Справа № 872/2286/13
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2014 рокусправа № 2а/0470/12449/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ясенової
Т.І.

суддів: Головко О.В.
Суховарова А.В.

секретар судового засідання:
Фастовська М.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2012 року у справі № 2а/0470/12449/12 за позовом
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, яка є
правонаступником Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі
м.Дніпропетровська, про визнання
протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення,
стягнення з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м.Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (далі за
текстом - ДПІ у Жовтневому районі
м.Дніпропетровська), яка є
правонаступником Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі
м.Дніпропетровська, в якому, з
урахуванням уточнень, просила визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення - рішення № від
28.04.2012р., стягнути з Державного бюджету
України на її користь безпідставно
перераховані кошти в розмірі 3439,21грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 21
листопада 2012 року в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин справи, що
призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

Заперечуючи проти апеляційної скарги,
відповідач, посилаючись на її
безпідставність, просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
рішення суду першої інстанції без змін,
як законне та обґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
рішення суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що за громадянкою
ОСОБА_2 обліковувалася земельна
ділянка площею 0,0096га та 0,0005га,
розташована по АДРЕСА_1.

На земельній ділянці за вказаною
адресою розташована студія
перукарного мистецтва, загальною
площею 148,6кв.м.

24 лютого 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
був укладений договір купівлі-продажу,
відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а
ОСОБА_1 купила нежиле приміщення №1, 4,
що знаходиться у АДРЕСА_1, яке,
відповідно до опису об'єкта купівлі -
продажу згідно з п.1 зазначеного
договору є студією перукарського
мистецтва - приміщення №1 поз.1-8,
загальною площею 147,3кв.м., приміщення №4
поз.1, загальною площею 5,0 кв.м., ганок
літ.А-2. Зазначений об'єкт нерухомості
розташований на земельних ділянках,
площею 0,0096га та 0,0005 га, що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1

Таким чином, громадянка ОСОБА_1 є
власником нежитлового приміщення
відповідно до договору купівлі -
продажу нежитлового приміщення від
24.02.2006р. та користувачем земельної
ділянки, на якій зазначене приміщення
розташоване.

Державну реєстрацію нежитлового
приміщення, що належить громадянці
ОСОБА_1 проведено 12.04.2006р., про що
внесено відповідний запис до Реєстру
права власності на нерухоме майно за
№13678177, що підтверджується матеріалами
справи.

Згідно Рішення Дніпропетровської
міської ради від 26.12.2007р. №5/26
затверджено проект
„Нормативно-грошова оцінка земель
м.Дніпропетровська" з базовою вартістю
одного квадратного метра землі 237,36грн.,
станом на 01.01.2007р. з введенням у дію з
01.01.2008р.

Нормативна грошова оцінка земель
підлягає індексації за 2007 рік - 1,028, за
2008 рік - 1,152, за 2009 рік - 1,059, за 2010 рік - 1,0,
за 2011 рік - 1,0 та за 2012 рік - 1,0.

Згідно розрахунків нормативно -
грошової оцінки земельних ділянок по
місту, сума нарахованого земельного
податку на 2012 рік складає 3 439,21грн.

ДПІ у Жовтневому районі
м.Дніпропетровська 28 квітня 2012 року
прийнято податкове повідомлення -
рішення №, відповідно до якого
ОСОБА_1 згідно з п.п.54.3.3 пункту 54.3 ст.54
розділу ІІ та п.286.5 ст.286 розділу ХІІІ
Податкового кодексу України було
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем - земельний
податок з фізичних осіб у розмірі 3
439,21грн.

Судом встановлено, що 28 серпня 2012 року
позивачем сплачено земельний податок,
у сумі, вказаній у податковому
повідомленні - рішенні від 28.04.2012р.
№, що підтверджується платіжним
дорученням №2502 від 28.08.2012р., копія якого
міститься в матеріалах справи.

Згідно з пунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті
14 Податкового кодексу України,
податкове зобов'язання - це сума коштів,
яку платник податків, у тому числі
податковий агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Плата за землю - це загальнодержавний
податок, який справляється у формі
земельного податку та орендної плати
за земельні ділянки державної і
комунальної власності. Воднораз,
земельний податок - це обов'язковий
платіж, що справляється з власників
земельних ділянок та земельних часток
(паїв), а також постійних
землекористувачів.

Порядок адміністрування плати за землю
врегульований розділом ХІІІ ПК
України.

Відповідно до статті 269 ПК України
платниками податку є: власники
земельних ділянок, земельних часток
(паїв); землекористувачі.

