Справа № 2а-9265/10/2070
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року м. Київ
К/9991/49974/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів:
Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Дергачівської міжрайонної державної
податкової інспекції Харківської
області на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
20.01.2011 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 06.07.2011

у справі № 2а-9265/10/2070

за позовом Приватного
підприємства „Синтезхімгруп"

до Дергачівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Харківської

області

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство „Синтезхімгруп"
звернулось до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Дергачівської міжрайонної державної
податкової інспекції Харківської
області про скасування податкових
повідомлень - рішень: №/0 від
21.08.2010, №/0 від 21.08.2010, №/1 від
15.10.2010, №/1 від 15.10.2010.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 20.01.2011
позовні вимоги задоволено частково,
визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення рішення: №
/0 від 21.08.2010, № /1 від 15.10.2010,
яким зменшено позивачу суму бюджетного
відшкодування в розмірі 273752 грн.; №
/0 від 21.08.2010, № /1 від 15.10.2010,
яким донараховано позивачу податкове
зобов'язання по податку на додану
вартість в розмірі 29275 грн. та
нараховані штрафні (фінансові) санкції
в сумі 5855 грн., в задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.07.2011
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 20.01.2011
залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції та ухвалою суду
апеляційної інстанції відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалу суду апеляційної інстанції,
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим,
що судами першої та апеляційної
інстанцій при вирішення спору по даній
справі порушено норми матеріального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
невиїзну документальну перевірку
позивача з питання правильності
визначення від'ємного значення податку
на додану вартість, відображеного по
рядку 26 декларацій за липень 2009 року по
січень 2010 року та складено акт
№217/07-018/36419191 від 10.03.2010.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України „Про податок на додану
вартість", завищено податковий кредит
за жовтень 2009 року на суму 66400 грн.; пп.
7.7.1 п.7.7 ст. 7 Закону, завищено суму
завищено суму податку на додану
вартість, яка включається до складу
податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду на суму
66400 грн.

Підставою для зменшення
податкового кредиту по податку на
додану вартість є те, що за
результатами опрацювання відділом
перевірок платників податків
управління податкового контролю
юридичних осіб відхилень, встановлених
Системою автоматизованого
співставлення податкових зобов`язань і
податкового кредиту в розрізі
контрагентів, проведеного на рівні
Державної податкової адміністрації
України, встановлено, що підприємством
неправомірно включено до складу
податкового кредиту накладну № 2610/09-1
від 26.10.2009 по ВГМП „Голуба Нива", так як
контрагентом не задекларовано
податкові зобов'язання за жовтень 2009
року та анульовано свідоцтво платника
податку на додану вартість з 03.11.2009.

Відповідачем проведено невиїзну
документальну перевірку позивача з
питання правильності визначення
від'ємного значення по податку на
додану вартість, відображеного по
рядку 18.2 та сум залишку від'ємного
значення, відображеного по рядку 26
декларації за березень 2010 року, за
результатами якої складено акт
перевірки №455/07-018/36419191 від 11.05.2010.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України „Про податок на додану
вартість", в результаті чого зменшено
від'ємне значення (р. 18.2) за березень 2010
року на суму 100891 грн. та залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду (р.26
декларації) за лютий 2010 року на суму 135736
грн.

Підставою для зазначеного
висновку слугувало те, що як вважає
податковий орган підприємство не має
на балансі необхідних основних засобів
та обладнання для здійснення
фінансово-господарської діяльності,
чисельність працюючих станом на 01.04.2010
р. склала 2 чоловік та 13 за сумісництвом,
а отже відсутні підстави для створення
умов, за яких у підприємства виникло
від'ємне значення податку на додану
вартість.

Відповідачем проведено невиїзну
документальну (камеральну) перевірку
позивача достовірності заявленої суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість позивача за червень 2010
року та складено акт №1015/07-018/36419191 від
18.08.2010.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пп. 7.7.1, пп. 7.7.2, пп. 7.7.7, п. 7.7. ст.
7 Закону України „Про податок на додану
вартість" завищено заявлену суму
бюджетного відшкодування у розмірі 273752
грн. та занижено суму податку на додану
вартість, що підлягає нарахуванню до
сплати в бюджет у розмірі 29275 грн.

Підставою для вказаного висновку
слугувало те, що за результатами
опрацювання даних автоматизованої
комп'ютерної системи встановлено, що
позивачем неправомірно включено до
складу податкового кредиту накладну №
2610/09-1 від 26.10.2009 по ВГМП „Голуба Нива",
так як контрагентом не задекларовано
податкові зобов'язання за жовтень 2009
року.

