Справа № 812/2488/14
Суддя: Казначеєв Е.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чиркін С.М
Суддя-доповідач - Казначеєв Е.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року справа №812/2488/14

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд колегією суддів у
складі: головуючого судді Казначеєва
Е.Г., суддів Яманко В.Г., Васильєвої І.А.,
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Луганського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
на ухвалу Луганського окружного
адміністративного суду від 28 квітня 2014
р. у справі № 812/2488/14 (головуючий І
інстанції Чиркін С.М.) за позовом
Луганського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
до Українсько-польського товариства з
обмеженою відповідальністю
"ВІКО-Україна" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

ВСТАНОВИВ :

09 квітня 2014 року Луганське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося до Луганського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Українсько - польського товариства з
обмеженою відповідальністю
«ВІКО-Україна» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

Ухвалою Луганського окружного
адміністративного суду від 14 квітня 2014
року позовну заяву Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишено без руху та надано строк до 25
квітня 2014 року на усунення недоліків.

Ухвалою Луганського окружного
адміністративного суду від 28 квітня 2014
року позовну заяву повернуто позивачу,
в зв'язку з не повним усуненням
недоліків.

Позивач не погоджуючись з таким
ухвалою суду першої інстанції від 28
квітня 2014 року, подав апеляційну
скаргу, посилаючись на неправильне
застосування норм процесуального
права та просить ухвалу суду першої
інстанції скасувати.

Всі особи, які беруть участь у справі, у
судове засідання не прибули, хоча вони
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції
розглянув справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи, вивчивши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів встановила наступне.

Відповідно до матеріалів справи, 09
квітня 2014 року Луганське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося до Луганського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Українсько - польського товариства з
обмеженою відповідальністю
«ВІКО-Україна» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

Одночасно з позовом позивачем подано
клопотання про забезпечення доказів в
порядку ст. 75 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в якому позивач просив
зобов'язати УПФУ в Кремінському районі
Луганської області надати до суду та
Луганського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
копії звітів за 2012 рік підприємства
Українсько-польського товариства з
обмеженою відповідальністю
"ВІКО-Україна" додатку 4 до Порядку
формування та подання
страхувальниками звіту щодо сум
нарахованого ЕД на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування для
розрахунку суми позову.

Ухвалою Луганського окружного
адміністративного суду від 14 квітня 2014
року позовну заяву Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишено без руху та надано строк для
усунення недоліків, шляхом надання:1)
уточненої позовної заяви, у якій буде
визначено: розмір позовних вимог,
виражений у певному цифровому
еквіваленті (у грошовому розмірі);
визначитись у часі, коли позивачу стало
відомо про порушення відповідачем
законодавства та, якщо строк звернення
до суду з адміністративним позовом
позивачем пропущено - вказати
поважність причин такого пропуску; 2)
докази, що підтверджують повноваження
заступника директора Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
підписання позовної заяви.

18 квітня 2014 року позивачем на адресу
Луганського окружного
адміністративного суду надіслано
завірену довіреність, що підтверджує
повноваження заступника директора
Луганського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
підписання позовної заяви, та письмові
пояснення, в яких зазначено, що
відповідно до акту перевірки № 12-12-169/0008
проведеної на УП ТОВ "ВІКО-Україна",
Територіальною державною інспекцією з
питань праці у Луганській області дані
для розрахунку суми позову відсутні,
підприємство у відділенні Фонду не
зареєстровано, звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів форми
№10-ПІ до відділення Фонду не надавало,
тому і просить стягнути суму
адміністративно-господарських санкцій
та пені, які будуть встановлені під час
судового засідання. Крім цього
зазначено, що представником відділення
фонду стало відомо про порушення 13.01.2014
року, що підтверджується актом
перевірки додержання суб'єктами
господарювання законодавства про
працю та загальнообов'язкове державне
соціальне страхування №12-12-169/0008, який
надійшов на адресу відділення Фонду
13.01.2014 року.

Ухвалою Луганського окружного
адміністративного суду від 28 квітня 2014
року позовну заяву повернуто позивачу,
в зв'язку з не повним усуненням
недоліків. Повертаючи позовну заяву,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем недоліки зазначені в ухвалі
Луганського окружного
адміністративного суду від 14 квітня 2014
року у повному обсязі не усунуто,
оскільки, позивачем не надано суду
належно оформленої уточненої позовної
заяви з урахуванням вимог статті 106
Кодексу адміністративного судочинства
України, а саме не визначено розмір
позовних вимог, виражений у певному
цифровому еквіваленті (у грошовому
розмірі).

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позивачем не усунуто недоліки
позовної заяви у встановлений судом
строк, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
107 Кодексу адміністративного
судочинства України, суддя після
одержання позовної заяви з'ясовує,
відповідає позовна заява вимогам,
встановленим статтею 106 цього Кодексу.

За приписами п.6 ч.1 ст. 107 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суддя після одержання
позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи
немає підстав для повернення позовної
заяви, залишення її без розгляду або
відмови у відкритті провадження в
адміністративній справі, встановлених
цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст. 107 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суддя відкриває провадження в
адміністративній справі на підставі
позовної заяви, якщо відсутні підстави
для повернення позовної заяви,
залишення її без розгляду чи відмови у
відкритті провадження у справі.

Згідно вимогам ч.1 ст. 108 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суддя, встановивши, що позовну
заяву подано без додержання вимог,
встановлених статтею 106 цього Кодексу,
постановляє ухвалу про залишення
позовної заяви без руху, у якій
зазначаються недоліки позовної заяви,
спосіб їх усунення і встановлюється
строк, достатній для усунення
недоліків. Копія ухвали про залишення
позовної заяви без руху невідкладно
надсилається особі, що звернулася із
позовною заявою.

З аналізу наведених норм вбачається, що
підстави для залишення позовної заяви
без руху встановлені саме статтею 106
Кодексу адміністративного судочинства
України, перелік яких є вичерпним.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 106 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у позовній заяві зазначаються
зміст позовних вимог згідно з
частинами четвертою і п'ятою статті 105
цього Кодексу і виклад обставин, якими
позивач обґрунтовує свої вимоги, а в
разі подання позову до декількох
відповідачів, - зміст позовних вимог
щодо кожного з відповідачів.

Відповідно до ч.4 та 5 ст.105 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний позов може
містити вимоги про: 1) скасування або
визнання нечинним рішення відповідача
- суб'єкта владних повноважень повністю
чи окремих його положень; 2)
зобов'язання відповідача - суб'єкта
владних повноважень прийняти рішення
або вчинити певні дії; 3) зобов'язання
відповідача - суб'єкта владних
повноважень утриматися від вчинення
певних дій; 4) стягнення з відповідача -
суб'єкта владних повноважень коштів на
відшкодування шкоди, завданої його
незаконним рішенням, дією або
бездіяльністю; 5) виконання зупиненої
чи невчиненої дії; 6) встановлення
наявності чи відсутності компетенції
(повноважень) суб'єкта владних
повноважень; 7) примусове відчуження
земельної ділянки, інших об'єктів
нерухомого майна, що на ній розміщені, з
мотивів суспільної необхідності.
Адміністративний позов суб'єкта
владних повноважень може містити інші
вимоги у випадках, встановлених
законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було заявлені вимоги щодо
стягнення з відповідача сум
адміністративно-господарських санкцій
та пені, проте позивачем в позові не
було визначено конкретну грошову суму
у цифровому еквіваленті яка підлягає
стягненню.

Згідно ст. 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону. При
цьому до правовідносин із стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені
статтею 250 Господарського кодексу
України.

Тобто, відповідно до ст. 20 цього Закону
саме Фонду соціального страхування
захисту інвалідів надано право на
стягнення санкцій за недодержання
встановленого законодавством
нормативу робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Колегія суддів зазначає, що
адміністративно-господарські санкції
це певна грошова сума, що сплачується
суб'єктом господарювання у разі
порушення ним встановлених правил
здійснення господарської діяльності.
Пеня в свою чергу є сума коштів у
вигляді відсотків, нарахованих на суми
грошових зобов'язань, не сплачених у
встановлені законодавством строки.

Тобто, розрахунок та визначення
відповідної суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені здійснюється підприємством або
позивачем на підставі відповідних
первинних документів.

Позивачем одночасно з позовом було
подано заяву про забезпечення доказів,
які необхідні для розрахунку сум
адміністративно-господарських санкцій
та пені. Позивач зазначає, що для
розрахунку
адміністративно-господарських санкцій
необхідні дані щодо середньооблікової
кількості штатних працівників
облікового складу на підприємстві,
середньооблікової кількості штатних
працівників, яким відповідно до
законодавства встановлено
інвалідність, фонд оплати праці
штатних працівників, середньорічної
заробітної плати штатного працівника.
Також зазначено, що зазначена
інформація, яка необхідна для
розрахунку позову міститься в Додатку
№4, яке підприємство подає до
Пенсійного фонду. Позивач посилається
на те, що відділення Фонду немає
можливості самостійно отримати
вказані докази.

Як вбачається з матеріалів справи,
викладені обставини підтверджуються
відповідним письмовим запитом
позивача до УПФУ в Кремінському районі
Луганської області та відповідача з
приводу надання вказаних документів та
інформації яка міститься в них, та
письмовими відповідями щодо відмови в
надані таких доказів на запит
позивача.(а.с.21-23)

Згідно ст.8 Конституції України,
звернення до суду для захисту
конституційних прав і свобод людини і
громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується.

Відповідно ч.1 ст.6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Згідно ст. 7 Кодексу адміністративного
судочинства України, принципами
здійснення правосуддя в
адміністративних судах є: 1)
верховенство права; 2) законність; 3)
рівність усіх учасників
адміністративного процесу перед
законом і судом; 4) змагальність сторін,
диспозитивність та офіційне з'ясування
всіх обставин у справі; 5) гласність і
відкритість адміністративного
процесу; 6) забезпечення апеляційного
та касаційного оскарження рішень
адміністративного суду, крім випадків,
установлених цим Кодексом; 7)
обов'язковість судових рішень.

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Суб'єкт владних повноважень повинен
подати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі. У разі
невиконання цього обов'язку суд
витребовує названі документи та
матеріали.

Згідно ч.1 ст. 73 КАС України, особи, які
беруть участь у справі та обґрунтовано
вважають, що надання потрібних доказів
стане згодом неможливим або
ускладненим, мають право просити суд
забезпечити ці докази.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 75 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у заяві про забезпечення
доказів повинні бути зазначені докази,
які необхідно забезпечити; обставини,
що можуть бути підтверджені цими
доказами; обставини, які свідчать про
те, що надання потрібних доказів може
стати неможливим або ускладненим, а
також справа, для якої потрібні ці
докази, або з якою метою потрібно їх
забезпечити. До заяви про забезпечення
доказів додається документ про сплату
судового збору. Заява про забезпечення
доказів подається до суду, який
розглядає справу, а якщо провадження у
справі ще не відкрито - до місцевого
адміністративного суду, на території
якого можуть бути вчинені процесуальні
дії щодо забезпечення доказів. Заява
про забезпечення доказів
розглядається протягом п'яти днів
після її надходження з повідомленням
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі. Неприбуття у судове засідання
осіб, які були належним чином
повідомлені, не перешкоджає розгляду
заяви.

Колегія суддів зазначає, що суд першої
інстанції, не врахував, що позивач в
наслідок відмови позивача та УПФУ в
Кремінському районі Луганської
області надати необхідні документи для
розрахунку суми позову, не міг
здійснити необхідні розрахунки за цим
позовом та звернувся до суду з
відповідним клопотанням про
забезпечення доказів.

Таким чином, в даному випадку суд
першої інстанції повинен був перш за
все розглянути заяву позивача про
забезпечення доказів.

На підставі зазначеного колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції не надав належну оцінки
зазначеним обставинам та дійшов до
передчасного висновку щодо повернення
позову, що призвело до позбавлення
права позивача на судовий захист.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла до висновку, що рішення суду
першої інстанції прийнято з порушенням
норм процесуального права, що
відповідно до статті 204 КАС України
обумовлює скасування ухвали суду
першої інстанції з направленням справи
для вирішення питання щодо відкриття
провадження у справі.

Керуючись статтями 102, 160, 195, 196, 197, 199, 204,
205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
ухвалу Луганського окружного
адміністративного суду від 28 квітня 2014
р. у справі № 812/2488/14 задовольнити.

Скасувати ухвалу Луганського
окружного адміністративного суду від 28
квітня 2014 р. у справі № 812/2488/14.

Матеріали адміністративної справи №
812/2488/14 направити до Луганського
окружного адміністративного суду для
вирішення питання щодо відкриття
провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:
Е.Г.Казначеєв

Судді:
В.Г.Яманко

І.А.Васильєва