Справа № 2а-2680/12/0970
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 р.
Справа
№ 180112/12/9104 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Калуської районної ради
Івано-Франківської області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 16
жовтня 2012 року в справі за позовом
Калуської районної ради
Івано-Франківської області до
Івано-Франківського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності про скасування рішень,

В С Т А Н О В
И В :

30.08.2012 Калуська районна рада
Івано-Франківської області (далі -
Районна рада) звернулася до суду з
вищевказаним позовом до
Івано-Франківського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності (далі - Відділення) у
якому просила скасувати рішення
відповідача від 23.07.2012 №226 про
повернення коштів Фонду та
застосування фінансових санкцій за
порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
від 17.08.2012 №08-09-969 про результати
розгляду скарги.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
Районна рада не була належним чином
повідомлена про проведення перевірки,
а визначення нею розрахункового
періоду для нарахування страхової
виплати працівнику здійснено вірно,
оскільки застрахована особа не мала
відпрацьованих днів перед страховим
випадком. Вважає, що підстав для
застосування п.10 «Порядку обчислення
середньої заробітної плати (доходу) для
розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2001 №1266 (далі -
Порядок №1266) не було, оскільки у особи
був відсутній заробіток з причин, які
не віднесені п.4 вказаного Порядку до
поважних, а саме такий перебував у
відпустці.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 16
жовтня 2012 року в справі №2а-2680/12/0970 у
задоволенні заявленого позову
відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням,
його оскаржила Районна рада, яка
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції і прийняти нову
постанову, якою задовольнити позов. У
поданій апеляційній скарзі вказує на
обставини викладені у позовній заяві
та зазначає про невідповідність
висновків суду першої інстанції
обставинам справи та помилкове
твердження про ненадання відповідачем
консультацій.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому апеляційний суд, у
відповідності до ч.1 ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивачем невірно визначено
розрахунковий період для нарахування
допомоги по тимчасовій
непрацездатності, а тому приймаючи
оскаржувані рішення відповідач діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачений чинним
законодавством.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи та є вірними з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що 18.07.2012 на основі
направлення від 16.07.2012 №311 та згідно
наказу від 19.06.2012 №16/4 відповідачем
проведена планова перевірка з питань
правильності нарахування, своєчасного
перерахування страхових внесків,
правильності використання коштів
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності з
01.01.2011 по 30.06.2012, про що складено
відповідний акт (а.с.13-18, 23-24).

Вказаною перевіркою встановлено
порушення п.4 Порядку №1266, у зв'язку із
чим 23.07.2012 прийнято рішення №226 про
повернення неправомірно витрачених
коштів в сумі 994грн та застосування
штрафу у розмірі 497грн (а.с.11-12).

Не погодившись із таким рішенням
Відділення 26.07.2012 позивач оскаржив таку
в адміністративному порядку шляхом
подачі відповідної скарги, однак
рішенням від 17.08.2012 №08-09-969 у
задоволенні такої відповідачем
відмовлено (а.с.19-22).

Не погодившись із такими рішеннями
Відділення, позивач звернувся до
адміністративного суду із цим позовом.

Пунктом 3 ч.1 ст.29 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
(далі - Закон №2240-ІІІ) передбачено, що
застраховані особи мають право
отримувати у разі настання страхового
випадку матеріальне забезпечення та
соціальні послуги, передбачені цим
Законом.

Стаття 34 цього Закону передбачає види
матеріального забезпечення та
соціальних послуг за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності,
зокрема, згідно з пунктом 1 - допомогу по
тимчасовій непрацездатності.

Частиною 1 ст.35 Закону №2240-ІІІ
встановлено, що допомога по тимчасовій
непрацездатності надається
застрахованій особі у формі
матеріального забезпечення, яке
повністю або частково компенсує втрату
заробітної плати (доходу), у разі,
зокрема тимчасової непрацездатності
внаслідок захворювання або травми, не
пов'язаної з нещасним випадком на
виробництві.

Згідно ч.1 ст.51 Закону №2240-ІІІ,
підставою для призначення допомоги по
тимчасовій непрацездатності, по
вагітності та пологах є виданий у
встановленому порядку листок
непрацездатності.

Відповідно до ст.53 Закону №2240-ІІІ, при
обчисленні середньої заробітної плати
(доходу) для забезпечення допомогою по
тимчасовій непрацездатності, по
вагітності та пологах враховуються всі
види заробітної плати (доходу) в межах
граничної суми місячної заробітної
плати (доходу) за відпрацьований час, на
яку нараховуються страхові внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
відповідно до статті 21 цього Закону.
Порядок обчислення середньої
заробітної плати для надання допомоги
по тимчасовій непрацездатності, по
вагітності та пологах визначається
Кабінетом Міністрів України (далі -
КМУ).

На виконання вимог вищенаведених
законодавчих норм КМУ затверджено
Порядок №1266.

Згідно п.4 вказаного Порядку,
розрахунковим періодом, за який
обчислюється середня заробітна плата
(дохід, грошове забезпечення) для
застрахованих осіб (включаючи осіб, які
працюють неповний робочий день
(робочий тиждень) та добровільно
застрахованих осіб), є останні шість
календарних місяців (з першого до
першого числа), що передують місяцю, в
якому настав страховий випадок.

Місяці розрахункового періоду (з
першого до першого числа), в яких
застрахована особа не працювала з
поважних причин (тимчасова
непрацездатність, відпустка у зв'язку з
вагітністю та пологами, відпустка по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку та шестирічного віку
за медичним висновком), виключаються з
розрахункового періоду

Як вбачається із матеріалів справи,
розпорядженням від 30.11.2010 №29вк
позивачем надано ОСОБА_1 відпустку
тривалістю 102 календарні дні (а.с.39).

Однак згідно наданого Районною радою
розрахунку терміну перебування
вказаного працівника у відпустці з
01.12.2010 (а.с.94) встановлено, що такий
фактично весь розрахунковий період
який повинен згідно п.4 Порядку №1266
застосовуватися для обчислення
допомоги по тимчасовій
непрацездатності згідно листка
непрацездатності від 01.07.2011 №337631, а
саме з 01.12.2010 по 31.05.2011 не працював у
зв'язку із тимчасовою
непрацездатністю, яка зумовила
неодноразове продовження відпустки у
якій той перебував, що також
підтверджується відповідними листками
непрацездатності (а.с.96-109).

Відтак, апеляційний суд приходить до
переконання, що оскільки ОСОБА_1 у
розрахунковому періоді перед
настанням страхового випадку не мав
заробітку з поважних причин у зв'язку
із фактичною тимчасовою
непрацездатністю та зокрема
перебуванням у відпустці, то в силу
вимог п.10 Порядку №1266 середня
заробітна плата (грошове забезпечення)
для розрахунку страхових виплат та
оплати перших п'яти днів тимчасової
непрацездатності за рахунок коштів
роботодавця визначається виходячи з
місячної тарифної ставки (посадового
окладу), встановленої працівникові на
момент настання страхового випадку.

Абзацом 8 п.14 вказаного Порядку
визначено, що у разі коли середня
заробітна плата (грошове забезпечення)
обчислюється відповідно до п.10 цього
Порядку, середньоденна заробітна плата
(грошове забезпечення) за один
календарний день визначається шляхом
ділення тарифної ставки (посадового
окладу) або її частини на
середньомісячну кількість календарних
днів (30,44), а за один робочий день
(годину) - на середньомісячну кількість
робочих днів (годин), установлену на
підприємстві (у структурному
підрозділі або за індивідуальним
графіком роботи).

Більше того, суд апеляційної інстанції
погоджується із доводами відповідача
та суду першої інстанції щодо
відсутності у позивача права на
визначення іншого розрахункового
періоду, окрім встановлених шість
календарних місяців (з першого до
першого числа), що передують місяцю, в
якому настав страховий випадок,
оскільки ні Законом №2240-ІІІ, ні
Порядком №1266 такого не передбачено.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону №2240-ІІІ, за
порушення порядку використання
страхових коштів, несвоєчасне або не в
повному обсязі повернення страхових
коштів відповідно до частини першої
статті 21 та статті 22 цього Закону,
несвоєчасне подання або неподання
звітності про використання коштів
Фонду, інших відомостей, передбачених
цим Законом, страхувальник, інший
отримувач страхових коштів несе
відповідальність відповідно до закону.

