Справа № 342/345/14-а
Суддя: Курилець А.Р.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
Справа №
876/4635/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Курильця А.Р.,

суддів
Мікули О.І., Рибачука А.І.,

з участю секретаря
Рак Х.І.,

представника позивача
ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Городенківського районного
суду Івано-Франківської області від 10
квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Городенківському районі
Івано-Франківської області про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання до вчинення дій,-

в с т а н
о в и в:

У березні 2014 року ОСОБА_2 (далі - позивач)
звернувся з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Городенківському районі
Івано-Франківської області про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання відповідача призначити,
провести перерахунок та виплатити
пенсію згідно ч.1 ст.50, ч.4 ст.54, ч.3 ст.67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 01.01.2014 року.

Постановою Городенківського районного
суду Івано-Франківської області від 10
квітня 2014 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою позовні вимоги
задовольнити повністю.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що
заборонено звужувати зміст і обсяг
встановлених Конституцією України і
чинними законами прав і свобод людини,
а тому застосування судом першої
інстанції положень постанови Кабінету
Міністрів України «Про підвищення
рівня соціального захисту громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 1210 від
23.11.2011 року (далі - постанова № 1210), а не
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі -
Закон № 796) є неправомірним. Крім того,
оскаржувана постанова суду повністю
суперечить рішенням Європейського
суду з прав людини, що є джерелом права
в Україні.

В судовому засіданні представник
позивача апеляційну скаргу підтримав з
мотивів, викладених в ній, просив
скасувати постанову Городенківського
районного суду Івано-Франківської
області від 10 квітня 2014 року, а позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач чи його представник в
судове засідання не з'явився, належним
чином повідомлявся про час і місце
слухання справи і оскільки його явка в
суді не є обов'язковою, апеляційний
розгляд справи проведено у його
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника позивача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення виходячи з
наступного.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
передбачені законом
соціально-економічні права не є
абсолютними та підлягають обмеженню у
зв'язку із неможливістю їх фінансового
забезпечення. Кабінет Міністрів
України на виконання вимог
законодавства приймає постанови, якими
затверджує порядок обчислення пенсій
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, а тому
нарахування і виплата пенсії
відповідно до вказаних постанов є
правомірною.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних міркувань.

Згідно з частиною першою статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в
інших випадках, передбачених законом.
Із цим конституційним правом
громадян кореспондується обов'язок
держави щодо його забезпечення.

Проте, розміри соціальних виплат
залежать від економічних чинників, на
що вказав і Конституційний Суд України,
зокрема, у рішенні від 19 червня 2001
року N 9-рп/2001, зазначивши, що право на
пенсію, її розмір та суми виплат
можна пов'язувати з фінансовими
можливостями держави, з
економічною доцільністю,
соціально-економічними обставинами у
той чи інший період її розвитку, а
також з часом ухвалення
відповідних нормативно-правових актів.

Згідно зі статтею 22 Загальної
декларації прав людини розміри
соціальних виплат і допомоги
встановлюються з урахуванням
фінансових можливостей держави.
Європейський суд з прав людини у
рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі
"Ейрі проти Ірландії" констатував, що
здійснення соціально-економічних
прав людини значною мірою залежить
від становища в державах, особливо
фінансового. Такі положення
поширюються й на питання
допустимості зменшення соціальних
виплат, про що зазначено в рішенні
цього суду у справі "Кйартан Асмундсон
проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у
регулюванні суспільних відносин у
соціальній сфері є додержання
принципу пропорційності між
соціальним захистом громадян та
фінансовими можливостями держави, а
також гарантування права кожного на
достатній життєвий рівень.

Таким чином, передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема, через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства.

Відповідно до ч.4 ст. 54 Закону № 796
визначення порядку та розмірів
соціальних виплат віднесено до відання
Кабінету Міністрів України.

У рішенні від 2 березня 1999 року N 2-рп/99
Конституційний Суд України вказав, що
здійснення в цілому політики
соціального захисту не належить до
виключних повноважень Верховної Ради
України; політика соціального захисту
є складовою частиною внутрішньої
соціальної політики держави,
забезпечення її проведення, відповідно
до пункту 3 статті 116 Конституції
України, здійснюється Кабінетом
Міністрів України.

Конституційний Суд України рішеннями
уточнив порядок реалізації
встановлених законами України
соціальних прав громадян, а саме
зазначив, що Верховна Рада України
визначила Кабінет Міністрів України
державним органом, який має
забезпечувати реалізацію згаданих
прав, тобто йому надано право визначати
порядок та розміри соціальних виплат
виходячи з наявного фінансового
ресурсу бюджету Пенсійного фонду
України.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є інвалідом 2 групи і
віднесений до 1 категорії осіб, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи (а.с 9-11).

Позивач знаходиться на обліку у
відповідача та одержує пенсію з
урахуванням додаткової пенсії
інваліду ІІ групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи та зміни
розміру прожиткового мінімуму для осіб
які втратили працездатність згідно
вимог постанови № 1210.

Статтею 49 Закону № 796 передбачено, що
пенсії особам віднесеним до категорії
1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Кабінетом Міністрів України на
виконання положення ст. 54 Закону № 796
23.11.2011 року прийнято постанову № 1210
«Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
якою затверджено Порядок обчислення
пенсій особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи
(надалі Порядок), що є чинним на даний
час.

У відповідності до вказаної постанови
Кабінету Міністрів України, позивачу
провадиться нарахування та виплата
основної та додаткових пенсій, а тому
підстав для проведення перерахунку
виплаченої пенсії колегія суддів не
вбачає.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
фактичні обставини справи та надав їм
належну правову оцінку, доводами
апеляційної скарги висновки, викладені
в судовому рішенні не спростовуються і
підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну
скаргу ОСОБА_2 слід залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195,198,200,205,206,254 КАС
України, суд, -

у х в а
л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову
Городенківського районного суду
Івано-Франківської області від 10
квітня 2014 року у справі №342/345/14-а - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
А.Р.Курилець

Судді
О.І.Мікула

А.І.Рибачук

Ухвала в повному обсязі виготовлена 10
червня 2014 року.