Згідно зі статтею 270 ПК України
об'єктами оподаткування є: земельні
ділянки, які перебувають у власності
або користуванні; земельні частки (паї),
які перебувають у власності.

Статтею 271 ПК України визначено, що
базою оподаткування є: нормативна
грошова оцінка земельних ділянок з
урахуванням коефіцієнта індексації,
визначеного відповідно до порядку,
встановленого цим розділом; площа
земельних ділянок, нормативну грошову
оцінку яких не проведено.

Згідно з пунктом 286.1 статті 286 ПК
України підставою для нарахування
земельного податку є дані державного
земельного кадастру. Відповідні органи
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів за запитом відповідного
органу державної податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
подають інформацію, необхідну для
обчислення і справляння плати за землю,
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

У відповідності до пункту 286.5 статті 286
ПК України, нарахування фізичним
особам сум податку проводиться
органами державної податкової служби,
які видають платникові до 1 липня
поточного року податкове
повідомлення-рішення про внесення
податку за формою, встановленою у
порядку визначеному статтею 58 цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 287.2 статті 287 ПК
України облік фізичних осіб - платників
податку і нарахування відповідних сум
проводяться щороку до 1 травня.

Пунктом 289.1 статті 289 ПК України
встановлено, що для визначення розміру
податку та орендної плати
використовується нормативна грошова
оцінка земельних ділянок. Центральний
орган виконавчої влади з питань
земельних ресурсів здійснює
управління у сфері оцінки земель та
земельних ділянок.

Враховуючи наведене, нарахування
фізичним особам сум земельного податку
проводиться органами державної
податкової служби на підставі даних
державного земельного кадастру,
зокрема щодо нормативної грошової
оцінки земельної ділянки.

За визначенням, наведеним у підпункті
14.1.42 пункту 14.1 ст.14 ПК України, дані
державного земельного кадастру - це
сукупність відомостей і документів про
місце розташування та правовий режим
земельних ділянок, їх оцінку,
класифікацію земель, кількісну та
якісну характеристики, розподіл серед
власників землі та землекористувачів,
підготовлених відповідно до закону.

Згідно з частиною 1 статті 193 Земельного
кодексу України державний земельний
кадастр - це єдина державна система
земельно-кадастрових робіт, яка
встановлює процедуру визнання факту
виникнення або припинення права
власності і права користування
земельними ділянками та містить
сукупність відомостей і документів про
місце розташування та правовий режим
цих ділянок, їх оцінку, класифікацію
земель, кількісну та якісну
характеристику, розподіл серед
власників землі та землекористувачів.

Згідно зі статтею 194 ЗК України
призначенням державного земельного
кадастру є забезпечення необхідною
інформацією органів державної влади та
органів місцевого самоврядування,
заінтересованих підприємств, установ і
організацій, а також громадян з метою
регулювання земельних відносин,
раціонального використання та охорони
земель, визначення розміру плати за
землю і цінності земель у складі
природних ресурсів, контролю за
використанням і охороною земель,
економічного та екологічного
обґрунтування бізнес-планів та
проектів землеустрою.

Частиною 1 статті 204 ЗК України
встановлено, що державний земельний
кадастр ведеться уповноваженим
органом виконавчої влади з питань
земельних ресурсів.

В матеріалах адміністративного позову
міститься Додаток до даних Державного
земельного кадастру для розрахунку
плати за землю від 17.11.2006р., відповідно
до якої визначена грошова оцінка
земельної ділянки та її площа.

Таким чином, з урахуванням вимог ст.ст.
271, 274 Податкового кодексу України,
спростовуються твердження
представника позивача щодо
неправомірності оспорюваного
податкового повідомлення-рішення.

У відповідності до підпунктів 14.1.34, 14.1.73
пункту 14.1 статті 14 ПК України
власниками земельних ділянок є
юридичні та фізичні особи (резиденти і
нерезиденти), які відповідно до закону
набули права власності на землю в
Україні, а також територіальні громади
та держава щодо земель комунальної та
державної власності відповідно;
землекористувачами є юридичні та
фізичні особи (резиденти і
нерезиденти), яким відповідно до закону
надані у користування земельні ділянки
державної та комунальної власності, у
тому числі на умовах оренди.

Порядок та підстави набуття і
реалізації права власності на землю та
права користування землею
визначаються Земельним кодексом
України.

Відповідно до статті 81 ЗК України
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі: а) придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами; б)
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності; в)
приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування; г)
прийняття спадщини; ґ) виділення в
натурі (на місцевості) належної їм
земельної частки (паю).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 116 ЗК
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом, або за
результатами аукціону. Набуття права
на землю громадянами та юридичними
особами здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Статтею 125 ЗК України встановлено, що
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 126 ЗК
України право власності на земельну
ділянку посвідчується державним актом,
крім випадків, визначених частиною
другою цієї статті. Право власності на
земельну ділянку, набуту у власність із
земель приватної власності без зміни
її меж, цільового призначення,
посвідчується: цивільно-правовою
угодою щодо відчуження земельної
ділянки, укладеною в порядку,
встановленому законом, у разі набуття
права власності на земельну ділянку за
такою угодою; свідоцтвом про право на
спадщину. Право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державним актом на право
постійного користування земельною
ділянкою.

Так, відповідно до п.286.5 ст.286
Податкового кодексу України
нарахування фізичним особам сум
податку проводиться органами
державної податкової служби, які
видають платникові до 1 липня поточного
року податкове повідомлення-рішення
про внесення податку за формою,
встановленою у порядку визначеному
статтею 58 цього Кодексу.

Враховуючи наведе, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що відповідачем в межах
повноважень та у спосіб, визначений
законом визначено позивачу податкове
зобов'язання за платежем земельний
податок з фізичних осіб.

Судом обґрунтовано не прийнято до
уваги доводи позивача щодо відсутності
у останньої обов'язку сплачувати
земельний податок з фізичних осіб у
розмірі 3 439,21грн., визначений
відповідачем у оскаржуваному
податковому повідомленні - рішенні,
враховуючи відсутність у ОСОБА_1
будь-яких правовстановлюючих
документів на земельну ділянку, з
огляду на наступне.

Аналіз наведених норм чинного
податкового та земельного
законодавства, а саме: ст.ст.15, 92 ЗК
України, ст.269, 270, 271, 274 Податкового
кодексу України чітко вказує, що
платниками земельного податку є не
тільки власники земельних ділянок, а й
землекористувачі, а об'єктом
оподаткування є, у тому числі, і
земельні ділянки, які перебувають у
користуванні, та не ставить обов'язок
платника щодо сплати такого податку в
залежність від наявності укладеного
договору оренди земельної ділянки.

Власність зобов'язує і зазначене прямо
передбачене ч.4 ст.319 ЦК України.

Відповідно до ст.281 ПК України
встановлені пільги щодо сплати
земельного податку. Від сплати податку
звільняються: інваліди першої і другої
групи; фізичні особи, які виховують
трьох і більше дітей віком до 18 років;
пенсіонери (за віком); ветерани війни
та особи, на яких поширюється дія
Закону України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту"; фізичні особи, визнані
законом особами, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Звільнення від сплати податку за
земельні ділянки, передбачене для
відповідної категорії фізичних осіб
пунктом 281.1 цієї статті, поширюється на
одну земельну ділянку за кожним видом
використання у межах граничних норм:
для ведення особистого селянського
господарства - у розмірі не більш як 2
гектари; для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка): у селах - не більш
як 0,25 гектара, в селищах - не більш як 0,15
гектара, в містах - не більш як 0,10
гектара; для індивідуального дачного
будівництва - не більш як 0,10 гектара;
для будівництва індивідуальних
гаражів - не більш як 0,01 гектара; для
ведення садівництва - не більш як 0,12
гектара.

Від сплати податку звільняються на
період дії фіксованого
сільськогосподарського податку
власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв) та землекористувачі за
умови передачі земельних ділянок та
земельних часток (паїв) в оренду
платнику фіксованого
сільськогосподарського податку.

Враховуючи наведене, та приймаючи до
уваги, що позивач не відноситься до
жодної з категорій осіб, перелічених у
ст.281 ПК України, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
ОСОБА_1, укладаючи договір купівлі -
продажу від 24.02.2006р. та набуваючи право
власності на об'єкт нерухомості,
розташований на земельній ділянці за
адресою: АДРЕСА_1, розуміла
зобов'язальний характер набутого права
та усвідомлювала обов'язок сплати
земельного податку з фізичних осіб у
визначеній відповідно до норм чинного
законодавства сумі.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального права,
у відповідності до вимог норм
матеріального права, є законною та
обґрунтованою. Доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду.
Підстави для скасування рішення суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 21
листопада 2012 року у справі № 2а/0470/12449/12 -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий:
Т.І. Ясенова

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров