Справа № 817/4441/13-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" червня 2014 р. м. Київ
К/800/17806/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Гончар Л.Я., Логвиненка А.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу
Сарненської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 13
січня 2014 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 13 березня 2014 року

у справі № 817/4441/13-а

за позовом фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2

до Сарненської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області

про визнання
протиправною та скасування вимоги

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2013 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_2 звернулася до
Рівненського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Сарненської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправною та
скасування вимоги від 21.11.2013 № Ф-111.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 13.01.2014,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 13.03.2014,
позов задоволено. Визнано протиправною
та скасовано вимогу Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області від 21.11.2013 № Ф-111.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, Сарненська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області оскаржила їх у
касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказані судові акти з
мотивів порушення названими судами
норм матеріального та процесуального
права, прийняти нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга обґрунтована
переважно тим, що, на думку Сарненської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Рівненській області, для
того щоб застосувати до ОСОБА_2 дію
частини четвертої статті 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску за загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (звільнення
пенсіонерів від сплати єдиного внеску)
позивач повинен досягти пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, установленому пунктом
першим частини першої статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
процесуального та матеріального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_2 з 06.10.1997
зареєстрована як фізична
особа-підприємець Сарненською
районною державною адміністрацією
Рівненської області та з 01.01.2012
здійснює підприємницьку діяльність із
застосуванням спрощеної системи
оподаткування за видом діяльності
роздрібна торгівля з лотка на ринку.

Відповідно до пенсійного посвідчення
серії НОМЕР_1 виданого 07.04.2010 - ОСОБА_2
призначено пенсію за віком.

21.11.2013 відповідачем прийнято вимогу про
сплату боргу №Ф-111, якою встановлено
наявність заборгованості зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
1194,03 грн.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що оскаржувана вимога про сплату
боргу від 21.11.2013 №Ф-111 є необґрунтованою
та такою, що прийнята з порушенням
вимог чинного законодавства.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з таким обґрунтованим
висновком судів попередніх інстанцій з
огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що позивач отримує пенсію
за віком у віці 55 років довічно,
призначену на підставі статті 55 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
як особа яка потерпіла від
Чорнобильської катастрофи.

Призначення та виплата пенсій
відповідно до частини 3 статті 55 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
названим категоріям, провадиться
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» і цього Закону, а тому
пенсія за віком може бути надана особі
яка не досягла пенсійного віку,
встановленого Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», за умови, якщо остання
працювала або проживала на територіях
радіоактивного забруднення.

Закон України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від
08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464-VІ)
визначає правові та організаційні
засади забезпечення збору та обліку
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, умови
та порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Положення пункту другого частини
першої статті 1 Закону №2464-VІ
зазначають, що єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі по тексту -
єдиний внесок) - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

У відповідності до пункту четвертого
частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ
платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності;

Згідно з частиною четвертою статті 4
Закону № 2464-VI особи, зазначені у пункті
четвертому частини першої цієї статті,
які обрали спрощену систему
оподаткування, звільняються від сплати
за себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Таким чином, призначення пенсії на
пільгових умовах відповідно до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а саме у віці 55 років, жодним чином не
позбавляє позивача права бути
звільненим від сплати єдиного внеску.

За таких обставин, посилання
відповідача на те, що до ОСОБА_2 не може
бути застосовано положення частини
четвертої статті 4 Закону № 2464-VI є
необґрунтованими, оскільки зазначена
норма права не пов'язує звільнення від
сплати єдиного внеску із досягненням
особою певного віку, а передбачає
звільнення від сплати цього платежу
всіх пенсіонерів за віком, яким є
позивач.

Аналогічну правову позицію під час
вирішення питання про усунення
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах висловив
Верховний Суд України у постанові від
15.04.2013 № 21-25а14.

Відповідно до частини першої статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Зважаючи на викладене, доводи
касаційної скарги спростовуються вище
переліченими нормами права та
установленими обставинами справи, у
зв'язку з чим відсутні підстави для її
задоволення та скасування рішень судів
попередніх інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Сарненської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 13 січня 2014
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 13 березня 2014 року в цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.