської області (посада
відноситься до начальницького складу
кримінально-виконавчої служби) у
зв'язку з утворенням відповідно до
Наказу ДПтС України від 03.03.2012 року № 120
структурного підрозділу ДПтС України -
Житомирський територіальний сектор з
державного нагляду за охороною праці
та навколишнім середовищем про яку і
було повідомлено позивача. В обов'язки
сектору віднесено оперативне
обслуговування органів, установ
виконання покарань та слідчих
ізоляторів, в тому числі Житомирської і
Дніпропетровської областей.

Відповідно до п. 2.6 Положення про
Житомирський сектор з державного
нагляду за охороню праці та
навколишнім середовищем ДПтС України,
затвердженого Наказом ДПтС України від
17.07.2012 року призначення на посади
сектору здійснюється Головою ДПтС
України за поданням начальника
департаменту виробничої діяльності та
ресурсного забезпечення ДПтС України.
Добір кандидатур на заміщення
вакантних посад у секторі здійснюється
начальником територіальних органів
ДПтС України за місцем розташування
робочих місць працівників сектору.

Судом встановлено, що позивачем було
подано документи до Управління ДПтС
України у Дніпропетровській області:
анкету - 29.03.2013 р.; автобіографію -
02.04.2013р.; довідку ВЛК від 22.04.2013р.; заяву
на прийняття на службу тільки 06.06.2013
року. Інші документи - протягом квітня,
червня 2013 року (крім трудової книжки та
військового квитка).

Від Дніпропетровського державного
університету внутрішніх справ до
Управління надійшли запитувані 14.05.2013
р. документи по позивачу: послужний
список; остання атестація; подання на
звільнення з органів внутрішніх справ
України; подання на присвоєння
останнього спеціального звання; наказ
про присвоєння останнього
спеціального звання; довідка за формою
№1. Довідка внутрішньої безпеки з
університету не направлена.

Сформована особова справа на позивача
була направлена начальнику
департаменту виробничої діяльності та
ресурсного забезпечення ДПтС України -
Пудаку В.А. (на виконання п.2.6. положення
323) з супровідним листом від 15.07.2013 р. №
15/16-132 дек. без трудової книжки та
військового квитка позивача. До
особової справи було також надано
диплом від 25.06.1991р„ виданий
Дніпропетровським
механіко-металургійним технікумом, за
яким присвоєно кваліфікацію -
технік-технолог; диплом молодшого
спеціаліста від 02.07.1994 р., виданий
Харківським інститутом пожежної
безпеки МВС України (Харківське
пожежно-.технічне училище МВС України),
яким присвоєно кваліфікацію -
молодшого спеціаліста за
спеціальністю «організація і техніка
протипожежного захисту»; диплом
спеціаліста від 30.05.1998 р.. виданий
Харківським інститутом пожежної
безпеки МВС України, за спеціальністю
та фахом «пожежна безпека»; диплом
спеціаліста від 28.12.2002 р„ виданий
Юридичною академією МВС України -
державний вищий навчальний заклад
третього рівня акредитації, здобув
кваліфікацію юриста.

Листом Державної пенітенціарної
служби України від 19.07.2013 року № 7/3-432
ДСК/702/ 12-13 було визнано не доцільним
призначення ОСОБА_1 на посаду головного
спеціаліста Житомирського
територіального сектору з державного
нагляду за охороною праці та
навколишнім середовищем ДПтС України у
зв'язку з тим, що останній не відповідає
кваліфікаційним вимогам, а також
звільнення його з попередньої служби
за негативними мотивами (а.с.6).

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про невідповідність
висновків суду першої інстанції щодо
невідповідності позивача
кваліфікаційним вимогам затверджених
Наказом Державного департаменту
України з питань виконання покарань
від 07.09.2002 р. № 197, тому як вбачається з
останнього, вимоги щодо наявності
повної вищої освіти за
освітньо-кваліфікаційним рівнем
магістра, спеціаліста за напрямом
підготовки: інженерія, механіка, стаж
роботи - за відповідним напрямом
діяльності не менше 3 років -
встановлені для начальника інспекції
державного нагляду за охороною праці
та навколишнього середовища, а не
головного спеціаліста, тобто посади на
зайняття якої претендував позивач і
яка у вказаному Наказі та будь-яких
інших нормативно-правових актах - не
значиться, а іншого, з урахуванням
приписів ч. 2 ст. 71 КАС України, з боку
представника відповідачів суду
доведено не було (а.с.132).

Однак, враховуючи особисті та ділові
якості позивача, які у відповідності до
ст. 14 Закону України «Про
Державну кримінально-виконавчу службу
України» та приписів вказаного
Положення були враховані керівництвом
державної пенітенціарної служби
України при відмові позивачу у
прийнятті на роботу і є їх виключною
компетенцією, а саме звільнення
позивача з попередньої роботи в 2012 році
за порушення дисципліни, суд
апеляційної інстанції, погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
законності та обґрунтованості
останніх. Також, слід зазначити, що
посилання в листі на негативні моменти
звільнення позивача, саме у 2011 році,
зазначені через друкарську помилку, а
зворотнього в суді не доведено, тому як
зазначене відображено в його
послужному списку та підтверджується
матеріалами особової справи (архівні
матеріали). У довідці заступника
відділу кадрового забезпечення
Дніпропетровського державного
університету внутрішніх справ Руденко
Ю.О. від 16.05.2013 р. вказано, що позивача
звільнено з органів внутрішніх справ
за ст. 64 «є» (за порушення дисципліни)
«Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України» за
наказом ДДУВС від 26.09.2012 р. № 142 (а.с.87-89).

Таким чином, доводи апеляційної скарги
позивача в частині безпідставного його
не прийняття на вакантну посаду, а саме
проходження певних етапів добору
кандидатів та стажу роботи в органах
державного нагляду за охороною праці -
є безпідставними та такими, що не
заслуговують на увагу, тому як
спростовуються письмовими матеріалами
справи та вищезазначеними
нормативно-правовими актами.

Щодо доводів позивача, зазначених в
апеляційній скарзі, відносно оплати
праці під час стажування, колегія
суддів зазначає наступне.

Як встановлено під час розгляду справи
в суді першої інстанції, відносно
позивача, керівництво управління не
видавало наказ про його стажування на
посаді головного спеціаліста
структурного підрозділу Центрального
апарату (ДПтС України), тому як не мало
на це відповідних законодавчих
повноважень, оскільки, а ні нормами
Закону України «Про Державну
кримінально-виконавчу службу України»
для осіб начальницького складу
(позивач має звання підполковника
міліції), а ні приписами Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 29.07.1991 року № 114, зі змінами, - такого
етапу добору кандидата на вакантну
посаду, як стажування, не міститься.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що відсутність відповідного
Наказу Голови ДПтС України про
зарахування позивача на стажування з
визначенням відповідних умов (в тому
числі і періоду стажування) за
відсутності правових підстав для
цього, відповідно не надає
законодавчих підстав відповідачам по
справі здійснити виплату бюджетних
коштів позивачу.

Будь-яких інших обставин, які б
свідчили про фактичний допуск позивача
до роботи та які б свідчили про
вищезазначені умови стажування, як
судом першої так і апеляційної
інстанції не встановлено. Посилання
позивача в апеляційній скарзі на заяву
щодо надання дозволу на використання
на робочому місці власного блоку
безперебійного живлення для
забезпечення роботи комп'ютера в
службовому кабінеті, як на доказ його
допуску до роботи та стажування, судом
апеляційної інстанції оцінюється
критично, тому як прийняття на посаду, а
відповідно і допуск до роботи на яку
претендував позивач, відбуваються за
дотримання певних процедур,
встановлених вищезазначеними
нормативно- правовими актами.

