Справа № 9101/174806/2012
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2014 рокусправа № 2-а-5517/2011
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді
Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І.
Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 29 вересня 2011 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області про
зобов'язання вчинити перерахунок та
виплату основної та додаткової пенсії,
-

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2011 року ОСОБА_1 (надалі -
позивач) звернувся з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області (надалі
- відповідач) та просив зобов'язати
відповідача здійснити з 01.01.2009 року
перерахунок та виплату йому основної
пенсії у відповідності до вимог ч. 4 ст.
54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" у розмірі 6 мінімальних
пенсій за віком, зобов'язати
відповідача здійснити з 01.01.2009 року
перерахунок та виплату йому додаткової
пенсії згідно ст. 50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які потерпіли внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у розмірі 50
% мінімальної пенсії за віком.

Постановою Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 29
вересня 2011 року в задоволенні позовних
вимог було відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції, та прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, а також правильність
застосування судом норм матеріального
права та правової оцінки обставин у
справі, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується, що позивач має
статус громадянина, постраждалого від
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
та віднесений до 1 категорії, є
інвалідом ІІІ групи.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Згідно з частиною четвертою
статті 54 Закону № 796-ХІІ в усіх випадках
розмір пенсій для інвалідів IІІ групи,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 6 мінімальних пенсій за
віком. Статтею 50 названого Закону
визначено, що особам віднесеним до
категорії першої призначається
щомісячна додаткова пенсія: для
інвалідів 3 групи у розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком.

Право позивача на отримання пенсії у
розмірі не менше 6 мінімальних пенсій
за віком та щомісячної додаткової
пенсії за шкоду завдану здоров'ю не
залежить від наявності чи відсутності
грошових коштів та належного
фінансування, як на тому наполягав
відповідач, таке право надане державою
і закріплено Законом України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
пенсійні органи, і несе обов'язок по
своєчасній та повній виплаті пенсії
саме у розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

Крім цього, і практика
Європейського суду з прав людини, яка
відповідно до ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" є джерелом права, свідчить про
те, що органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов'язків (
справа "Кечко проти України", рішення
від 08.11.2005р.).

Наявність у позивача права щодо
отримання пенсії у розмірах, які
визначені Законом України № 796-ХІІ є
визначальною для вирішення вказаного
спору, крім того, це право гарантується
Конституцією України (ч.2 ст.46
Конституції України).

Відповідно до частини другої
статті 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини
четвертої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсії
позивачеві застосуванню підлягають
статті 50 та 54 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а не постанови Кабінету
Міністрів України, які істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав.

Колегія суддів не приймає до
уваги посилання відповідача на частину
п'яту статті 54 Закону № 796-ХІІ, якою
передбачено, що порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, оскільки надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи
положень цього Закону, в тому числі й
інших законів, якими встановлено
розміри мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 54 Закону № 796-ХІІ
при визначенні розміру пенсії за
основу її нарахування береться
мінімальна пенсія за віком.

Чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Тому колегія суддів не приймає до
уваги доводи відповідача про те, що
частиною третьою статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
встановлено, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом
першим частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання пенсії, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ.

Відповідно до частини третьої
статті 67 Закону № 796-ХІІ, яка набрала
чинності 31 жовтня 2006 року, у разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до статті 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач звернувся до суду з
позовом 16.05.2011 р.

Відповідно до ст. 99 КАСУ,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

За наведених обставин та з огляду на те,
що спір по цій справі стосується
публічно-правових відносин, вирішувати
який слід в порядку адміністративного
судочинства, колегія суддів приходить
до висновку, що до спірних
правовідносин необхідно застосовувати
загальний строк звернення до суду, що
визначений ч.2 ст.99 КАС України, який
обмежує час, протягом якого такі
правовідносини можуть вважатися
спірними. Дотримання строку звернення
з адміністративним позовом є однією з
умов для реалізації права позивача на
позов та запобігає постійному
збереженню стану невизначеності у
публічно-правових відносинах.

Таким чином, відповідач повинен був
здійснити перерахунок та виплатити
ОСОБА_1 з 16 листопада 2010 р. по 22 липня 2011
року, включно, державну пенсію та
додаткову пенсію у розмірах,
передбачених ст. ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальних захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

На підставі наведеного та керуючись п.3
ч.1 ст. 198, п.4 ч. 1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 29
вересня 2011 року у справі № 2-а-5517/2011 -
скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в Центрально-Міському
районі м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області -
задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Кривого
Рогу щодо нарахування та виплати
ОСОБА_1 державної пенсії та додаткової
пенсії, як особі, яка віднесена до 1
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, у
розмірах, менших ніж передбачено ст. ст.
50, 54 Закону України «Про статус і
соціальних захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Центрально-Міському
районі м. Кривого Рогу здійснити
перерахунок та виплатити ОСОБА_1 з 16
листопада 2010 року по 22 липня 2011 року,
включно, державну пенсію та додаткову
пенсію у розмірах, передбачених ст. ст.
50, 54 Закону України «Про статус і
соціальних захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
визначеного відповідно до ст. 28 Закону
України № 1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та з урахуванням
виплачених сум.

Позовні вимоги в частині зобов'язання
здійснити перерахунок та виплату
пенсії за період з 01 червня 2009 року по 15
листопада 2010 року, включно, - залишити
без розгляду в зв'язку з пропуском
строку звернення до суду.

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий:
Н.П. Баранник

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак