Справа № 2а-4693/09
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2010-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2010 р. Справа № 93104/09

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді
Богаченка
С.І.

Суддів

Любашевського В.П. , Старунського Д.М.

при секретарі судового засідання

Балич-Шапальчук М.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційні скарги
ОСОБА_1 та Управління Пенсійного фонду
України в Личаківському районі м.
Львова на постанову Личаківського
районного суду м. Львова від 09
листопада 2009 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова про
зобов'язання нарахувати щомісячну
державну соціальну допомогу «Дітям
війни»,-

В С Т А Н О В И Л А :

06 серпня 2009 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вищевказаним адміністративним
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Личаківському районі м.
Львова про стягнення недоплаченої
щомісячної державної допомоги «Дітям
війни» за 2006-2008 роки та за 07 місяців 2009
року, посилаючись на те, що він є
дитиною війни і має право на пільги,
передбачені Законом України «Про
соціальний захист дітей війни», окрім
того посилаючись на ст.6 цього Закону,
вказує, що дітям війни пенсії або
щомісячне довічне утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищується на 30% мінімальної пенсії
за віком.

Постановою Личаківського районного
суду м. Львова від 09 листопада 2009 року у
справі № 2а-4693/09 заявлений позов
задоволено частково, зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова
нарахувати та виплатити на користь
ОСОБА_1 підвищення до пенсії як дитині
війни на 30% мінімальної пенсії за віком
за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня
2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня
2008 року.

Не погодившись із винесеним рішенням,
його оскаржило Управління Пенсійного
фонду України в Личаківському районі м.
Львова покликаючись на порушення судом
норм матеріального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції і винести нову постанову,
якою в задоволенні позовних вимог
відмовити. Апелянт вказує на те, що
законодавством не прийнято жодного
нормативного акту на виконання
вказаних вимог Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» від 18
листопада 2004 року №2195-IV, не визначено
на законодавчому рівні за рахунок яких
коштів і джерел, в якому порядку, яким
чином обчислювати вказаний розмір.
Окрім того, скаржник посилається на те,
що відповідно до ст.7 Закону №2195-IV
передбачається, що фінансове
забезпечення державних соціальних
гарантій, передбачених цим Законом,
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.
Розпорядником Державних коштів
України відповідно до Закону України
«Про державний бюджет України на 2007 та
2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» є
Міністерство фінансів України та
Державне казначейство України.

Позивачем ОСОБА_1 було оскаржено
рішення суду першої інстанції,
покликаючись на порушення судом
процесуального та матеріального права.
Зазначає, що наділивши дітей війни
зазначеною соціальною гарантією,
держава таким чином взяла на себе
публічне зобов'язання забезпечити
належний рівень осіб, які є дітьми
війни. Вказує, що згідно рішення
Конституційного Суду України №6-рп/2007
від 09 липня 2007 року йому згідно ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» повинно бути підвищено
пенсію на 30% мінімальної пенсії за
віком. Це рішення є обов'язкове для
виконання, остаточне і не може бути
оскаржене.

Заслухавши суддю-доповідача у справі,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційних скарг у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційні скарги
задоволенню підлягають частково.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивачеві по справі, суд виходив з
того, що позивач належить до категорії
громадян, на яких поширюється державні
соціальні гарантії дітям війни, а тому
має право на встановлене ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» підвищення до пенсії.

Безспірно встановлено, що позивач є
дитиною війни та відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», у редакції, що була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин та вирішення даного
публічно-правового спору судом, мав
право на отримання підвищення
виплачуваної йому Управлінням
Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова пенсії
за віком.

Згідно із п.17 ст.77 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2006 рік" від
20 грудня 2005 року дію ст.6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
було зупинено на 2006 рік. Законом
України "Про внесення змін до Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2006 рік" від 19 січня 2006 року виключено
п.17 ст.77, а ст.110 Закону викладена у новій
редакції, відповідно до якої пільги
дітям війни, передбачені ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", запроваджуються у 2006 році
поетапно, за результатами виконання
бюджету у першому півріччі, у порядку
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету. Оскільки чинним
законодавством України не було
визначено порядку нарахування та
виплати у 2006 році щомісячної державної
соціальної допомоги відповідно до ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", а Конституційний Суд
України не приймав рішень щодо
неконституційності Закону України "Про
Державний бюджет України на 2006 рік" від
20 грудня 2005 року (з наступними змінами
та доповненнями) повністю чи в його
окремих частинах, тому суд прийшов до
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позовних вимог
про зобов'язання відповідача провести
нарахування та виплату позивачу
державної соціальної допомоги як дітям
війни за 2006 рік.

Законом України «Про державний бюджет
України на 2007 рік» зупинено надане ст. 6
Закону право дітей війни на
нарахування та виплату підвищення 30 %
до пенсії. 09 липня 2007 року окремі
положення Закону України «Про
державний бюджет в Україні на 2007 рік»
визнано неконституційними тим самим
відновлено дію ст. 6 Закону, яка тривала
до 31 грудня 2007 року, оскільки 01 січня 2008
року ст. 6 Закону викладено в іншій
редакції, згідно якої дітям війни (крім
тих, на яких поширюється дія Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту») до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни. Ветеранам війни, які мають право
на отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» дане підвищення провадиться
за їх вибором згідно з одним із законів.
Проте, рішенням Конституційного суду
України від 22 травня 2008 року вказані
зміни ст. 6 Закону визнано
неконституційними, останні втратили
свою чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом вказаного
рішення, яке також містить вказівку про
преюдиціальне значення цього рішення
для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними. Таким чином з 22
травня 2008 року позовні вимоги щодо
нарахування та виплати підвищення до
пенсії як дітям війни підлягають до
задоволення.

Одночасно колегія суддів вважає
підставними заявлені вимоги позивача в
частині зобов'язання відповідача
нараховувати і виплачувати підвищення
до пенсії в розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком за період з 01 січня 2009
року по 31 липня 2009 року, оскільки дія
норм ст.6 ЗУ «Про соціальний захист
дітей війни» на 2009 рік не була зупинена
чи обмежена іншими нормативними
актами. Статтею 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік»
Кабінету Міністрів України надано
право у 2009 році встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.
Названа норма передбачає встановлення
в абсолютних сумах розмірів лише тих
виплат, вихідним критерієм розрахунку
яких є розмір мінімальної заробітної
плати. Відповідно її дія не поширюється
на спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2009 році
дітям війни підвищення до пенсії або
щомісячного грошового довічного
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до норм Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Суд першої інстанції вирішуючи питання
про поновлення строку звернення до
суду за захистом порушеного права,
прийшов до висновку, що позивачу
необхідно поновити пропущений строк та
визнати причину пропущення поважною.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до переконання про
підставність позовних вимог ОСОБА_1
щодо нарахування та виплати підвищення
до пенсії як дитині війни за період з 09
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, та з 22
травня 2008 року по 31 липня 2009 року.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивача
здійснює Пенсійний фонд України в
особі Управління Пенсійного фонду
України в Личаківському районі м.
Львова, відповідний обов'язок слід
покласти на відповідача у справі.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивача у
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
колегія суддів не вбачає.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» доплат до пенсії як на
причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Відповідно до ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування судом
апеляційної інстанції постанови або
ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

З огляду на викладене, оскільки
постанова суду першої інстанції
винесена з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, то
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, а оскаржувану
постанову слід скасувати та прийняти
нову постанову.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, ч.4 ст. 196, п. 3 ч. 1
ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та
Управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова -
задоволити частково, а постанову
Личаківського районного суду м. Львова
від 09 листопада 2009 року у справі №
2а-4693/09- скасувати, та прийняти нову,
якою позов задоволити частково,
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Личаківському районі м.
Львова нарахувати та виплатити
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком на користь
ОСОБА_1 за період з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31
липня 2009 року із врахуванням ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" та ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Верховного Суду України, до касаційної
інстанції протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили в порядку
ЦПК України.

Головуючий суддя
Богаченко
С.І.

Судді

Любашевський В.П. , Старунський Д.М.