Справа № 820/9488/14
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№820/9488/14
Суддя Харківського окружного
адміністративного суду Волошин Д.А.,
розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом Відкритого
акціонерного товариства "Федеральна
пасажирська компанія" до Харківського
прикордонного загону Державної
прикордонної служби України про
скасування постанови ,-
До Харківського окружного
адміністративного суду звернувся
позивач, Відкрите акціонерне
товариство "Федеральна пасажирська
компанія", з адміністративним позовом
до Харківського прикордонного загону
Державної прикордонної служби України
, в якому просить суд, скасувати
постанову Харківського прикордонного
загону Державної прикордонної служби
України №512996 від 01.04.2014 року
В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що оскаржувана
постанова прийнята з суттєвими
прошеннями процедури, внаслідок чого
не дає можливості достовірно та
повністю встановити як події
правопорушення так і вину перевізника.
Крім того, міжнародною угодою між
Україною та Російською Федерацією не
передбачений обов'язок перевізника
контролювати дотримання пасажиром
паспортно-адміністративних правил (в
тому числі візових правил), Угода про
міжнародне пасажирське сполучення 1951
р. Відповідно до статті 38 Угоди про
міжнародне пасажирське сполучення 1951
(СМПС) пасажир, відправник, одержувач
багажу чи вантажобагажу зобов'язані
дотримуватися
"паспортно-адміністративні" (у тому
числі візові) митні та інші правила,
встановлені при проїзді залізничним
транспортом у міжнародному сполученні,
як щодо себе, так і в відносно своєї
гучно поклажі, багажу та вантажобагажу.
Перевізник не має права контролювати
додержання зазначених правил, за
винятком встановлених міжнародними
угодами в галузі залізничного
транспорту, і не несе відповідальності
за невиконання цих правил пасажиром,
відправником та одержувачем
вантажобагажу. Відповідно до статті 39
СМПС застосування норм національного
законодавства в даній ситуації можливе
лише у разі відсутності необхідних
положень в Угоді. Посилаючись на
викладені вище доводи, позивач просив
суд прийняти рішення про задоволення
заявлених вимог.

Відповідач, Харківський прикордонний
загін Державної прикордонної служби
України, з поданим позовом не
погодився, надав заяву про розгляд
справи за його відсутності. В
обґрунтування заперечень проти позову
відповідач зазначив, що спірна
постанова була винесена у межах
законодавчо наданих повноважень у
зв'язку із наявністю у діяннях
відповідача, складу правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.1 Закону України
"Про відповідальність перевізників під
час здійснення міжнародних
пасажирських перевезень".

Представник позивача в судове
засідання не з'явився про дату, час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, надав до суду заяву про
розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився про дату, час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, надав до суду заяву про
розгляд справи без його участі.

Розглянувши відомості про належне
повідомлення сторін про час, дату та
місце розгляду справи, заяву позивача
та відповідача про розгляд справи без
їх участі, враховуючи положення ч. 6 ст.
128 КАС України, суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
сторін за наявними в ній матеріалами.

Суд, вивчивши доводи позову та
заперечень проти позову, дослідивши
зібрані по справі докази в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, виходить з таких
підстав та мотивів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
залізничний транспорт" № 273/96-ВР від
04.07.1996 року, постанови КМ України "Про
затвердження Статуту залізниць
України" від 06.04.1998 № 457 - міжнародне
залізничне сполучення - перевезення
пасажирів, вантажів, багажу,
вантажобагажу та пошти між Україною та
іноземними державами.

Згідно Переліку пунктів пропуску
(пунктів контролю) через державний
кордон України, у межах яких
створюються або можуть створюватися
зони митного контролю, затвердженого
спільним наказом Державної митної
служби України, адміністрації
Державної прикордонної служби України
та Міністерства транспорту та зв'язку
України від 01.06.2005 року № 457/438/270 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 4 липня 2005 р. за № 710/10990,
залізничний пункт контролю через
державний кордон України
"Харків-пасажирський" має категорію
міжнародного.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про
прикордонний контроль" №1710-VI від 05.11.2009
року, перевізник - будь-яка фізична або
юридична особа, яка здійснює на
комерційній основі чи за власний кошт
діяльність із перевезення пасажирів чи
(та) вантажів через державний кордон.

