Справа № 820/10030/14
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харківський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого судді Чудних С.О.,
за участю секретаря судового засідання
представника відповідача - Поярко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні харківського
окружного адміністративного суду
справу за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного
управління Міндоходів у Харківській
області про визнання недійсним
рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2, звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду із
позовною заявою, у якій просив визнати
недійсною індивідуальну податкову
консультацію, викладену в листі
Головного управління Міндоходів у
Харківській області від 19.03.2014 року №
1616/Г/20-40-17-02-14.

В обґрунтування позову представник
позивача зазначив, що 17.02.2014 року ФОП
ОСОБА_2 звернувся до Державної служби
України з питань регуляторної політики
та розвитку підприємництва з приводу
надання роз'яснень положень
законодавства щодо обов'язку
розписатися в журналі реєстрації
перевірок представника органів
міністерства доходів і зборів, щодо
підстав недопущення контролюючого
органу до проведення перевірки; щодо
осіб, які повинні розписатися в журналі
реєстрації перевірок. Державна служба
України з питань регуляторної політики
та розвитку підприємництва своїм
листом переслала дане звернення до
Міністерства доходів і зборів України,
а воно в сою чергу переслало вказане
звернення до головного управління
Міндоходів у Харківській області.
Листом від 19.03.2014 року № 1616/Г/20-40-17-02-14
відповідач надав індивідуальну
податкову консультацію ОСОБА_2 Проте,
позивач вважає, що вказана
консультація є недійсною, оскільки в
частині питань позивач взагалі не
отримав відповідь, а в іншій частині
лише процитовані норми законодавства.
У зв'язку із чим просив задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі та
визнати недійсною індивідуальну
податкову консультацію.

У судове засідання 10.06.2014 року
представник позивача не прибув. Про
дату, час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, поряд із
тим надав до суду заяву про можливість
розгляду даної справи за відсутності
позивача.

Представник відповідача у судовому
10.06.2014 року проти позову заперечив,
надав до суду письмові заперечення,
відповідно до яких зазначив, що Головне
управління Міндоходів у Харківській
області за дорученням Міністерства
доходів і зборів України, розглянуло
звернення ФОП ОСОБА_2 На вказане
звернення платнику податків надано
податкову консультацію, що оформлена
листом від 19.03.2014 року № 1616/Г/20-40-17-02-14, в
якому роз'яснено порядок практичного
застосування окремих положень чинного
законодавства порушених у запиті
питань. Оскільки, оскаржена податкова
консультація жодним чином не
суперечить положенням діючого
законодавства, роз'яснює позивачу
порядок практичного застосування
окремих положень чинного
законодавства щодо порушених у запиті
питань, відповідач вважає позовні
вимоги необґрунтованими, у зв'язку із
чим просив у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши подані
сторонами документи, з'ясувавши
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін, оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
17.02.2014 року Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 звернувся до Державної служби
України з питань регуляторної політики
та розвитку підприємництва із запитом
про надання письмової індивідуальної
податкової консультації, в якому були
поставлені такі питання, а саме: Чи
зобов'язаний представник податкового
органу перед початком проведення
перевірки розписатися в журналі
реєстрації перевірок? Обов'язок
розписатися в журналі реєстрації
перевірок поширюється на випадки
перевірок юридичних осіб, фізичних
осіб або обох відповідно? Чи є відмова
посадової особи органів Міндоходів
перед початком перевірки розписатися в
журналі реєстрації перевірок
підставою для недопущення перевіряючи
до проведення перевірки? Хто
зобов'язаний поставити свій підпис в
журналі реєстрації перевірок, якщо в
направленні на перевірку вказано
більше однієї особи (всі особи, які
вказані в направленні, чи одна будь-яка
особа)?

Листом Міністерства доходів і зборів
від 18.03.2014 року № 6244/7/99-99-17-01-02-17 вказане
звернення було направлено до Головного
управління Міндоходів у Харківській
області та зобов'язано його розглянути,
відповідно до вимог чинного
законодавства.

19 березня 2012 року Головним управлінням
Міндоходів у Харківській області було
направлено на адресу ФОП ОСОБА_2 лист
№1616/Г/20-40-17-02-14. У письмовій відповіді -
консультації Головним управлінням
Міндоходів у Харківській області було
повідомлено позивача про порядок
практичного застосування положень
чинного законодавства щодо проведення
перевірки, направлення на перевірку,
порядок та умови допуску посадових
осіб контролюючих органів до
перевірки, інформацію щодо ведення
журналу відвідань контролюючими
органами.

Вважаючи, що вказана консультація
податкового органу не відповідає
вимогам законодавства, ФОП ОСОБА_2
звернувся з відповідним позовом до
суду.

Проте, суд не погоджується з вказаним
висновком позивача з огляду на
наступне.

Згідно з п. п. 41.1.1. п. 41.1. ст. 41
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби є
контролюючими органами щодо податків,
які справляються до бюджетів та
державних цільових фондів, крім
зазначених у підпункті 41.1.2. цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби.

Відповідно до пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України податкова
консультація - допомога контролюючого
органу конкретному платнику податків
стосовно практичного використання
конкретної норми закону або
нормативно-правового акта з питань
адміністрування податків чи зборів,
контроль за справлянням яких покладено
на такий контролюючий орган.

Статтями 52 та 53 Податкового кодексу
України передбачені порядок надання та
наслідки застосування податкових
консультацій.

Відповідно із вищезазначеними нормами:

- за зверненням платників податків
контролюючі органи безоплатно надають
консультації з питань практичного
застосування окремих норм податкового
законодавства;

- податкова консультація має
індивідуальний характер і може
використовуватися виключно платником
податків, якому надано таку
консультацію;

- за вибором платника податків
консультація надається в усній або
письмовій формі;

- консультації надаються органом
державної податкової служби, в якому
платник податків перебуває на обліку;

- контролюючі органи мають право
надавати консультації виключно з тих
питань, що належать до їх повноважень;

- не може бути притягнуто до
відповідальності платника податків,
який діяв відповідно до податкової
консультації, наданої у письмовій
формі, зокрема на підставі того, що у
майбутньому така податкова
консультація була змінена або
скасована;

- платник податків може оскаржити до
суду як правовий акт індивідуальної
дії податкову консультацію
контролюючого органу, викладену в
письмовій формі, яка, на думку такого
платника податків, суперечить нормам
або змісту відповідного податку чи
збору;

- визнання судом такої податкової
консультації недійсною є підставою для
надання нової податкової консультації
з урахуванням висновків суду.

Наслідком застосування податкової
консультації згідно п. 53.1 ст. 53
Податкового кодексу України є те, що
платника податку не може бути
притягнуто до відповідальності, якщо
він діяв відповідно до податкової
консультації, наданої йому у письмовій
або електронній формі, зокрема, на
підставі того, що у майбутньому така
податкова консультація була змінена
або скасована.

Відповідно до п. 53.3 ст. 53 Податкового
кодексу України, платник податків може
оскаржити до суду як правовий акт
індивідуальної дії податкову
консультацію контролюючого органу,
викладену в письмовій або електронній
формі, яка, на думку такого платника
податків, суперечить нормам або змісту
відповідного податку чи збору.
Визнання судом такої податкової
консультації недійсною є підставою для
надання нової податкової консультації
з урахуванням висновків суду.

Отже, Податковий кодекс України в
якості підстав для визнання недійсною
податкової консультації чітко
визначає суперечність такої
консультації нормам або змісту
відповідного податку чи збору.

До того ж, з аналізу вищезазначених
норм Податкового кодексу України
вбачається, що податкові консультації
не мають сили нормативно-правового
акта, а тому не можуть вступати в
конкуренцію з іншими рішеннями
(нормативно-правовими актами чи
правовими актами індивідуальної дії)
суб'єкта владних повноважень, оскільки
за юридичною природою є відмінними від
останніх.

Така форма оприлюднення офіційного
розуміння окремих положень
законодавства, що регулює податкові
правовідносини, не породжує для
відповідних суб'єктів настання
будь-яких юридичних наслідків, не
впливає на їхні права та обов'язки, а
також не є обов'язковою для виконання.

Окрім того, необхідною ознакою
податкової консультації як предмета
оспорювання в судовому порядку є її
відповідність визначенню рішення
(акта) суб'єкта владних повноважень в
розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України, зокрема,
породження юридичних наслідків для
кола суб'єктів, яким це рішення
адресовано.

Така ознака характерна для
узагальнюючих податкових роз'яснень,
які надають ДПА України та
затверджуються її наказом (п. 1.8.
Порядку надання роз'яснень окремих
положень податкового законодавства,
затвердженого наказом ДПА України від
12 квітня 2003 року N 176).

Щодо посилань позивача про відсутність
чіткої відповіді у податковій
консультації на поставлені у запиті
питання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.52 Податкового кодексу
України за зверненням платників
податків контролюючі органи надають
безоплатно консультації з питань
практичного використання окремих норм
податкового законодавства. Податкова
консультація має індивідуальний
характер і може використовуватися
виключно платником податків, якому
надано таку консультацію. За вибором
платника податків консультація
надається в усній, письмовій або
електронній формі. Консультації
надаються органом державної
податкової служби або митним органом, в
якому платник податків перебуває на
обліку, або вищим органом державної
податкової служби або вищим митним
органом, якому такий орган
адміністративно підпорядкований, а
також центральним органом державної
податкової служби або спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної
справи.

При цьому, статтею 53 Податкового
кодексу України не передбачено
визнання судом податкової
консультації недійсною, яка на думку
платника податків, не містить
конкретної відповіді на поставлене
питання. Дана норма передбачає
визнання судом податкової
консультації недійсною лише в тому
випадку, якщо податкова консультація
суперечить нормам або змісту
відповідного податку чи збору, що
позивачем в судовому засіданні
доведено не було. Крім того, згідно ст.52
Податкового кодексу України
контролюючі органи мають право
надавати консультації виключно з тих
питань, що належать до їх повноважень.

При розгляді даної справи, судом не
встановлено, що податкова консультація
від 19.03.2014р. відповідача суперечить
нормам або змісту відповідного податку
чи збору.

Аналогічна правова позиція міститься в
ухвалах Вищого адміністративного суду
України від 19 липня 2012 року по справі №
К/9991/11060/12 та від 04 грудня 2013 року по
справі № К/9991/58704/12.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. У справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Враховуючи вищезазначене, дії
відповідача щодо розгляду звернення
позивача та надання податкової
індивідуальної консультації
відповідають вимогам ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у зв'язку з чим суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги Фізичної
особи підприємця ОСОБА_2 про визнання
недійсною індивідуальної податкової
консультації, викладену в листі від
19.03.2014р. №1616/Г/20-40-17-02-14 є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 163, ст.
185, ст. 186, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного
управління Міндоходів у Харківській
області про визнання недісйним рішення
- залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в
Харківський апеляційний
адміністративний суд через
Харківський окружний адміністративний
суд шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня її
проголошення, копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено
11.10.2014р.

Суддя

С.О. Чудних