Страхувальники та інші отримувачі
страхових коштів у разі порушення
порядку використання страхових коштів
відшкодовують Фонду в повному обсязі
неправомірно витрачену суму страхових
коштів та/або вартість наданих
соціальних послуг і сплачують штраф у
розмірі 50 відсотків такої суми (ч.1 ст.30
Закону №2240-ІІІ).

З огляду на викладене, апеляційний суд
вважає, що оскаржуване рішення від
23.07.2012 №226 відповідачем прийнято
правомірно, в межах наданих
повноважень та у спосіб, що
передбачений чинним законодавством, а
тому підстави для скасування такого
відсутні.

Щодо оскарження Районною радою рішення
від 17.08.2012 №08-09-969 про результати
розгляду скарги, то слід вказати
наступне.

Так, відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори фізичних і юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Оскаржуване рішення не є рішенням
суб'єкта владних повноважень у
розумінні вищезазначеного п.1 ч.2 ст.17
КАС України і не породжує
правовідносин, які можуть бути
предметом спору, оскільки наслідком
його винесення може бути лише обов'язок
відповідного органу прийняти рішення,
яке в свою чергу може бути оскаржено в
судовому порядку. Отже, прийняття
рішення в процесі адміністративного
оскарження є досудовим порядком
вирішення спору, а тому не підлягає
оцінці судом.

Щодо доводів апелянта про порушенням
відповідачем порядку проведення
перевірки, то апеляційний суд виходить
з такого.

Так, особа, яка вважає порушеним
порядок та підстави призначення
перевірки щодо нього, має захищати свої
права шляхом не допуску посадових осіб
контролюючого органу до такої
перевірки.

Якщо ж допуск до проведення перевірки
відбувся, в подальшому предметом
розгляду в суді має бути лише суть
виявлених порушень законодавства,
дотримання якого контролюється
відповідними органами.

З огляду на наведене, позови,
спрямовані на оскарження рішень (у тому
числі направлення на перевірку), дій
або бездіяльності контролюючих
органів щодо призначення та/або
проведення перевірок можуть бути
задоволені лише в тому разі, якщо до
моменту винесення судового рішення не
відбулося допуску посадових осіб
контролюючого органу до спірної
перевірки.

В іншому разі в задоволенні
відповідних позовів має бути
відмовлено, оскільки правові наслідки
оскаржуваних дій за таких обставин є
вичерпаними, а отже, задоволення позову
не може призвести до відновлення
порушених прав особи, оскільки після
проведення перевірки права такої
порушують лише наслідки проведення
відповідної перевірки.

Вказана позиція апеляційного суду
узгоджується з рішеннями Верховного
Суду України, зокрема, з постановою від
24 вересня 2013 року у справі №21-255а13 та
постановою від 24 грудня 2010 року у
справі №21-25а10.

Також, суд апеляційної вважає
безпідставними посилання Районної
ради на необ'єктивне висвітлення
результатів перевірки у акті від 18.07.2012,
оскільки такий був підписаний нею без
жодних застережень.

В силу вимог ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд
приходить до висновку про
безпідставність позовних вимог
Районної ради щодо скасування рішення
відповідача від 23.07.2012 №226 та від 17.08.2012
№08-09-969.

Підсумовуючи, апеляційний суд,
приходить до висновку, що суд першої
інстанції при вирішенні даного
публічно-правового спору правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку. Доводи
апелянта висновків суду не
спростовують та не дають правових
підстав для скасування оскаржуваного
судового рішення.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу Калуської районної
ради Івано-Франківської області
залишити без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2012
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
А.Р. Курилець

Суддя
О.І. Мікула