Відповідно до ст. 22-1 Закону України "Про
залізничний транспорт" № 273/96-ВР від
04.07.1996 року, під час перевезення у
міжнародному залізничному сполученні
пасажир зобов'язаний мати належним
чином оформлені документи, необхідні
для в'їзду до держави прямування,
держав за маршрутом слідування, та
пред'явити їх перевізникові на його
вимогу. Перевізник при перевезенні
пасажира у міжнародному залізничному
сполученні, крім обов'язків,
передбачених статтею 22 цього Закону,
зобов'язаний до початку такого
перевезення перевірити наявність у
пасажира паспортного документа, що
посвідчує особу пред'явника, або
документа, що його замінює, та
відмовити у перевезенні пасажиру, який
на його вимогу не пред'явив необхідні
документи. Відмова перевізника від
договору міжнародного залізничного
перевезення пасажира, який на його
вимогу не пред'явив документи,
зазначені в частині другій цієї статті,
не тягне за собою обов'язок перевізника
відшкодувати пасажиру заподіяну у
зв'язку з цим шкоду.

За невиконання обов'язку перевірити
перед початком перевезення пасажира у
міжнародному залізничному сполученні
наявність у нього документів,
зазначених у частині другій цієї
статті, що призвело до перевезення чи
спроби перевезення пасажира через
державний кордон України без
необхідних документів, перевізник несе
відповідальність, передбачену законом.

З матеріалів справи вбачається, що
21.03.2014 року під час здійснення
прикордонного контролю потягу №818
"Харків (Україна) - Белгород (РФ)"
прикордонним нарядом Харківського
прикордонного загону було виявлено
Громадянина України ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (зі слів), що слідував на
виїзд з України, який на паспортний
контроль пред'явив копію паспорта, що
не дає права на перетин державного
кордону України.

В ході перевірки виявилось, що були
відсутні документи, необхідні для
перетину державного кордону України,
що також підтверджується поясненнями
провідника вагону ОСОБА_2.

Факт відсутності у пасажира потягу №818
сполученням "Харків (Україна) - Белгород
(РФ)" на ім"я ОСОБА_1, документа на право
перетину державного кордону України
задокументовано відповідачем
протоколом № 512996 від 21.03.2014 року.

Представник перевізника - провідник
вагону №10 ОСОБА_2, в якому слідував
пасажир ОСОБА_1 - другий примірник
протоколу отримав 21.03.2014 року, що
підтверджується його власноручним
підписом.

Також, в протоколі, який отримала
ОСОБА_2 зазначено дату, час та адресу, за
якою буде розглядатися справа.

Окрім того, відповідач додатково
письмово листом від 26.03.2014 року
повідомив генерального представника
ВАТ " Федеральна пасажирська компанія "
про те, що розгляд протоколу № 512996 від
21.03.2014 року відбудеться 01.04.2014 р. о 10:00
год. в Управлінні Харківського
прикордонного загону за адресою:
Україна, Харківська область, місто
Харків, вул. Клочківська, 228П .

В порушення вимог Закону України "Про
відповідальність перевізників під час
здійснення міжнародних пасажирських
перевезень", перевізник, в даному
випадку - ВАТ "Федеральна пасажирська
компанія ", не виконав обов'язку щодо
перевірки перед початком міжнародного
пасажирського перевезення наявності у
пасажира - ОСОБА_1, документів,
необхідних для в'їзду до держави
прямування, а саме в Російську
Федерацію.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України
"Про відповідальність перевізників під
час здійснення міжнародних
пасажирських перевезень" № 2920-III від
10.01.2002 року (підприємства (їх
об'єднання), установи, організації,
фізичні особи - підприємці, які
здійснюють міжнародні пасажирські
перевезення (далі - перевізники), за
невиконання обов'язку перевірити перед
початком міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, транзиту, що
призвело до перевезення чи спроби
перевезення пасажира через державний
кордон України без необхідних
документів, несуть відповідальність у
вигляді штрафу від п'ятисот до однієї
тисячі неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян за кожного такого
пасажира, але не більше двадцяти тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за одне перевезення. Справи
про правопорушення, передбачені
статтею 1 цього Закону, розглядають
відповідні органи охорони державного
кордону України. Від імені органів
охорони державного кордону України
розглядати справи про правопорушення
та накладати штрафи мають право
начальники органів охорони державного
кордону України та їх заступники.

Враховуючи відсутність у громадянина
ОСОБА_1 належних документів, необхідних
для в'їзду до держави прямування, в
Російську Федерацію, 01.04.2014 р.
відповідач у відповідності до вимог
ст.ст. 1, 2 Закону України "Про
відповідальність перевізників під час
здійснення міжнародних пасажирських
перевезень" прийняв спірну постанову №
512996, якою до ВАТ " Федеральна
пасажирська компанія " як до
міжнародного перевізника застосував
штраф у розмірі 8500,00 грн.

Посилання позивача на те, що до ВАТ "
Федеральна пасажирська компанія "
неможливо застосовувати вимоги Закону
України "Про відповідальність
перевізників під час здійснення
міжнародних пасажирських перевезень" є
необґрунтованим, оскільки відповідно
до преамбули Закону України "Про
відповідальність перевізників під час
здійснення міжнародних пасажирських
перевезень" цей Закон прийнято
відповідно до Протоколу про
попередження і припинення торгівлі
людьми, особливо жінками і дітьми, і
покарання за неї та Протоколу проти
незаконного ввозу мігрантів по суші,
морю і повітрю, що доповнюють Конвенцію
Організації Об'єднаних Націй проти
транснаціональної організованої
злочинності, Конвенції Ради Європи про
заходи щодо протидії торгівлі людьми
встановлює відповідальність
перевізників за невиконання обов'язку
перевірити перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення наявність, але не
справжність, у пасажирів документів,
необхідних для в'їзду до держави
прямування, транзиту, що призвело до
перевезення чи спроби перевезення
пасажирів через державний кордон
України без необхідних документів, а
також визначає порядок застосування
цієї відповідальності.

Тобто, вказаний Закон був прийнятий на
підставі міжнародно-правових актів, а
саме: Протоколу про попередження і
припинення торгівлі людьми, особливо
жінками і дітьми, і покарання за неї та
Протоколу проти незаконного ввозу
мігрантів по суші, морю і повітрю, що
доповнюють Конвенцію Організації
Об'єднаних Націй проти
транснаціональної організованої
злочинності, Конвенції Ради Європи про
заходи щодо протидії торгівлі людьми.

Стаття 7 ("Прикордонні заходи")
Конвенції Ради Європи про заходи щодо
протидії торгівлі людьми передбачає
наступне: без шкоди для міжнародних
зобов'язань стосовно вільного
пересування осіб Сторони будуть
посилювати, наскільки це можливо, такий
прикордонний контроль, який може бути
необхідним для запобігання й виявлення
торгівлі людьми; кожна Сторона вживає
законодавчих або інших відповідних
заходів для запобігання, наскільки це
можливо, використанню транспортних
засобів, які експлуатуються
комерційними перевізниками, для
вчинення правопорушень, визначених
згідно із цією Конвенцією; де це
доцільно й без шкоди для відповідних
міжнародних конвенцій такі заходи
включають запровадження обов'язку
комерційних перевізників, зокрема
будь-якої транспортної компанії або
власника чи оператора будь-якого
транспортного засобу, упевнитися, що
всі пасажири мають проїзні документи,
які вимагаються для в'їзду до
приймаючої держави; кожна Сторона
вживає необхідних заходів згідно зі
своїм внутрішнім законодавством для
забезпечення санкцій у випадках
порушення обов'язку, викладеного в
пункті 3 цієї статті; кожна Сторона
вживає таких законодавчих або інших
заходів, які можуть бути необхідними
згідно з внутрішнім законодавством
Сторони для відмови у в'їзді або
анулюванні віз особам, причетним до
здійснення правопорушень, визначених
згідно із цією Конвенцією.

Таким чином будь-яка транспортна
компанія зобов'язана упевнитися, що всі
пасажири мають проїзні документи,
необхідні для в'їзду до приймаючої
держави.

Аналогічна норма передбачена статтею 11
("Заходи прикордонного контролю")
Протоколу про попередження і
припинення торгівлі людьми, особливо
жінками і дітьми, і покарання за неї та
статтею 11 Протоколу проти незаконного
ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю,
що доповнюють Конвенцію Організації
Об'єднаних Націй проти
транснаціональної організованої
злочинності, Конвенції Ради Європи про
заходи щодо протидії торгівлі людьми.

Отже, вказані норми передбачають, що
відповідальність перевізника не
обмежується національними ліцензіями,
не залежить від країни, по території
якій здійснюється перевезення. Крім
того, комерційний перевізник, у тому
числі будь-яка транспортна компанія
або власник чи водій будь-якого
транспортного засобу, де це потрібно і
без шкоди для відповідних міжнародних
конвенцій, зобов'язаний упевнитися, що
всі пасажири мають проїзні документи,
необхідні для в'їзду до приймаючої
держави, що передбачено міжнародними
нормами вищезазначених документів, в
тому числі при перевезенні по суші.

Таким чином, позивач незалежно від
місця своєї реєстрації як юридичної
особи та наявності ліцензій на
перевезення, виданої уповноваженими
органами України, є перевізником і
потягом №818 "Харків (Україна) - Белгород
(РФ)" здійснює перевезення пасажирів
через державний кордон України, тобто
здійснює міжнародні пасажирські
перевезення за міжнародним
сполученням.

Твердження позивача про ненадання
представнику перевізника під розписку
другого примірнику протоколу про
правопорушення, пов'язаного зі
здійсненням перевізником міжнародних
пасажирських перевезень та
відсутності в протоколі підпису
представника перевізника, відомостей
про вручення протоколу або його
направлення є безпідставним, оскільки
у протоколі про правопорушення,
пов'язане зі здійсненням перевізником
міжнародних пасажирських перевезень
№ 512996 від 21.03.2014 міститься підпис
уповноваженої особи позивача про
отримання 21.03.2014 року другого
примірника протоколу.

Згідно зі ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень має бути законними
та обґрунтованими, прийнятими чи
вчиненими в межах наданих повноважень,
мати під собою конкретні об'єктивні
факти, на підставі яких його ухвалено
або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст.
2 КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, перевіряє чи
прийнято такі рішення на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку. Також
рішення суб'єкта владних повноважень
на може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано належних доказів в
обґрунтування позовних вимог.

Натомість відповідачем спростовані
доводи позивача щодо незаконності
спірної постанови про накладення
штрафу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги про
скасування постанови Харківського
прикордонного загону Державної
прикордонної служби України №512996 від
01.04.2014 р. про накладення штрафу є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

На виконання вимог КАС України, а саме
Глави 7 Розділу 2, суд вважає за
необхідне розподілити судові витрати.

Суд зазначає, що порядок та розмір
сплати судового збору визначений
Законом України "Про судовий збір" від 8
липня 2011 року № 3674-VI.

Законом України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
сплати судового збору" від 19.09.2013 року N
590-VII, який набув чинності 23.10.2013 року,
внесені зміни до Закону України "Про
судовий збір", зокрема, відповідно до
підпункту 1 пункту 3 частини другої
статті 4 Закону України "Про судовий
збір" судовий збір за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру становить 2 відсотки розміру
майнових вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Частиною третьою статті 4 Закону
України "Про судовий збір" встановлено,
що під час подання адміністративного
позову майнового характеру
сплачується 10 відсотків розміру ставки
судового збору. Решта суми судового
збору стягується з позивача або
відповідача пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Таким чином, відповідно до відхиленої
частини вимоги, суд вважає за необхідне
стягнути з Відкритого акціонерного
товариства "Федеральна пасажирська
компанія" решту суми судового збору в
розмірі 1644,30 грн. на користь Державного
бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України у
разі ухвалення судового рішення на
користь сторони, яка є суб'єктом
владних повноважень, сплачений судовий
збір позивачу не повертається.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 160,161,162,163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Відкритого акціонерного
товариства "Федеральна пасажирська
компанія" до Харківського
прикордонного загону Державної
прикордонної служби України про
скасування постанови - відмовити.

Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства "Российские железные
дороги" (код 738, вул.Маши
Пориваєвої, буд. 34, м. Москва, 107078 , Росія)
суму судового збору в розмірі 1644.30 грн.
(одна тисяча шістсот сорок чотири
гривні 30 копійок) на користь Державного
бюджету України (отримувач: УДКСУ у
Червонозаводському районі м.Харкова
Харківській області, код: 37999628, МФО
банку: 851011, назва банку: ГУ ДКСУ в
Харківській області, рахунок 4011,
призначення платежу: Судовий збір).

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення протягом десяти днів з дня її
проголошення, у разі застосування
судом частини третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного проваджені або
набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Волошин Д.А.