Справа № 802/815/14-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/815/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Вергелес А.В.
Суддя-доповідач: Курко О. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Курка О. П.

суддів: Білоуса О.В. Совгири Д. І.

при секретарі: Мартинюк В.В.

за участю:

представника відповідача: Терепи С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Жмеринської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів та
зборів у Вінницькій області на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2014
року у справі за адміністративним
позовом приватного підприємства
"Династія-2012" до Жмеринської об'єднаної
державної податкової інспекції ГУ
Міндоходів у Вінницькій області про
скасування податкового
повідомлення-рішення , -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2014 року приватне
підприємство "Династія-2012" (далі -
Позивач ) звернулось до Вінницького
окружного адміністративного суду із
позовом до Жмеринської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницької області (далі - Відповідач)
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2014
року позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням,
Відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить його скасувати та
ухвалити нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позову. В
апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування всіх обставин справи що
призвело до неправильного її
вирішення.

До початку розгляду справи по суті,
представником Відповідача заявлено
клопотання про долучення до матеріалів
справи додаткових доказів, які не
досліджувались судом першої інстанції.

Заслухавши доводи представника
Відповідача щодо заявленого
клопотання, колегія суддів дійшла
висновку про вирішення питання щодо
задоволення заявленого клопотання
після встановлення фактичних обставин
справи та вислухавши пояснення по суті
справи.

Представник Відповідача в судовому
засіданні підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив її
задовольнити.

Представник Позивача в судове
засідання не з'явився, хоча був
належним чином повідомлений про дату,
час та місце апеляційного розгляду
справи, що підтверджується матеріалами
справи. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС
України неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Відповідача, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

З пояснень представника Відповідача
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що в період з 13.01.2014
року по 14.01.2014 року працівником
Відповідача проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ПП
«Династія-2012» з питань дотримання
вимог податкового законодавства з
податку на додану вартість за період з
01.07.2013 року по 31.07.2013 року при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ "Побережне».

За результатами перевірки складено акт
№37/22/38343842 від 21.01.2014 року, згідно
висновків якого встановлено порушення
Позивачем вимог податкового
законодавства України, в результаті
чого ПП "Династія-2012" в перевіряємому
періоді занижено суму податку на
додану вартість, що підлягає сплаті в
бюджет на загальну суму 48533 грн. в т.ч. в
липні 2013 р. в сумі 48533 грн.

На підставі акту №37/22/38343842 від 21.01.2014 р.
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 06.02.2014
р., яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 48533 грн. основного
платежу та штрафних санкцій 24267 грн.

В обґрунтування своєї позиції
представник апелянта вказує, що
висновки акта перевірки Позивача
ґрунтуються на отриманому від
Вінницької ОДПІ акті про проведення
документальної виїзної перевірки
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства ТОВ
«Побережне» від 26.11.2013 року №1066/2203/32172607
.

Згідно висновків зазначеного акта
перевірки встановлено відсутність ТОВ
«Побережне» за місцезнаходженням, в
зв'язку з чим перевіряючому не можливо
дослідити наявність дозвільних
документів, що необхідні для певного
виду господарської діяльності; дані
щодо руху активів; наявність
документів по здійснених поставках;
зберігання товарів; транспортування;
оцінка в сукупності фізичних,
технічних та технологічних
можливостей суб'єкта господарювання до
вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції; можливість здійснення
операцій з відповідною кількістю
певного товару у відповідні строки з
урахуванням терміну його придатності.
Проведеною перевіркою встановлено
наявність ознак відсутності факту
реального здійснення господарських
операцій між ТОВ "Побережне" та
контрагентами-покупцями.

Крім того, операції ТОВ «Побережне» не
підтверджуються стосовно врахування
реального часу здійснення операцій,
місцезнаходження майна, наявності
трудових ресурсів, транспортних
засобів, технічного персоналу,
основних фондів, виробничих активів,
складських приміщень, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної господарської
діяльності.

Колегією суддів встановлено, що між ТОВ
"Побережне" (постачальник) та ПП
"Династія-2012" (покупець) було укладено
договір поставки №15/07-13 від 15.07.2013 р.,
згідно умов якого постачальник
зобов'язується систематично
передавати (поставляти) товар покупцю у
власність відповідно до Специфікацій,
що є невід'ємною частиною договору, а
покупець зобов'язується прийняти й
оплатити такий товар.

Згідно наявної в матеріалах справи
специфікації №1 від 15.07.2013 р. до
договору поставки №15/07-13 від 15.07.2013 р.,
постачальник (ТОВ "Побережне") та
покупець (ПП "Династія-2012") домовились
про продаж партії товару - макухи
соняшникової; відповідно до
специфікації №2 від 18.07.2013 р. до
договору поставки №15/07-13 від 15.07.2013 р.,
постачальник та покупець домовились
про продаж партії товару - висівки.

Відпуск та відвантаження товару
підтверджується наступними
документами: податкова накладна,
видаткова накладна, а в разі
необхідності на вимогу Сторони
договору надається
товарно-транспортна накладна.

Факт прийняття товару (макухи
соняшникової, висівок)
підтверджується видатковими
накладними, податковими накладними,
товарно-транспортними накладними.

