Справа № 2а-39/11
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" червня 2014 р. м. Київ
К/800/55592/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Голяшкіна О.В., Логвиненка А.О.,

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня
2013року

у справі №2а-39/11

за позовом ОСОБА_4

до Калинівської сільської
ради Тячівського району Закарпатської
області,

за участю третьої особи-1, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору ОСОБА_5,

про визнання протиправним та
скасування рішення і державного акту
на

землю,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Калинівської
сільської ради Тячівського району
Закарпатської області (далі по тексту
Калинівська сільська рада), яким просив
визнати протиправним рішення
одинадцятої сесії п'ятого скликання
Калинівської сільської ради від 20.03.2008
року щодо передачі у власність ОСОБА_5
земельної ділянки, державний акт серії
ЯЕ №451392 визнати недійним.

Постановою Тячівського районного суду
Закарпатської області від 20 червня
2011року у справі №2а-39/11 позовні вимоги
задоволено, скасовано рішення
одинадцятої сесії п'ятого скликання
Калинівської сільської ради №304 від
20.03.2008 року в частині передачі ОСОБА_5,
мешканцю АДРЕСА_1 земельної ділянки
площею 0,20 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд по АДРЕСА_2

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня
2013року у справі №2а-39/11 постанову
Тячівського районного суду
Закарпатської області від 20 червня
2011року у зазначеній справі скасовано,
прийнято нову постанову, в задоволенні
позову відмовлено.

При скасуванні рішення місцевого
адміністративного суду та ухваленні
нового, суд апеляційної інстанції
виходив з недоведеності позивачем
своїх вимог, оскільки у останнього
право на спірну земельну ділянку не
виникло, рішення Калинівської
сільської ради по наданню ОСОБА_5
земельної ділянки не суперечать
вимогам законодавства. Також судом
першої інстанції допущені порушення
процесуального закону, а саме, прийнято
рішення про повне задоволення позовних
вимог, при цьому вимоги про визнання
недійним державного акта про право
власності на землю судом не
розглядались.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, ОСОБА_4
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального права, просить
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня
2013року у справі №2а-39/11 скасувати та
залишити в силі постанову Тячівського
районного суду Закарпатської області
від 20 червня 2011року.

ОСОБА_7, представник за довіреністю
ОСОБА_5, подав до Вищого
адміністративного суду України
заперечення на касаційну скаргу, в
якому наголошував на відповідність
судового рішення другої інстанції
обставинам справи та вимогам
законодавства України. Просив залишити
касаційну скаргу без задоволення,
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня
2013року у справі №2а-39/11 - без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, встановленого пунктом 1
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги та заперечень на неї,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права і наданої ними
правової оцінки обставин у справі,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно рішення
Калинівської сільської ради від 07.02.2001
року «Про виділення земельної ділянки
громадянину села» на підставі ст.56
Земельного кодексу України ОСОБА_4
виділено у постійне користування з
правом приватизації та будівництва
земельну ділянку площею 0,15 га по вул.
Жовтневій нижче морозивного цеху.

Калинівською сільською радою рішенням
від 04.04.2003 року надано позивачу дозвіл
на збір погоджувальних матеріалів щодо
відводу земельної ділянки по
вул.Жовтневій у розмірі 0,03 га для
розміщення столярного цеху з правом
викупу.

На підставі викладених рішень, ОСОБА_4
здійснювалась процедура оформлення
земельної ділянки: складались схема
розміщення спірної ділянки, акт
погодження меж земельної ділянки, акт
узгоджувальної комісії по погодженню
меж земельної ділянки, дозвіл на
розміщення столярного цеху тощо.

20.03.2008 року відповідачем прийнято
рішення №304 «Про передачу у власність
земельної ділянки ОСОБА_5, яка була в
його постійному користуванні»,
відповідно до якого передано у
власність земельну ділянку ОСОБА_5,
мешканцю АДРЕСА_1 земельної ділянки
площею 0,20 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд по АДРЕСА_2

На підставі спірного у справі рішення
ОСОБА_5 вироблено технічну
документацію із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку,
отримано висновки Відділу
містобудування та архітектури
Тячівської районної державної
адміністрації Закарпатської області
та Відділу земельних ресурсів у
Тячівському районі Закарпатської
області; складено Акт встановлення і
погодження меж землекористування від
13.06.2008 року, отримано Державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЕ № 451392 від 27.12.2008 року.

Переглядаючи судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, з
урахуванням доводів касаційної скарги,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
виходить з наступного.

Згідно статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до норм статті 118 Земельного
кодексу України (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), згідно яких громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання.

Відповідна місцева державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада розглядає заяву, а при
передачі земельної ділянки
фермерському господарству - також
висновки конкурсної комісії, і в разі
згоди на передачу земельної ділянки у
власність надає дозвіл на розробку
проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
організаціями, які мають відповідні
дозволи (ліцензії) на виконання цих
видів робіт, у строки, що обумовлюються
угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки
погоджується з органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органом архітектури та подається на
розгляд відповідної місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада у
місячний строк розглядає проект
відведення та приймає рішення про
передачу земельної ділянки у
власність.

Згідно статті 125 Земельного кодексу
України, право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до статті 125 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) у позивача не виникло
право користування або власності на
спірну ділянку, оскільки будь-яких
правовстановлюючих документів на таку
ним не отримано. Щодо зведення
фундаменту будівлі, то така обставина
не може розцінюватися як факт
користування землею, оскільки
правомірність ведення будівництва
жодними документами позивачем не
підтверджена, також наявні у
матеріалах справи документи не
свідчать про здійснення сплати
земельного податку за користування
землею.

Судом апеляційної інстанції вірно
встановлен, що факт отримання рішення
про передачу земельної ділянки без
подальшого виготовлення технічної
документації та проекту землеустрою, і
за відсутності остаточного рішення
відповідача про затвердження
виготовленого проекту землеустрою і
передачу земельної ділянки у
власність, отримання
правовстановлюючого документа на
землю, у позивача не виникло права на
спірну ділянку, в зв'язку із чим
обов'язку дотримуватися процедури
вилучення спірної ділянки згідно
статті 149 Земельного кодексу України у
відповідача не виникало.

Крім того, колегією суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
постанові від 16 жовтня 2013 року
обґрунтовано звернуто увагу на
порушення судом першої інстанції вимог
процесуального права про повне
задоволення позовних вимог, при цьому
вимоги про визнання недійним
державного акта про право власності на
землю судом не розглядались.

На підставі викладеного, суд
касаційної інстанції погоджується із
висновком суду апеляційної інстанції
про те, що суд першої інстанції при
прийнятті оскаржуваного рішення
врахував не всі встановлені у справі
обставини та не надав їм відповідної
оцінки, що призвело до неправильного
вирішення справи.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає, що адміністративним
апеляційним судом правозастосування
відбулось із дотримання норм діючого
законодавства та з повним, достовірним,
неупередженим та об'єктивним
з'ясуванням обставин справи.

Відповідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
вважає, що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених в
оскаржуваному судовому рішенні, воно
ґрунтується на вимогах норм
матеріального та процесуального
законодавства, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без
задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року у справі №2а-39/11 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і може переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та у
порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: