Справа № 2а-6464/08
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2010-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2010 р. Справа № 38316/10

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

Головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів:
Заверухи О.Б., Любашевського В.П.,

при секретарі судового засідання
Грищишин Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційні
скарги Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради та
третіх осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
30.04.2009 року у справі за позовом ОСОБА_4
до Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради,
Управління архітектури і
містобудування виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради,
Управління житлово-комунального
господарства обласної державної
адміністрації - Івано-Франківське бюро
технічної інвентаризації про надання
дозволу на переобладнання квартири, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2008 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради,
Управління архітектури і
містобудування виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради,
Управління житлово-комунального
господарства обласної державної
адміністрації - Івано-Франківське бюро
технічної інвентаризації про надання
дозволу на переобладнання квартири.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
позивачка посилалась на те, що на її
звернення про переобладнання квартири
їй було відмовлено у зв'язку з тим, що в
представлених документах відсутні
нотаріально засвідчені згоди
власників суміжних приміщень.
Відповідно до ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Крім того, відповідно до ст. 320
Цивільного кодексу України власник має
право використовувати своє майно для
здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом. Також зазначила,
що правові та організаційні засади
здійснення архітектурної та
містобудівної діяльності, порядок
надання дозволу на проведення
будівельних робіт визначаються
Законом України «Про основи
містобудування» та Законом України
«Про планування і забудову території»,
однак вказаними нормативними актами не
передбачене обов'язкове погодження
переобладнання житлового приміщення з
іншими жильцями будинку.

Позивачка просила визнати
неправомірною відмову управління
архітектури і містобудування
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради №М/1393
від 26.11.2008 року щодо переобладнання
квартири АДРЕСА_1 під офісне приміщення
та зобов'язати виконавчий комітет
Івано-Франківської міської ради надати
дозвіл на переобладнання квартири
АДРЕСА_1 під офісне приміщення, а також
зобов'язати управління
житлово-комунального господарства
обласної державної адміністрації -
Івано-Франківське обласне бюро
технічної інвентаризації
зареєструвати квартиру АДРЕСА_1 під
офісне приміщення після надання
дозволу міжвідомчої комісії
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради і
проведення інвентаризаційних робіт.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
30.04.2009 року позов ОСОБА_4 задоволено
частково. Зобов'язано виконавчий
комітет Івано-Франківської міської
ради надати ОСОБА_4 дозвіл на
переобладнання квартири АДРЕСА_1 під
офісне приміщення. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з винесеною постановою
суду першої інстанції її оскаржили -
Виконавчий комітет Івано-Франківської
міської ради та треті особи: ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, подавши на неї
апеляційні скарги.

Апелянти просять скасувати постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 30.04.2009
року, та прийняти нову, якою відмовити
ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог,
покликаючись на порушення суду першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права і
невідповідність висновків обставинам
справи, що призвело до її неправильного
вирішення.

В апеляційних скаргах апелянти
зазначають, що відповідно до ч. З ст. 13
Конституції України власність не
повинна використовуватися на шкоду
людині і суспільству.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю, не
завдаючи при цьому шкоди правам інших
осіб і не порушуючи їхніх інтересів.

У відповідності до ч. 2 ст. 383 ЦК Україні
передбачено, що власник квартири може
на свій розсуд здійснювати ремонт і
зміни у квартирі, наданій йому для
використання як єдиного цілого, за
умови, що ці зміни не призведуть до
порушень прав власників інших квартир
у багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

У відповідності до ст. 6 Житлового
кодексу жилі будинки і жилі приміщення
призначаються для постійного
проживання громадян, а також для
використання у встановленому порядку
як службових жилих приміщень і
гуртожитків. Вказана позиція
підкреслюється і ст. 10 цього ж Кодексу:
громадяни зобов'язані дбайливо
ставитися до будинку, в якому вони
проживають, використовувати жиле
приміщення відповідно до його
призначення, додержувати правил
користування жилими приміщеннями...

Відповідно до ст. 8 Житлового кодексу
переведення придатних для проживання
жилих будинків і жилих приміщень у
будинках державного і громадського
житлового фонду в нежилі. як правило, не
допускається. У виняткових випадках
переведення жилих будинків і жилих
приміщень у нежилі може здійснюватися
за рішенням виконкому, обласної,
міської (у містах республіканського
підпорядкування) ради (ч. 2 ст. 7 ЖК).

Переведення жилих будинків і жилих
приміщень відомчого і громадського
житлового фонду в нежилі провадиться
за пропозиціями відповідних
міністерств, державних комітетів,
відомств і центральних органів
громадських організацій.

Як вказано у листі Державного комітету
будівництва, архітектури та житлової
політики України від 05.01.2001 року №5/2-6
перепланування житлових приміщень,
розміщення в них офісів, контор,
торгових організації та для інших
цілей непромислового характеру чинним
законодавством не передбачено.

Переобладнання житлових приміщень для
використання їх в інших цілях
проводиться в разі визнання їх
непридатними для проживання з
подальшим переведенням їх в нежилі, що
регламентується с г. 8 ЖК та постановою
Ради Міністрів УРСР від 26.04.84 року №189
«Про порядок обстеження стану житлових
будинків з метою встановлення їх
відповідності санітарним і технічним
вимогам та визнання житлових будинків
і житлових приміщень непридатними для
проживання». Такої ж правової позиції
притримується і Державний комітет
будівництва, архітектури та житлової
політики України у своїх листах №2-222/1575
від 20.03.2002 року та №5-3-114 від 12.02.2002 року.

Окрім того, чинне законодавство
встановлює лише право виконавчого
комітету здійснювати переведення
жилих приміщень у нежилі у виключних
випадках. Разом з тим, переведення
виконавчим комітетом жилого фонду у
нежилий не є обов'язковим останнього,
оскільки рішення про зміну
функціонального призначення приміщень
може мати негативні наслідки та може
відбуватись у виключних випадках .

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 14 ЖК
УРСР виконавчі комітети міських рад у
межах і в порядку, встановлених
законодавством, цим Кодексом та іншими
актами законодавства, на території
області (міста республіканського
підпорядкування) приймають рішення про
переобладнання і знесення непридатних
для проживання жилих будинків і жилих
приміщень у будинках державного і
громадського житлового фонду.

Згідно ст. 152 ЖК УРСР переобладнання
квартири, що належить громадянинові на
праві приватної власності провадяться
з дозволу виконкому міської ради.

Отже, при винесенні оскаржуваного
рішення, судом першої інстанції не
взято до уваги те що відповідно до
Положення «Про порядок переобладнання
житлових та нежитлових приміщень у
житлових будинках під заклади
громадського призначення»,
затвердженого рішенням міськвиконкому
Івано-Франківської міської ради № 360
від 05.11.1996 року для розгляду питання та
отримання дозволу міськвиконкому на
переобладнання необхідно отримати
згоду сусідів, однак ОСОБА_4 даний факт
був проігнорований, а судом першої
інстанції не взятий до уваги при
прийнятті оскаржуваного рішення.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 73
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» акти ради,
сільського, селищного, міського голови,
голови районної в місті ради,
виконавчого комітету сільської,
селищної, міської, районної у місті (у
разі її створення) ради, прийняті в
межах наданих їм повноважень, є
обов'язковими для виконання всіма
розташованими на відповідній
території органами виконавчої влади,
об'єднаннями громадян, підприємствами,
установами та організаціями,
посадовими особами, а також
громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території.

Відтак, судом не взято до уваги того, що
прийняте вищевказане рішення
міськвиконкому про порядок
переобладнання житлових та нежитлових
приміщень у житлових будинках під
заклади громадського призначення, є
обов'язковим для виконання в межах м.
Івано-Франківська, оскільки воно
прийняте задля запобігання порушенню
прав власників сусідніх квартир у
багатоквартирному житловому будинку.

Відповідно до ч. 6 ст. 59 ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні» рішення
виконавчого комітету приймаються на
його засіданні більшістю голосів від
загального складу виконавчого
комітету і підписуються сільським,
селищним, міським головою, головою
районної у місті ради.

Отже, судом першої інстанції не було
досліджено та не взято до уваги, що
приймаючи рішення про зобов'язання
виконкому надати дозвіл на
переобладнання квартири АДРЕСА_1 під
офісне приміщення, не враховано того,
що управлінням архітектури і
містобудування проводиться підготовка
проекту рішення міськвиконкому та
перевірка наданих проектних
пропозиції на відповідність, державним
та будівельним нормам. Після чого,
рішення виноситься на засідання
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради, де
виконавчий комітет Івано-Франківської
міської ради самостійно та відповідно
до чинного законодавства України
приймає рішення більшістю голосів від
загального складу.

Таким чином, судом першої інстанції при
прийняті оскаржуваного рішення
порушено права третіх осіб, як
власників квартири АДРЕСА_1, яка
знаходиться поверхом нижче, та в разі
її переобладнання будуть спричиненні
численні порушення житлових прав на
проживання в багатоквартирному
житловому будинку, які гарантується
чинним законодавством України.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційні скарги задоволенню не
підлягають з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивачки, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідно до
договору купівлі-продажу від 17.07.2008
року, зареєстрованого в реєстрі за №
4348, квартира по АДРЕСА_1 належить на
праві власності ОСОБА_4. Позивачка
зверталася із заявою до Управління
архітектури і містобудування
Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради щодо
переобладнання житлового приміщення
під нежитлове по АДРЕСА_1.

Листом №М/1393 від 26.11.2008 року
Управління архітектури і
містобудування Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради
повідомило позивачку про відмову в
наданні дозволу на проведення
переобладнання житлового приміщення
під нежитлове по АДРЕСА_1 в зв'язку з
тим, що в наданих документах відсутні
нотаріально засвідчені згоди
власників суміжних приміщень.

Відповідно до ст. 319 Цивільного Кодексу
України власник на свій розсуд володіє,
користується і розпоряджається
належним йому майном, але, здійснюючи
свої права, він зобов'язаний не
порушувати права та охоронювані
законом інтереси громадян, юридичних
осіб і держави.

Згідно ст. 41 Конституції України
суб'єкт права власності на квартиру має
право володіти, користуватися і
розпоряджатися, тобто може без
обмежень продати, обміняти, подарувати,
заставити, заповідати тощо. Водночас зі
змісту положень цієї статті та статті 13
Конституції України вбачається, що
право власності певною мірою може бути
обмежено, оскільки використання
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності
громадянам, інтересам суспільства.

Тобто юридичне забезпечена можливість
здійснювати правомочності щодо
володіння, користування і
розпорядження власником належним йому
майном не може виходити за рамки,
встановлені правовими нормами, що
регулюють відносини у сфері власності.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 92 Конституції
України правовий режим власності
визначається виключно законом. Отже,
саме законом може бути встановлений
особливий порядок діяльності
суб'єктів, об'єктом права власності
яких є, зокрема, квартира, і тільки
закон може встановлювати щодо нього
певні обмеження та покладати на таких
суб'єктів (власників) додаткові
обов'язки.

Згідно ст. 320 Цивільного Кодексу
України, власник мас право
використовувати своє майно для
здійснення підприємницької
діяльності.

В ст. 152 Житлового кодексу України
зазначено, що переобладнання квартири,
що належить громадянину на праві
приватної власності здійснюється на
підставі дозволу виконкому міської
ради.

Виготовлені позивачем проектні
пропозиції, передбачають, що при
переобладнанні квартири АДРЕСА_1 під
офісне приміщення, місця загального
користування вказаного будинку
використовуватися не будуть, також
буде обладнаний окремий вхід, а тому
порушення чи обмеження інтересів інших
громадян, які проживають в будинку на
АДРЕСА_1, таким переобладнання завданні
не будуть.

Інших застережень щодо неможливості
переобладнання з причин технічного чи
архітектурного характеру
відповідачами не зазначено та доказів
не представлено, тому вимоги позивача
про зобов'язання виконавчий комітет
Івано-Франківської міської ради надати
дозвіл на переобладнання квартири
АДРЕСА_1 під офісне приміщення слід
визнати обґрунтованими та такими, що
підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про зобов'язання
управління житлово-комунального
господарства обласної державної
адміністрації - Івано-Франківське
обласне бюро технічної інвентаризації
зареєструвати квартиру АДРЕСА_1 під
офісне приміщення, то відповідно до п.
6.1 наказу «Про внесення змін та
доповнень до Тимчасового положення про
порядок реєстрації права власності на
нерухоме майно» затвердженого наказом
Міністерства юстиції України №6/5 від
28.01.2003 року на перебудовані або
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна проводиться оформлення права
власності з видачею свідоцтва про
право власності за наявності акта
комісії про прийняття об'єкта і
введення його в експлуатацію та
відповідного рішення органу місцевого
самоврядування, а тому суд вважає, що в
цій частині позов не підлягає до
задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального та
процесуального права та є правильними.

Доводи апеляційних скарг зазначених
висновків суду першої інстанції не
спростовують, а тому рішення суду по
даній справі скасуванню не підлягає.

На підставі наведеного колегія суддів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справи та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 199, 200, 205,
206 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради та третіх осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 залишити без задоволення, а
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
30.04.2009 року у справі № 2а-6464/08 за позовом
ОСОБА_4 до Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради,
Управління архітектури і
містобудування виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради,
Управління житлово-комунального
господарства обласної державної
адміністрації - Івано-Франківське бюро
технічної інвентаризації про надання
дозволу на переобладнання квартири -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Ухвала у повному обсязі складена 25
травня 2010 року.

Головуючий
В.В.Ніколін

Судді
О.Б. Заверуха

В.П. Любашевський