При цьому, колегією суддів, приймаються
до уваги доводи позивача, викладені в
апеляційній скарзі, щодо не можливості
застосування судом першої інстанції
правових актів, що регулюють порядок
прийняття та проходження стажування в
органах Державної
кримінально-виконавчої служби України
(Накази щодо затвердження Інструкції
та Положення щодо порядку добору,
вивчення та оформлення кандидатів і
проходження стажування в органах ДПтС
України), тому як останні встановлюють
певні норми, тобто правила поведінки
для громадян і не зареєстровані в
Міністерстві юстиції України, що
суперечить Указу Президента України
від 03.10.92р. № 493 «Про державну
реєстрацію нормативно-правових актів
міністерств та інших органів
виконавчої влади» та Положенню про
державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств,
інших органів виконавчої влади,
органів господарського управління та
контролю, що зачіпають права, свободи й
законні інтереси громадян або мають
міжвідомчий характер, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.12.92р., оскільки вказана реєстрація
визначає критерій їх чинності.

Посилання позивача на необхідність
реєстрації Наказів «Про затвердження
посадових кваліфікаційних вимог до
основних категорій персоналу
кримінально-виконавчої системи» від
07.09.2002 року № 197 та «Про затвердження
положень про територіальні сектори з
державного нагляду за охороною праці
та навколишнім середовищем ДПтС
України» від 17.07.2012 року № 323 є
безпідставними, тому як останні є
актами нормативно-технічного та
відомчого характеру та містять нових
правових норм, а тому можуть
застосовуватись без проходження
процедури державної реєстрації в
Мін'юсті, що відповідає п. 3.4 розділу ІІІ
Наказу Міністерства юстиції України
від 12.04.2005 року № 34/5, зареєстрованого в
Мінюсті 12.04.2005 року № 381/10661 «Про
вдосконалення порядку державної
реєстрації нормативно-правових актів у
Міністерстві юстиції України та
скасування рішення про державну
реєстрацію нормативно-правових актів»
зі змінами.

Таким чином, суд першої інстанції,
виносячи оскаржувану постанову від 27
вересня 2013 року, по суті правильно
вирішив справу, відмовивши позивачу в
задоволенні позовних вимог, однак
помилково застосував норми
матеріального права, що не підлягали
застосуванню, що у відповідності до п. 1
ч. 1 ст. 201 КАС України - є підставою для
зміни судового рішення, а саме його
мотивувальної частини, в частині
виключення посилання суду першої
інстанції на Інструкцію про порядок
добору, вивчення, оформлення
кандидатів на посади рядового і
начальницького складу та проведення
спеціальної перевірки осіб, яка
затверджена Наказом Державного
департаменту України з питань
виконання покарань від 15.05.2000 року №
94дск та Наказ Державного департаменту
України з питань виконання покарань
від 23.09.2008 р. № 248 «Про затвердження
положення про організацію професійної
підготовки персоналу Державної
кримінально- виконавчої служби
України», яким, в тому числі
встановлено порядок стажування.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 198, 201, 205, 207 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 27
вересня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до Державної пенітенціарної
служби України, Управління Державної
пенітенціарної служби України у
Дніпропетровській області про
визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії -
змінити, виключивши з мотивувальної
частини останньої посилання на
Інструкцію про порядок добору,
вивчення, оформлення кандидатів на
посади рядового і начальницького
складу та проведення спеціальної
перевірки осіб, яка затверджена
Наказом Державного департаменту
України з питань виконання покарань
від 15.05.2000 року № 94дск та Наказ
Державного департаменту України з
питань виконання покарань від 23.09.2008 р.
№ 248 «Про затвердження положення про
організацію професійної підготовки
персоналу Державної кримінально-
виконавчої служби України», яким, в
тому числі встановлено порядок
стажування.

В іншій частині постанову суду
залишити без змін.

Постанова суду набирає законної
сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого адміністративного суду
України протягом 20 днів відповідно до
ст. 212 та ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко

Суддя:
А.В. Шлай