На підтвердження подальшої реалізації
придбаного товару Позивачем надано
договір поставки №51 від 19.12.2012 р.
укладений між ПП "Династія-2012" та ТОВ
"Кам`янець-Подільський комбікормовий
завод", договір поставки №51
укладений19.12.2012 р. між ПП "Династія-2012"
та ТОВ "Рогатин-Корм"; специфікація №17
від 03.07.2013 р. до договору поставки №51
від 19.12.2012 р., додатку №1 від 19.12.2012 р. до
договору, відповідно до якої покупець
(ТОВ "Рогатин-Корм") та постачальник (ПП
"Династія-2012") узгодили поставку товару
- макухи соняшникової; специфікація №20
від 18.07.2013 р. до договору поставки №51
від 19.12.2012 р., додатку №1 від 19.12.2012 р. до
договору, відповідно до якої покупець
(ТОВ "Рогатин-Корм") та постачальник (ПП
"Династія-2012") узгодили поставку товару
- висівок пшеничних; специфікація №20
від 18.07.2013р. до договору поставки №51 від
19.12.2012 р., додатку №1 від 19.12.2012 р. до
договору, відповідно до якої покупець
(ТОВ "Кам'янець-Подільський
комбікормовий завод") та постачальник
(ПП "Династія") узгодили поставку товару
- висівок пшеничних.

Факт поставки товару відповідно до
вказаних договорів підтверджується
видатковими накладними №РН-0000364 від
20.07.2013 р., №РН-0000358 , №РН-0000357 від 18.07.2013 р.,
№РН-0000349 від 15.07.2013 р.

Податковим кредитом в розумінні пп.
14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу
України визнається сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до положень п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

В силу вимог п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунку платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з: -
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України встановлено, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Отже, податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування ПДВ
має бути підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

На виконання пункту 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

За змістом частини 2 статті 3 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської
операції у податковому обліку повинно
здійснюватись відповідно до її
реального економічного змісту на
підставі первинних документів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
вчинення господарських операцій
Позивача із контрагентом
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями податкових накладних та
інших первинних документів, дії
платника податку свідчать про його
добросовісність, а вчинені ним
господарські операції не викликають
сумніву в їх реальності та
відповідності дійсному економічному
змісту. Тому, суд прийшов до висновку,
що висновки акту перевірки є не
обґрунтованими, суперечать
законодавству з питань оподаткування
та фактичним обставинам справи, а тому
податкове повідомлення-рішення
прийняте на його основі є протиправним
та підлягає скасуванню.

Колегією суддів встановлено, що усі
вище перераховані накладні, які були
оформлені в результаті здійснення
господарських операцій відповідно до
ст. 9 Закону N 996 XIV та п. 2.4. Положення № 88,
є первинним документами, оформленими
належними чином.

В ході судового розгляду справи
з'ясовано, що у даних господарських
операціях Позивачем було досягнуто
господарської мети, яка полягала у
придбанні продукції та її подальшій
реалізації.

Враховуючи відсутність зауважень
податкового органу щодо змісту
первинних документів, які
підтверджують здійснення
господарської діяльності Позивача з
ТОВ «Побережне» та будь-яких інших
доводів, крім встановлення
безтоварності операцій на підставі
акта перевірки контрагента, колегія
суддів дійшла висновку про
безпідставність висновків податкового
органу щодо збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість по господарських операціях
Позивача з ТОВ «Побережне».

Крім того, податкове законодавство не
ставить в залежність податковий облік
(стан) певного платника податку від
інших осіб, від фактичної сплати
контрагентом податку до бюджету, від
його господарських та виробничих
можливостей. Питання віднесення певних
сум податку на додану вартість до
податкового кредиту поширюється
виключно на окремо взятого платника та
не залежить від розрахунків з бюджетом
третіх осіб.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісним
постачальником з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями контрагента
може слугувати підставою для висновку
про неправомірне формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Разом з тим, Відповідачем не надано
належних та допустимих доказів, які
підтверджували б відсутність
фактичного виконання господарських
операцій за спірним договором.

Така ж правова позиція висловлена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
від 02.12.2013 року у справі № К/800/50704/13.

З огляду на зазначене, порадившись на
місці, колегія суддів вирішила
клопотання представника Відповідача
щодо долучення до матеріалів справи
додаткових доказів відхилити. Оскільки
надані докази стосуються
господарської діяльності ТОВ
"Побережне" та не мають відношення до
вирішення спору щодо дотримання вимог
податкового законодавства Позивачем.

З урахуванням наведених правових
положень та встановлених обставин
даної справи колегія суддів вважає, що
доводи, викладені Відповідачем в
апеляційній скарзі, є
необґрунтованими, оскільки вони
спростовуються зібраними по справі
доказами і не відповідають вимогам
закону, що регулює спірні
правовідносини. За таких обставин
колегія суддів не знаходить законних
підстав для повного чи часткового
задоволення вимог апеляційної скарги.

Оскільки доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції ухвалив
оскаржуване рішення відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, а тому
підстави для його скасування або зміни
відсутні.

Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Жмеринської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів та зборів у
Вінницькій області, - залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 09
квітня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
10 червня 2014 року .

Головуючий
Курко О. П.

Судді
Білоус О.В.

Совгира Д. І.