Справа № 524/2528/14-а
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2014 р.Справа № 524/2528/14-аКолегія суддів
Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання
Павленко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від
29.04.2014р. по справі № 524/2528/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету
Автозаводської районної ради м.
Кременчука Полтавської області

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука
Полтавської області, в якому просив суд
визнати незаконними дії виконавчого
комітету Автозаводської районної ради
м. Кременчука в частині нарахування та
виплати йому в 2013 році матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань не в
розмірі середньомісячної заробітної
плати, як визначено в колективному
договорі за 2010-2013 рр., а в розмірі
посадового окладу; збов'язати
виконавчий комітет Автозаводської
районної ради м. Кременчука нарахувати
та виплатити за 2013 рік матеріальну
допомогу для вирішення
соціально-побутових питань в розмірі
середньомісячної заробітної плати з
врахуванням виплачених коштів.

Ухвалою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 29.04.2014 року провадження по справі
закрито.

Позивач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати оскаржувану
ухвалу, направити справу до суду першої
інстанції для продовження розгляду. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті рішення норм процесуального
права. Вказує, що закриваючи
провадження по справі суд дійшов
помилкового висновку про те, що даний
спір належить розглядати в порядку
цивільного судочинства.

Сторони в судове засідання апеляційної
інстанції не з'явилися, про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, причини
неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що позивача 11.01.2011 року
прийнято на посаду завідуючого
відділом архітектури та будівництва до
Виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука
Полтавської області.

Позивач, не погоджуючись з
правомірністю нарахування та виплати
відповідачем в 2013 році матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань, звернувся
до суду з даним позовом.

Закриваючи провадження по справі, суд
першої інстанції виходив з того, що між
сторонами існує трудовий спір, який
належить розглядати в порядку
цивільного судочинства.

Проте, колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Справа адміністративної юрисдикції
(далі - адміністративна справа) -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих
повноважень(п.1.ч.1ст.3 КАС України).

Згідно із ч. 2 ст. 4 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

При визначенні юрисдикції справи,
необхідно виходити з характеру спірних
правовідносин, прав та інтересів, за
захистом яких звернувся позивач,
суб'єктного складу сторін, предмету
спірних правовідносин.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори
з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби.

Згідно п.15 ч. 1 ст. 3 КАС України публічна
служба - це діяльність на державних
політичних посадах, професійна
діяльність суддів, прокурорів,
військова служба, альтернативна
(невійськова) служба, дипломатична
служба, інша державна служба, служба в
органах влади Автономної Республіки
Крим, органах місцевого
самоврядування.

Колегія суддів зазначає, що правові,
організаційні, матеріальні та
соціальні умови реалізації
громадянами України права на службу в
органах місцевого самоврядування,
загальні засади діяльності посадових
осіб місцевого самоврядування, їх
правовий статус, порядок та правові
гарантії перебування на службі в
органах місцевого самоврядування
визначає Закон України "Про службу в
органах місцевого самоврядування", що
набув чинності 4 липня 2001 р.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону
посадовою особою місцевого
самоврядування є особа, яка працює в
органах місцевого самоврядування, має
відповідні посадові повноваження щодо
здійснення організаційно-розпорядчих
та консультативно-дорадчих функцій і
отримує заробітну плату за рахунок
місцевого бюджету.

Дія цього Закону не поширюється на
технічних працівників та
обслуговуючий персонал органів
місцевого самоврядування.

Класифікація посад за категоріями
наведена у ст. 14 вказаного Закону, серед
яких зокрема зазначено посмади
виконавчих органів міських рад.

За приписами ч. 2 ст. 14 зазначеного
Закону віднесення інших посад органів
місцевого самоврядування, не
зазначених у цій статті, до відповідної
категорії посад в органах місцевого
самоврядування здійснюється Кабінетом
Міністрів України за поданням
керівників відповідних органів
місцевого самоврядування.

Вказана вище норма кореспондується з
приписами п. 2 Порядку обчислення стажу
державної служби, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.05.1994 р. за № 283, згідно якого до
стажу державної служби зараховується
робота (служба) на посадах в органах
місцевого самоврядування,
передбачених у статті 14 Закону України
"Про службу в органах місцевого
самоврядування", а також на інших
посадах, не зазначених у цій статті,
віднесених Кабінетом Міністрів
України до відповідної категорії посад
в органах місцевого самоврядування.

Таким чином, з системного аналізу
вказаних норм випливає, що
повноваження щодо віднесення посади в
органах місцевого самоврядування до
служби в органах місцевого
самоврядування та до державної служби
належить Кабінету Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України прийняті
постанови від 04.06.2008 р. за № 794-р, 17.02.2010
р. за № 225-р, 18.01.2003 р. за № 9-р про
віднесення посад в органах місцевого
самоврядування до відповідних
категорій посад.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону
України "Про службу в органах місцевого
самоврядування" громадяни України, які
вперше приймаються на службу в органи
місцевого самоврядування (за винятком
посад, зазначених в абзаці другому
частини першої статті 10 цього Закону), у
день прийняття відповідного рішення
складають Присягу відповідного змісту.

Враховуючи наведене , закриваючи
провадження по справі з підстав
наявності між сторонами трудового
спору, суд першої інстанції передчасно
дійшов такого висновку, оскільки
матеріали справи не містять жодного
документу в підтвердження висновку
щодо існування між сторонами даного
позову трудового спору.

Колегія суддів зауважує, що правова
позиція з приводу застосування
спеціального законодавства у
відносинах публічної служби
висловлена у постанові колегії суддів
Судової палати в адміністративних
справах Верховного Суду України від
13.03.2007 р. № 21-1627во06, згідно з якою
закріплено, що наявність спеціальних
законів не виключає можливості
застосування до правовідносин,
пов'язаних із проходженням громадянами
публічної служби та її припиненням,
окремих норм трудового законодавства у
випадках, передбачених спеціальними
законами.

Таким чином, закриваючи провадження по
справі, суд першої інстанції не
врахував приписи вищенаведених норм
Закону та Порядку , без жодного
документу дійшов до помилкового
висновку про те, що вказаний спір
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

У відповідності до ст. 159 КАС України,
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотримання
норм процесуального права.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 199 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
суд апеляційної інстанції має право
скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає
подальшому провадженню у справі, і
направити справу для продовження
розгляду.

З урахуванням встановлених обставин у
справі та допущених судом першої
інстанції порушень норм
процесуального права, колегія суддів
вважає, що ухвала Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 29.04.2014 не
відповідає вимогам ст.159 КАС України, а
тому відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 199
КАС України, підлягає скасуванню з
прийняттям нової, про направлення
справи до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 199,
ст.ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Ухвалу Автозаводського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від
29.04.2014р. по справі № 524/2528/14-а
скасувати.

Справу направити до до суду першої
інстанції для продовження розгляду
справи.

Ухвала набирає законної сили через 5
днів після направлення її копій особам,
що беруть участь у справі та не може
бути оскаржена в силу ч. 2 ст. 211 КАС
України, оскільки не перешкоджає
подальшому розгляду справи .

Головуючий суддя (підпис)Подобайло
З.Г.Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В.
Макаренко Я.М. Повний текст ухвали
виготовлений 10.06.2014 р.