За результатами перевірки
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення: №/0 від
21.08.2010, яким зменшено позивачу суму
бюджетного відшкодування в розмірі 273752
грн.; №/0 від 21.08.2010, яким
донараховано позивачу податкові
зобов'язання по податку на додану
вартість в розмірі 29275 грн. та
нараховано штрафні санкції 5855 грн.

В порядку адміністративного
оскарження рішення залишені без змін, а
скарги без задоволення та прийняті
податкові повідомлення - рішення:
№/1 від 15.10.2010; №/1 від 15.10.2010.

За визначенням п. 1.8 ст. 1 Закону
України „Про податок на додану
вартість", бюджетне відшкодування - це
сума, що підлягає поверненню платнику
податку з бюджету у зв'язку з надмірною
сплатою податку у випадках, визначених
цим Законом.

Відповідно до пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7
вказаного Закону сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пп. 7.7.1 цього
пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пп. 7.7.1 цього
пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Якщо у наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з пп.
7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення,
то: а) бюджетному відшкодуванню
підлягає частина такого від'ємного
значення, яка дорівнює сумі податку,
фактично сплаченій отримувачем
товарів (послуг) у попередніх
податкових періодах постачальникам
таких товарів (послуг); б) залишок
від'ємного значення після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно з пп. 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 Закону,
платник податку, який має право на
одержання бюджетного відшкодування та
прийняв рішення про повернення повної
суми бюджетного відшкодування, подає
відповідному податковому органу
податкову декларацію та заяву про
повернення такої повної суми
бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації. При цьому платник податку в
п'ятиденний термін після подання
декларації податковому органу подає
органу Державного казначейства
України копію декларації, з відміткою
податкового органу про її прийняття,
для ведення реєстру податкових
декларацій у розрізі платників.

Підпунктом 7.7.5 п. 7.7 вказаної
статті встановлено, що протягом 30 днів,
наступних за днем отримання податкової
декларації, податковий орган проводить
документальну невиїзну перевірку
(камеральну) заявлених у ній даних.

За наявності достатніх підстав
вважати, що розрахунок суми бюджетного
відшкодування було зроблено з
порушенням норм податкового
законодавства, податковий орган має
право протягом такого ж строку
провести позапланову виїзну перевірку
(документальну) платника для
визначення достовірності нарахування
такого бюджетного відшкодування.

Податковий орган зобов'язаний у
п'ятиденний термін після закінчення
перевірки надати органу державного
казначейства висновок із зазначенням
суми, що підлягає відшкодуванню з
бюджету.

За висновками контролюючого
органу, заявлена сума бюджетного
відшкодування зменшена на неотримання
матеріалів зустрічних перевірок
постачальників у ланцюгу поставок
товарів до позивача.

Цю обставину суди попередніх
інстанцій правомірно визнали такою, що
не має правового значення, доводи
відповідача такими, що не ґрунтується
на вищенаведених нормам Закону України
„Про податок на додану вартість", а
відмову в наданні висновку про
відшкодування спірної суми податок на
додану вартість, - що порушують право
позивача як платника податку на додану
вартість, надане йому цим Законом.

Вищенаведені норми не ставлять у
залежність право платника податку на
бюджетне відшкодування від фактичної
сплати сум податку на додану вартість
до бюджету іншим платником податку -
постачальником товару, якщо цей
платник (покупець) сплатив податок в
ціні придбаних товарів (послуг), а
реальність поставок в судовому процесі
не спростована.

Сума бюджетного відшкодування з
боку позивача визначено правомірно, на
підставі податкових накладних,
оформлених відповідно до вимог діючого
законодавства на підставі договорів
постачання та купівлі-продажу.

Відносини позивача з
контрагентом з приводу правочинів, на
підставі яких заявлено відшкодування з
бюджету податку на додану вартість,
підтверджено у письмовими доказами у
повному обсязі.

Враховуючи це, доводи касаційної
скарги не спростовують правильність
висновку суду про наявність у позивача
права на отримання бюджетного
відшкодування.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Дергачівської міжрайонної державної
податкової інспекції Харківської
області на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
20.01.2011 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 06.07.2011 у справі № 2а-9265/10/2070 слід
відхилити, а судові рішення залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221 ,223 ,230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Дергачівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Харківської області
відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 20.01.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.07.2011 у
справі № 2а-9265/10/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко