Справа № 2а/0470/11610/12
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2014-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

06 червня 2014 року
м. Київ
К/800/29892/14

Суддя Вищого адміністративного суду
України Ліпський Д.В. розглянувши
касаційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 16
жовтня 2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 8 серпня 2013
року у справі за позовом
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,

В С Т А Н О В И В:

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями, позивач подав
касаційну скаргу до Вищого
адміністративного суду України.

З матеріалів касаційної скарги видно,
що постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 16
жовтня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 8 серпня 2013 року, у задоволені
позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову суд першої
інстанції, з рішенням якого погодився
суд апеляційної інстанції, керувався
статтею 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ
відповідно до якої для підприємств,
установ, організацій встановлюється
норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Згідно з частиною третьою статті 18
Закону «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» від 21
березня 1991 року № 875-ХІІ підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Норма статті 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» встановлює
обов'язок підприємства щодо створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, однак це не супроводжується
його обов'язком самостійно підбирати
та працевлаштовувати інвалідів на
створені робочі місця. Такий обов'язок
покладено на Фонд соціального захисту
інвалідів та Державну службу
зайнятості.

У частині першій статті 20 Закону №
875-ХІІ встановлено, що підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Як встановлено судами відповідач у 2011
році надавав звіти про наявність
вакансій 3-ПН за 2011 рік: 6.01, 03.02, 10.03, 11.04,
10.05, 23.06, 12.07, 02.08., що також підтверджено
відповідним Центром зайнятості;
інформація про потребу у
працівниках-інвалідах була розміщена у
секторі самостійного пошуку роботи та
в електронній базі оперативних
вакансій (в т.ч. на інтернет-порталі
«Труд») для ознайомлення шукаючих
роботу; особи з групою інвалідності на
заявлені відповідачем вакантні посади
спеціалістами Тернівського районного
центру зайнятості не направлялися
через відсутність осіб, що
відповідають заявленим у наданих
вакансіях вимогам до претендентів;
випадків безпідставної відмови у
прийнятті на роботу інвалідів ФОП
ОСОБА_1 службою зайнятості у 2011 році не
зареєстровано.

Крім того, кількість найманих
працівників позивача з вересня 2011р.
змінилась до 6 осіб, що підтверджено
податковою звітністю.

Таким чином, відповідач вжив усіх
залежних від нього заходів для
працевлаштування інвалідів.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті
214 КАС України, суддя-доповідач
відмовляє у відкритті касаційного
провадження у справі якщо касаційна
скарга є необґрунтованою і викладені в
ній доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Враховуючи те, що касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені в ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи, то
правові підстави для відкриття
касаційного провадження відсутні.

Керуючись ст. 211, 214 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити Дніпропетровському
обласному відділенню Фонду
соціального захисту інвалідів у
відкритті касаційного провадження на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 16
жовтня 2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 8 серпня 2013
року у справі за позовом
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій.

Копію касаційної скарги та додані до
неї документи повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя
Д.В. Ліпський

Суддя
Д.В.
Ліпський