Справа № 2а-821/09/1370
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/17148/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Личаківському
районі міста Львова на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 30.03.2009 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16.12.2010 по
справі №2а-821/09/1370 (№32241/09/9104) за позовом
Приватного підприємства «Світчай» до
Державної податкової інспекції у
Личаківському районі міста Львова про
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 30.03.2009,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 16.12.2010, позовні вимоги Приватного
підприємства «Світчай» до Державної
податкової інспекції у Личаківському
районі міста Львова про скасування
податкового повідомлення-рішення
задоволено. Скасовано податкове
повідомлення-рішення від 19.11.2008
№/0/226920.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що позивачем дотримано вимог
законодавства щодо формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Не погоджуючись із рішеннями судів
попередніх інстанцій, Державна
податкова інспекція у Личаківському
районі міста Львова 24.03.2011 звернулась з
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, який
ухвалою від 19.04.2011 прийняв її до свого
провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
30.03.2009 та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 16.12.2010 та прийняти нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог Державна
податкова інспекція у Личаківському
районі міста Львова посилається на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального права,
зокрема, підпунктів 7.4.1 та 7.4.4 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», статей 1, 2 та 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні».

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державною податковою
інспекцією у Личаківському районі
міста Львова проведено виїзну
позапланову перевірку Приватного
підприємства «Світчай» з питань
правильності формування податкового
зобов'язання та податкового кредиту по
податку на додану вартість за період з
01.04.2008 по 30.04.2008.

Перевіркою встановлено порушення
підпунктів 7.4.1 та 7.4.4 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого занижено
податок на додану вартість за квітень
2008 року на суму 60000,00грн.

За результатами перевірки Державною
податковою інспекцією у Личаківському
районі міста Львова складено акт від
11.11.2008 №452/23-2/30051782 та прийнято податкове
повідомлення-рішення від 19.11.2008
№/0/26920, яким Приватному
підприємству «Світчай» визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 90000,00грн., в тому
числі за основним платежем - 60000,00грн.,
за штрафними санкціями - 30000,00грн.

Фактичною підставою для прийняття
спірного податкового
повідомлення-рішення слугував
висновок податкового органу про
протиправність включення позивачем до
складу податкового кредиту в квітні 2008
року податку на додану вартість по
отриманих маркетингових дослідженнях
від Приватного підприємства «Ільвест
плюс», оскільки підприємством не
доведено використання придбаних
послуг у власній господарській
діяльності, а Приватне підприємство
«Ільвест плюс» згідно ЦБД ДПА України
знаходиться в розшуку, 18.09.2008
державному реєстратору направлене
повідомлення за формою 18-ОПП про
відсутність підприємства за місцем
знаходження.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті
7 зазначеного Закону якщо платник
податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень
випливає, що умовами реалізації права
платника на податковий кредит є
фактичне придбання товарів (робіт,
послуг) та наявність первинних
документів (зокрема, податкових
накладних), оформлених у відповідності
з вимогами чинного законодавства.

Судами встановлено, що між позивачем та
Приватним підприємством «Ільвест
плюс» укладено договір про надання
послуг від 01.02.2008 №5/01.02.08, відповідно до
якого з урахуванням внесених змін
Приватне підприємство «Ільвест плюс»
зобов'язується за винагороду від імені
і за рахунок Приватного підприємства
«Світчай» виконати роботи з проведення
маркетингових досліджень за
напрямками: визначення присутності на
ринку конкуруючих брендів та сприяння
просування товарів на ринку збуту
шляхом передпродажної підготовки
продукції.

Реальність господарських операцій між
контрагентами підтверджується
належними чином оформленими
первинними документами, зокрема,
податковою накладною, актом
приймання-передачі наданих послуг,
платіжними дорученнями, а також звітом
про надання послуг, характеристикою
проведення досліджень стосовно
продукції.

Судами також встановлено, що придбані
позивачем послуги з визначення
присутності на ринку конкуруючих
брендів та сприяння просування товарів
на ринку збуту шляхом передпродажної
підготовки продукції безпосередньо
випливали на результат його
господарської діяльності.

Судами правомірно не взято до уваги
посилання відповідача на те, що
Приватне підприємство «Ільвест плюс»
згідно ЦБД ДПА України знаходиться в
розшуку, 18.09.2008 державному реєстратору
направлене повідомлення за формою
18-ОПП про відсутність підприємства за
місцем знаходження, оскільки на час
здійснення господарських операцій
контрагент позивача був
зареєстрований платником податку на
додану вартість.

Крім того, слід зазначити, що
законодавство не ставить умовою право
платника податків на формування
податкового кредиту у залежність від
стану податкового обліку його
контрагентів та їх фактичного
знаходження за місцем реєстрації.

Позивач не може нести відповідальність
за невиконання його контрагентами
своїх податкових зобов'язань, адже
поняття «добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника додаткового
обов'язку з контролю за дотриманням
його постачальниками правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентом податкових
зобов'язань.

А відтак за умови невстановлення
податковим органом наявності
замкнутої схеми руху грошових коштів,
яка б могла свідчити про узгодженість
дій позивача та його постачальника для
одержання товариством незаконної
податкової вигоди, останнє не може
зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.

За таких обставин, висновок судів
попередніх інстанції про
протиправність податкового
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Личаківському
районі міста Львова від 19.11.2008
№/0/226920 є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Личаківському районі міста
Львова залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 30.03.2009 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16.12.2010 по
справі №2а-821/09/1370 (№32241/09/9104) залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв