Справа № 2а- 136/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 р.
Справа № 41450/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами у м. Львові апеляційну
скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради на постанову Сихівського
районного суду міста Львова від 30
березня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради про визнання дій
протиправними, зобов'язання нарахувати
та виплатити допомогу на оздоровлення
особі, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, -

ВСТАНОВИВ:

20 червня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради, яким просив визнати
відмову відповідача щодо здійснення
перерахунку щорічної допомоги на
оздоровлення, передбаченої ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
неправомірною та стягнути з
відповідача недоплачену щорічну
допомогу на оздоровлення за 2006 рік та
за 2007 рік в сумі 3140, 00 грн.

Постановою Сихівського районного суду
міста Львова від 03 вересня 2008 року
позов задоволено. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 3140, 00
грн.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржив відповідач, вважає, що вона
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову скасувати та
прийняти нову, якою в позові відмовити
в повному обсязі. На обґрунтування
вимог апеляційної скарги зазначає, що
спірні соціальні виплати були
нараховані та виплачені позивачу
відповідно до чинного на той час
законодавства.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 червня 2009
року апеляційну скаргу Сихівського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради задоволено
частково. Постанову Сихівського
районного суду міста Львова від 03
вересня 2008 року скасовано та прийнято
нову постанову про часткове
задоволення позову. Зобов'язано
Сихівський відділ соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради провести
ОСОБА_1 нарахування та виплату
недоплаченої суми разової щорічної
грошової допомоги на оздоровлення як
інваліду ІІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з аварією на
ЧАЕС, за 2007 рік з урахуванням
виплачених сум. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями першої та
апеляційної інстанцій, відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку,
вважає, що вони прийняті з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, просить постанову Сихівського
районного суду міста Львова від 03
вересня 2008 року та постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 червня 2009
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити. На обґрунтування
вимог апеляційної скарги зазначає, що
судами попередніх інстанцій під час
вирішення спору щодо стягнення коштів
за 2007 рік не враховано ст. 101 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік», за нормами якої Кабінету
Міністрів України було надано право
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати в абсолютних сумах в межах
бюджетних асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.
Натомість судами під час вирішення
спору помилково надано перевагу
приписам Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 10 листопада 2010 року
касаційну скаргу відповідача
задоволено частково. Постанову
Сихівського районного суду міста
Львова від 03 вересня 2008 року та
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 червня 2009
року в частині задоволення позовних
вимог щодо стягнення грошової допомоги
на оздоровлення за 2007 рік скасовано,
справу в цій частині направлено до суду
першої інстанції на новий судовий
розгляд в іншому складі суду. В іншій
частині постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 22 червня 2009 року залишено без змін.
Постанова мотивована тим, що судами
першої та апеляційної інстанцій не
визначено дату здійснення УПСЗН
виплати позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення у 2007 році, що унеможливлює
визначення яким із законів слід
керуватися для розв'язання цього спору.
Тому суд касаційної інстанції прийшов
до висновку про необхідність
встановлення нових обставин щодо
правильності визначення відповідачем
розміру допомоги позивачу та надання
їм належної правової оцінки, що
відповідно до ч.1 ст. 220 КАС України не
може зробити суд касаційної інстанції.

Постановою Сихівського районного суду
міста Львова від 30 березня 2011 року
позов задоволено частково. Визнано
незаконними дії відповідача щодо
відмови у проведенні перерахунку
позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення у 2007 році відповідно до
ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати,
визначеної на день виплати допомоги.
Зобов'язано відповідача провести
перерахунок та виплату позивачу
щорічної допомоги на оздоровлення за
2007 рік відповідно до ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат з урахуванням
виплачених сум. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Постанову Сихівського районного суду
міста Львова від 30 березня 2011 року в
апеляційному порядку оскаржив
відповідач, вважає, що вона прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить
постанову скасувати та прийняти нову,
якою в позові відмовити в повному
обсязі. На обґрунтування вимог
апеляційної скарги зазначає, що
позивачу правомірно (в межах наявних
фінансових ресурсів) здійснено
виплати, передбачені Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», у порядку,
розмірі та у спосіб, визначених діючим
на момент відповідних виплат
законодавством України. Водночас
апелянт зазначає, що збільшення
розміру допомоги можливе лише у
випадку суттєвого збільшення
фінансування з Державного бюджету
України та внесення змін до
відповідних нормативно-правових актів.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Враховуючи наявність вищевказаних
умов, колегія суддів вважає можливим
здійснювати розгляд справи в порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою,
яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, 1 категорії
ІІІ групи інвалідності, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1 (а.с.6) та випискою із акту огляду
МСЕК до довідки серії ЛВА-1 № 278934 (а.с.10)
та отримав у 2007 році одноразову щорічну
допомогу на оздоровлення відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у розмірі 90
грн.(а.с.4).

Відповідно до абз.2 ч.4 ст. 48 «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (в редакції зі змінами
відповідно до Рішення Конституційного
суду України від 09.07.2007 року N 6-рп/2007)
щорічна допомога на оздоровлення
інвалідам III групи виплачується в
розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат.

Дію зазначеної норми було зупинено на
2007 рік згідно з п. 30 статті 71 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік».

Однак вказана норма була визнана
неконституційною рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007
року № 6-рп/2007.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Отже, з 09.07.2007 року діяла попередня
редакція ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Як встановлено судом, щорічна допомога
на оздоровлення нарахована позивачу в
листопаді 2007 року та фактично
виплачена 05 грудня 2007 року в розмірі 90
грн. відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 року № 562
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (а.с.79).

Тобто на час проведення такої виплати у
2007 році діяла редакція ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
яка була чинною до внесення змін до неї
Законом України «Про державний бюджет
України на 2007 рік», і саме в такому
розмірі відповідач був зобов'язаний
нарахувати та виплатити її позивачу.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного і обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог в частині
зобов`язання відповідача зробити
перерахунок та виплату позивачу
разової щорічної грошової допомоги за
2007 рік в розмірі, передбаченому абз.2 ч.4
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Позовна вимога про зобов'язання
відповідача нарахувати та виплатити
конкретні суми спірних виплат
задоволенню не підлягає, оскільки
відповідно до абз.2 ч.4 ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
позивач має право на отримання разової
щорічної грошової допомоги у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат,
а тому захист такого порушеного права
полягає у зобов'язанні відповідача
вчинити кореспондуючі цьому праву дії.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 195, п. 2 ч. 1 ст. 197, п. 1 ч. 1
ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської залишити без задоволення.

Постанову Сихівського районного суду
міста Львова від 30 березня 2011 року у
справі № 2а-136/11 за позовом ОСОБА_1 до
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради про
визнання дій протиправними,
зобов'язання нарахувати та виплатити
допомогу на оздоровлення особі, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький