Справа № 819/926/14-а
Суддя: Осташ А. В.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/926/14-a

04 червня 2014 року
м.Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд, в складі
головуючого судді Осташа А.В. при
секретарі Костецькій Н.Т.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача -
Чорнописької В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні залі суду місті Тернополі
адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_3

до Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області

про скасування податкового
повідомлення-рішення від 13 лютого 2014
року №,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3 або
позивач) звернувся в суд з
адміністративним позовом до
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області (далі -
Тернопільська ОДПІ або відповідач) про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 13 лютого 2014
року №.

Представник позивача в обґрунтування
позовних вимог пояснив, що суми пені за
кредитним договором № 014/73/0025/311117,
укладеним позивачем із ПАТ "РБ Аваль" у
розмірі 269 616,38 грн., анульованої банком
у червні 2012 року та з якої податковим
органом проведено нарахування ПДФО у
сумі 45620,18 грн., не можна вважати боргом,
а тим більше доходом платника податку,
отриманим як додаткове благо, оскільки
згідно п.п.14.1.47 п.14.1. статті 14
Податкового кодексу України, додаткові
блага - це кошти, матеріальні чи
нематеріальні цінності, послуги, інші
види доходу, що виплачуються
(надаються) платнику податку
податковим агентом, якщо такий дохід не
є заробітною платою та не пов'язаний з
виконанням обов'язків трудового найму
або не є винагородою за
цивільно-правовими договорами
(угодами), укладеними з таким платником
податку (крім випадків, прямо
передбачених нормами розділу IV цього
Кодексу).

Представник позивача вважає, що пеня
яка була нарахована, а потім списана
банком, ніяк не може вважатися
додатковим благом (доходом) позивача,
тому, що в розумінні п.п.14.1.47 статті 14
ПКУ він не отримував ніякого
додаткового блага (доходу), а оскільки
позивач не отримував доходу то пеня в
розмірі 269 616,38 грн. не підлягає
оподаткуванню податком на доходи
фізичних осіб.

З врахуванням викладеного, представник
позивача просив задоволити позовні
вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнала, проти позову
заперечила.

Представник Тернопільської ОДПІ
пояснила, що оспорюване податкове
повідомлення-рішення прийняте у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Представник відповідача зазначила, що
як видно зі змісту 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК
України, заборгованість за прощеною
неустойкою у вигляді пені є додатковим
благом платника податку, яка підлягає
декларуванню з відповідним його
оподаткуванням.

Крім того, представник податкового
органу звернула увагу суду на той факт,
що ОСОБА_3 був проінформований належним
чином про те, що Банк здійснив
анулювання боргу та включив суму
анульованого боргу до податкового
розрахунку суми доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, за підсумками звітного
періоду, у якому такий борг було
анульовано, відповідно до вимог
підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164
Податкового кодексу України, а тому
позивач самостійно повинен був
сплатити податок з таких доходів та
відобразити їх у річній податковій
декларації, проте попри вказані
повідомлення Банку, позивач податкову
декларацію про майновий стан і доходи
за 2012 рік не подав, податок на доходи
фізичних осіб до бюджету не
перерахував.

З врахуванням викладеного, представник
відповідача вважає правомірним
проведене позивачу донарахування
податкового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб, а тому просить
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Крім пояснень представників сторін,
судом також досліджені письмові
докази, наявні у матеріалах справи, які
подані позивачем, відповідачем, а також
витребувані з ініціативи суду.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
подані суду письмові докази, оцінивши
їх за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити з
наступних міркувань.

Судом встановлено, що Тернопільською
ОДПІ проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
правильності нарахування та
своєчасності сплати податку на доходи
фізичних осіб за період 1 січня 2012 року
по 31 грудня 2012 року платника податків -
громадянина ОСОБА_3

За результатами перевірки складено акт
№216/19-18-17-01/НОМЕР_1 від 15.01.2012 року (
а.с.8-15).

Перевіркою встановлено наступні
порушення ОСОБА_3 норм податкового
законодавства:

- неподання податкової декларації
про майновий стан і доходи одержані в
2012рр. до Тернопільської ОДПІ ( термін
подачі до 02.09.2013р.), чим порушено вимоги
п. 177.11 ст.177 п.п. "є" п.176.1ст.176 Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-УІ з
наступними змінами та доповненнями.

- неперахування до бюжету до
19.02.2013р. податку на доходи фізичних осіб
за отримані доходи у 2012р. в сумі - 45620,18
грн. , чим порушено п.п.164.2.17 п «д» п.164.2
ст.164 Податкового кодексу України .

На підставі висновків акту перевірки
Тернопільською ОДПІ винесено
податкове повідомлення - рішення від
13.02.2014 року форми «Р» №, яким
ОСОБА_3 збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб на загальну суму 57 195, 22
грн., в тому числі 45 620, 18 грн. основного
платежу та 11 575, 04 грн. штрафних
(фінансових) санкцій (а.с.7).

Не погоджуючись з винесеним податковим
повідомленням-рішенням позивач
оскаржив його в адміністративному
порядку.

Головне управління Міндоходів у
Тернопільській області своїм рішенням
від 21.03.14р. № 3305/10/19-00-10-02-06/71 про
результати розгляду скарги, залишило
без змін оскаржуване податкове
повідомлення рішення.

Позивач 08 квітня 2014р. подав повторну
скаргу до Міністерства доходів і
зборів України, яке своїм рішенням від
18.04.2014р. № 2489/Д/99-99-10-01-03-14 про результати
розгляду повторної скарги, залишило
без змін залишило без змін оскаржуване
податкове повідомлення рішення, а
скаргу - без задоволення (а.с.16-19).

Як зазначалося вище, позивач вважає, що
пеня яка була нарахована, а потім
списана банком, ніяк не може вважатися
додатковим благом (доходом) позивача,
тому, що в розумінні п.п.14.1.47 статті 14
ПКУ він не отримував ніякого
додаткового блага (доходу), а оскільки
позивач не отримував доходу то пеня в
розмірі 269 616,38 грн. не підлягає
оподаткуванню податком на доходи
фізичних осіб.

Суд з такими твердженнями позивача не
погоджується виходячи з наступного:

Підпунктом 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164
Податкового кодексу України
встановлено, що до загального
місячного (річного) оподатковуваного
доходу платника податку включається,
зокрема, дохід, отриманий платником
податку як додаткове благо (крім
випадків передбачених статтею 165 ПКУ) у
вигляді суми боргу платника податку,
анульованого (прощеного) кредитором за
його самостійним рішенням, не
пов'язаним з процедурою банкрутства, до
закінчення строку позовної давності.
Якщо кредитор повідомляє платника
податку - боржника рекомендованим
листом з повідомленням про вручення
або шляхом укладення відповідного
договору, або шляхом надання
повідомлення боржнику під підпис
особисто про анулювання (прощеного)
боргу та включає суму анульованого
(прощеного) боргу до податкового
розрахунку суми доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, за підсумками звітного
періоду, у якому такий борг було
анульовано (прощеного), такий боржник
самостійно сплачує податок з таких
доходів та відображає їх у річній
податковій декларації.

Як вбачається з акту перевірки та не
заперечувалось сторонами, АТ
«Райффайзен Банк Аваль» відобразив
суму боргу 269616,38 грн., відшкодованого
гр..ОСОБА_3 за рахунок страхового
резерву, в податковому розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку, і сум
утриманого з них податку (Форма №1-ДФ)
за підсумками звітного періоду, у якому
такий борг було відшкодовано з ознакою
доходу « 126» - додаткове благо.

Згідно інформації наданої банком на
запит Тернопільської ОДПІ, внаслідок
виконання Постанови Правління
Національного банку України від
01.06.2011р. №172 борг фізичної особи ОСОБА_3
(код НОМЕР_1) перед АТ «Райффайзен Банк
Аваль» за Кредитним договором, який
становить 269616,38 грн., - відшкодовано в
балансі Банку за рахунок сформованого
страхового резерву, а сума боргу
перенесена на позабалансовий рахунок
(а.с.30-31).

На виконання вимог пп.164.2.17 ст. 164 ПК
України, АТ «Райффайзен Банк Аваль»
повідомив боржника ОСОБА_3 про суму
боргу 269616,38 грн., відшкодовану в балансі
банку за рахунок сформованого банком
страхового резерву; про включення суми
відшкодованого за рахунок страхового
резервного боргу до податкового
розрахунку форми 1-ДФ за підсумками
звітного періоду, в якому такий борг
відшкодовано; про виникнення у
боржника податкових зобов'язань з
податку на доходи фізичних осіб у разі
не погашення боргу банку; про
необхідність декларування своїх
доходів за підсумками 2012р. (а.с.20).

Враховуючи те, що Позивач був
проінформований належним чином про те,
що Банк здійснив анулювання боргу та
включив суму анульованого боргу до
податкового розрахунку суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, за підсумками
звітного періоду, у якому такий борг
було анульовано, відповідно до вимог
підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164
Податкового кодексу України, гр..ОСОБА_3
самостійно повинен був сплатити
податок з таких доходів та відобразити
їх у річній податковій декларації,
проте, попри вказані повідомлення
Банку, позивач податкову декларацію
про майновий стан і доходи за 2012 рік не
подав, податок на доходи фізичних осіб
до бюджету не перерахував.

Суд вважає, що у разі невиконання
кредитором вимог підпункту "д" пп. 164.2.17
пункту 164.2 статті 164 Кодексу стосовно
повідомлення боржника про суму
анульованого боргу та включення її до
податкового розрахунку N 1ДФ, такий
кредитор зобов'язаний в повному обсязі
виконати обов'язки податкового агента,
встановлені пунктом 176.2 статті 176
Кодексу. При цьому вказані доходи
оподатковуються в складі загального
місячного оподатковуваного доходу
платника податку за ставками,
встановленими пунктом 167.1 статті 167
Кодексу.

У даному випадку Банк виконав усі
вимоги підпункту "д" пп. 164.2.17 пункту 164.2
статті 164 Кодексу стосовно громадянина
ОСОБА_3, а тому факт не подання
позивачем податкової декларації про
майновий стан і доходи одержані в 2012 р.
та неперерахування до бюджету податку
на доходи фізичних осіб за отримані
доходи у 2012р. в сумі - 45620,18 грн. - знайшов
своє реагування зі сторони
контролюючого органу.

Підпунктом 176.1 «в» пункту 176.1 статті 176
ПК України встановлено, що платники
податку зобов'язані подавати податкову
декларацію за встановленою формою у
визначені строки у випадках, коли
згідно з нормами цього розділу таке
подання є обов'язковим.

Згідно п. 167.1 ст.167 ПКУ ставка податку
становить 15% бази оподаткування щодо
доходів, нарахованих (виплачених,
наданих) (крім випадків, визначених у
пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому
числі, але не виключно у формі
заробітної плати, інших заохочувальних
та компенсаційних виплат або інших
виплат і винагород, які нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику у
зв'язку з трудовими відносинами та за
цивільно- правовими договорами;
виграшу в державну та недержавну
грошову лотерею, виграш гравця
(учасника), отриманий від організатора
азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена
з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164
цього розділу щодо доходів, зазначених
в абзаці першому цього пункту, в
календарному місяці перевищує
десятикратний розмір мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня звітного податкового року, до
суми такого перевищення
застосовується ставка 17 відсотків.

Відповідно до п. 123.1 ст.123 ПКУ у разі якщо
контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу - тягне за собою
накладення штрафу у розмірі 25% суми
визначеного податкового зобов 'язання,
завищеної суми бюджетного
відшкодування.

Суд не приймає до уваги твердження
представник позивача з приводу того, що
спиана банком пеня не є додатковим
благом - отриманим доходом, виходячи з
наступного:

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Варто зазначити, що правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі (пункт 1
статті 547 глави 49 Цивільного кодексу).

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(пункт 3 статті 549 Цивільного кодексу).

Таким чином, пеня, як окремий вид
неустойки, оформляється правочином
(договором), який є обов'язковим для
виконання сторонами, відповідно до
статті 629 глави 52 Цивільного кодексу.

Банком у процесі виконання кредитного
договору нараховується неустойка (пеня
та/або штраф), яку за умовами цього
договору боржник зобов'язаний
сплатити. Отже, на час початку
реструктуризації за кредитним
договором у боржника є заборгованість
як за основною сумою боргу (кредиту та
нарахованих процентів за його
користування), так і неустойкою, яку в
результаті проведення
реструктуризації банк за самостійним
рішенням може анулювати.

Згідно п.п.14.1.47 п.14.1. статті 14
Податкового кодексу України, додаткові
блага - це кошти, матеріальні чи
нематеріальні цінності, послуги, інші
види доходу, що виплачуються
(надаються) платнику податку
податковим агентом, якщо такий дохід не
є заробітною платою та не пов'язаний з
виконанням обов'язків трудового найму
або не є винагородою за
цивільно-правовими договорами
(угодами), укладеними з таким платником
податку (крім випадків, прямо
передбачених нормами розділу IV цього
Кодексу).

Отже, враховуючи вищезазначене,
заборгованість за прощеною неустойкою
у вигляді пені є додатковим благом
платника податку, яка підлягає
декларуванню з відповідним його
оподаткуванням податком на доходи
фізичних осіб.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

За наведених обставин, суд вважає, що
позовні вимоги не підтверджені
належними та допустимими доказами, а
тому приходить до переконання про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону
України «Про судовий збір» під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача чи відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Враховуючи те, що при поданні
адміністративного позову позивачем
було сплачено 10 відсотків ставки
судового збору - 182,70 грн. та враховуючи
те, що суд прийшов до переконання про
відмову в задоволенні позовних вимог
повністю, з позивача належить стягнути
недоплачену частину судового збору яка
буде становити: 1827 грн. - 182,70 грн.
(сплачена частина) = 1 644, 30 грн.

Судових витрат по справі згідно ст.94
КАС України немає.

Керуючись ст.ст. 94, 160-163 КАС України,
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
Тернопільської обєднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області про скасування
податкового повідомлення-рішення від 13
лютого 2014 року №, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Державного
бюджету України 1644, 30 грн.
недоплаченого судового збору.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 10 червня 2014 року.

Суддя
Осташ А. В.

копія вірна

Суддя
Осташ А. В.