Справа № 823/598/14
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 823/598/14
інстанції: Бабич А.М.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

05 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу Канівського відділення
Корсунь-Шевченківської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 02 квітня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Канівського відділення
Корсунь-Шевченківської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області про скасування
вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася до
Черкаського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Канівського відділення
Корсунь-Шевченківської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області про скасування
вимоги. Свої вимоги обґрунтовує тим, що
відповідачем прийнято вимогу про
сплату недоїмки від 23.01.2014 року №Ф-14У,
згідно з якою позивача зобов'язано
сплатити суму недоїмки зі сплати
єдиного внеску на загальну суму 2412,70
грн. Позивач з вимогою відповідача не
погоджується, оскільки відповідно до п.
4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
звільнений від сплати єдиного внеску,
як пенсіонер за віком, що отримує
пенсію відповідно до закону.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 02 квітня 2014
року задоволено вказаний позов.
Скасовано вимогу Канівського
відділення Корсунь-Шевченківської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Черкаській області від
23.01.2014 року № Ф-14У про зобов'язання
Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2
сплатити недоїмку з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 2412,70 грн.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням Канівське відділення
Корсунь-Шевченківської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області подало апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про відмову
у задоволенні даного позову.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивач зареєстрована
як фізична особа-підприємець з 30.07.2012
року, є платником єдиного податку та
пенсіонером за віком.

23.01.2014 року відповідачем прийнято
спірну вимогу від № Ф-14У, якою
зобов'язав позивача сплатити недоїмку
з єдиного соціального внеску в сумі 2412
грн. 70коп.

Не погоджуючись з вимогою про сплату
боргу, позивач звернувся з даним
позовом до суду.

Задовольняючи даний позов суд першої
інстанції виходив з того, що вимоги
позивача є правомірними та
обгрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Спеціальним законом, що визначає
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку є Закон України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», що набрав
чинності з 01.01.2011 року.

Відповідно до ст. 1 цього Закону єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. Органи
доходів і зборів - центральний орган
виконавчої влади, що формує податкову і
митну політику (в частині
адміністрування податків і зборів,
митних платежів, єдиного внеску) та
забезпечує її реалізацію (центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику), та його
територіальні органи (п. 3.1 ч. 1 ст. 1
Закону).

Відповідно до п. 6 ч. 1 вказаного Закону
недоїмка - сума єдиного внеску,
своєчасно не нарахована та/або не
сплачена у строки, встановлені цим
Законом, обчислена органом доходів і
зборів у випадках, передбачених цим
Законом.

Відповідно до ст. 41 Податкового кодексу
України контролюючими органами є
органи доходів і зборів - центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
формування єдиної державної
податкової, державної митної політики
у частині адміністрування податків і
зборів, митних платежів та реалізує
державну податкову, державну митну
політику, забезпечує формування та
реалізацію державної політики з
адміністрування єдиного внеску,
забезпечує формування та реалізацію
державної політики у сфері боротьби з
правопорушеннями при застосуванні
податкового та митного законодавства,
а також законодавства з питань сплати
єдиного внеску, його територіальні
органи. Органами стягнення є виключно
контролюючі органи, уповноважені
здійснювати заходи щодо забезпечення
погашення податкового боргу та
недоїмки зі сплати єдиного внеску у
межах повноважень, а також державні
виконавці у межах своїх повноважень (п.
41.2 ст. 41). Інші державні органи не мають
права проводити перевірки
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів, у тому числі на запит
правоохоронних органів (п. 41.4 ст. 41).

Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначено поняття
«пенсіонер» особа, яка відповідно до
цього Закону отримує пенсію, довічну
пенсію, або члени її сім'ї, які
отримують пенсію у разі смерті цієї
особи у випадках, передбачених цим
Законом (ст. 1).

Вказаним Законом передбачені такі види
пенсійних виплат, як пенсія за віком,
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства) та пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.
Нормативним актом, що визначає основні
положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я та створює єдиний порядок
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення є Закон України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого ст. 26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
визначено поняття «пенсіонер» залежно
від категорій осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
для встановлення пільг і компенсацій
визначаються такі категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи: особи, які постійно
проживають або постійно працюють чи
постійно навчаються на території зони
посиленого радіоекологічного
контролю, за умови, що вони за станом на
01 січня 1993 року прожили або
відпрацювали чи постійно навчалися у
цій зоні не менше чотирьох років, -
категорія 4.

При цьому судом першої інстанції було
встановлено, що позивач є пенсіонером
за віком, їй призначено пенсію за віком
на пільгових умовах, оскільки він є
особою, що постійно проживає на
території зони посиленого
радіоекологічного контролю та має
право на пенсію зі зниженням віку,
встановленого Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

За вказаних обставин колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про те, що позивач отримує
саме пенсію за віком.

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначено поняття
«пенсіонер» та встановлено, що особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

Колегія суддів погоджується з
критичним сприйняттям судом першої
інстанції посилання відповідача на те,
що до позивача не може бути застосовано
положення ч. 4 ст. 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» з тих підстав,
що позивач не досяг відповідного віку,
оскільки вказана норма права не
пов'язує звільнення від сплати єдиного
внеску із досягненням особою віку, а
передбачає звільнення від сплати
внеску пенсіонерів за віком.

Статтею 55 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» встановлено додаткову
соціальну гарантію для окремих
категорій громадян, а саме: достроковий
вихід на пенсію до встановленого
законодавством строку за певних умов.
Саме такою гарантією скористався
позивач при виході на пенсію.

Також колегія суддів вважає вірним
критичне сприйняття судом першої
інстанції твердження відповідача про
те, що позивач для застосування до
нього ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (звільнення
пенсіонерів від сплати єдиного внеску)
повинен досягти пенсійного віку,
встановленого Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки звільнення від
сплати єдиного внеску відповідно до
положень ч. 4 ст. 4 цього Закону пов'язано
з умовами: виходом на пенсію та
статусом платника єдиного податку,
додаткових умов для отримання пільги
закон не передбачає.

Згідно з ч. 7 ст. 1 Закону України «Про
внесення змін до Податкового кодексу
України та деяких інших законодавчих
актів України щодо вдосконалення
окремих норм Податкового кодексу
України» №3609-VI від 07.07.2011 ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» доповнено ч. 4,
згідно якої особи, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу і обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску. Такі особи можуть бути
платниками єдиного внеску виключно за
умови їх добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Оскільки матеріали справи не містять
доказів того, що позивачем у
відповідності до ст. 12 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» укладено з
Пенсійним фондом договір про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, позивач, як
пенсіонер за віком при зниженні віку
згідно ст. 55 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», не є платником єдиного
внеску.

За таких обставин, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення позову.

Правова позиція по даному питанню
висловлена Верховним Судом України в
постанові від 15 квітня 2014 року в справі
№ 21-70а14 та Вищим адміністративним
судом України в ухвалі від 30 травня 2013
року в справі К/9991/74042/12.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Канівського
відділення Корсунь-Шевченківської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Черкаській області -
залишити без задоволення, а постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 02 квітня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.