Справа № 2а-11008/12/2670
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Григорович
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Ісаєнко Ю.А. та Епель О.В.,

при секретарі - Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду,
апеляційну скаргу Київської
регіональної митниці на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 08 листопада 2012 року у справі
за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аскоп-Україна» до
Київської регіональної митниці,
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
про визнання протиправним та
скасування картки відмови в прийнятті
митної декларації №100190000/2/00454 від 22.02.2012
року та рішення про визнання митної
вартості товару №000000003/2012/010862/2 від
22.02.2012 року, стягнення суми надмірно
сплаченого податку на додану вартість,
-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Аскоп Україна» (далі
- ТОВ «Аскоп Україна» або позивач)
звернулося до суду з позовом до
Київської регіональної митниці (далі -
відподвіач-1), Головного управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві (далі - відповідач-2)
про про визнання протиправним та
скасування картки відмови в прийнятті
митної декларації №100190000/2/00454 від 22.02.2012
року та рішення про визнання митної
вартості товару №000000003/2012/010862/2 від
22.02.2012 року, стягнення суми надмірно
сплаченого податку на додану вартість
в сумі 82 676,03 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 08
листопада 2012 року адміністративний
позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції,
вважаючи, що судом першої інстанції
було допущено порушення норм
процесуального права.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши доводи апеляційних скарг та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з п.2 ч.1 ст.198, п. 1 ч.1 ст. 201 КАС
України, суд апеляційної інстанції
змінює постанову суду першої
інстанції, якщо судом правильно по суті
вирішено справу чи питання, але із
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права

Як встановлено судом першої інстанції
та як свідчать матеріали справи 21
лютого 2012 року ТОВ «Аскоп-Україна»
згідно з вантажною митною декларацією
№100190000/2012/310174 від 21.02.2012 року
пред'явлено до Київської регіональної
митниці для митного оформлення товар
«Риба охолоджена лосось (сьомга)
атлантичний (Salmo Salar) ціла, патрана, з
головою» виробництва Норвегії в
кількості 16462,00 кг. за кодом УКТЗЕД
.

Шляхом подачі Декларації митної
вартості (ДМВ-1) №100190000/2012/310174 від
21.02.2012року митна вартість даного товару
була задекларована позивачем
відповідно до ст.ст. 259, 260, 262, 266, 267
Митного кодексу України за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (метод 1), в розмірі 87 678,01
доларів США або 700328,09 грн. (згідно з
офіційним курсом НБУ, встановленим
станом на 21.02.2012року в розмірі 7,9875 грн.
за 1,00 долар США), що складається з
вартості товару в розмірі 83922,14 доларів
США або 670328,09 грн. та 30000,00 грн. вартості
перевезення товару.

На підтвердження митної вартості,
декларантом надано до митного органу
наступні документи: -
зовнішньоекономічний контракт № 01/09-2011
NOR від 01 вересня 2011 року, укладений з
компанією Hallvard Leroy AS (Норвегія); - Інвойс
№4209039 від 16 лютого 2012 року;- прайс-лист
на товар; - вантажну митну декларацію
країни відправлення (Норвегія); -
договір перевезення, міжнародну
товаротранспортну накладну (CMR) з
відбитками штампів органів державного
ветеринарного,
санітарно-епідеміологічного та інших
видів контролю, транспортну довідку
перевізника про вартість перевезення,
заявку на перевезення; - ветеринарне
свідоцтво (Форма №2), сертифікат
відповідності, сертифікат походження,
попередня декларація та інші
документи, що надаються митному органу
в оригіналах та залишаються в нього
після проведення митного оформлення
товару.

Як вбачається з відміток на декларації
митної вартості, наданої відповідачем,
митним органом було запропоновано, в
рамках виконання пункту 11 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 року № 1766, надати позивачу
висновки про вартісні та якісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, що мають відповідні
повноваження згідно з законодавством.

Декларант був ознайомлений із даним
записом та зазначив про неможливість
надання висновку експертної
організації, що представниками сторін
не заперечується.

Відповідно до п. 14 Порядку, якщо
декларантом не подано в установлений
строк (протягом 10 календарних днів
після ознайомлення із записом митного
органу про їх подання) додаткові
документи, або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

Таким чином, на думку контролюючого
органу, оскільки позивачем не надано
додаткових документів, які б
підтверджували митну вартість товарів,
22 лютого 2012 року митний орган відмовив
позивачу в митному оформленні
задекларованого товару, оформивши
відповідну картку відмови №100190000/2/00454.

В той же час, як зазначає представник
Київської регіональної митниці,
підставою для відмови в митному
оформленні задекларованого товару
було рішення №100000003/2012/010862/2 від 22.02.2012
року про визначення митної вартості
товару в розмірі 139 433,14 доларів США (по
ціні 8,47 доларів США за один кг) із
застосуванням положень ст. 273 МК
України, за методом 6 (резервний метод).

Не погоджуючись з задекларованою
позивачем митною вартістю товару за
ціною договору в розмірі 87 678,01 доларів
США та визначивши самостійно її за
резервним методом в розмірі 139 433,14
доларів США, митний орган виходив з
того, що митна вартість товару не може
бути визначена за першим методом у
зв'язку з наявністю сумнівів щодо
достовірності відомостей, необхідних
для підтвердження заявленої митної
вартості, та неподання декларантом
додаткових документів.

Відтак, позивачем було подано до
Київської регіональної митниці нову
вантажну митну декларацію
№100190000/2012/310300 від 22.02.2012 року, заповнену
з урахуванням митної вартості товару,
визначеної митним органом в розмірі 139
433,14 доларів США або 1 113 708,26 грн. (згідно
з офіційним курсом НБУ, встановленого
станом на 22.02.2012 року в розмірі 7,9874 грн.
за 1,00 долар США), та сплачено суму ПДВ в
розмірі 222 741,65 грн. (20% від 1 113 708,26 грн. -
митної вартості товару).

Фактичні обставини справи
підтверджуються матеріалами справи та
сторонами не оспорюються.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги та надаючи аналіз
законодавчим актам, що регулюють
спірні правовідносини дійшов до
висновку про помилковість
незастосування митним органом методу
визначення митної вартості за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів передбачений ст. 269 Митного
кодексу України, та неправомірність
спірного рішення про визначення митної
вартості товару резервним методом.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Відповідно до МК України переміщення
через митний кордон України товарів та
інших предметів підлягає митному
оформленню, яке відповідно до частини 2
ст. 27 цього Кодексу (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) завершується тільки
після здійснення встановлених
законодавством України необхідних для
цього товару видів контролю.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№339 від 9 квітня 2008 року (чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин), контроль за
правильністю визначення митної
вартості товарів під час проведення
операцій їх митного контролю і митного
оформлення здійснюється митним
органом відповідно до ст. 41 МК України
шляхом проведення перевірки
документів, поданих для підтвердження
заявленої митної вартості товарів, і
відомостей, що необхідні для
здійснення митного контролю, згідно з
Порядком декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 20 грудня 2006 року
№ 1766 (чинній на момент виникнення
спірних правовідносин).

Положеннями ст. 54 МК України
передбачено, що документи, необхідні
для здійснення митного контролю,
подаються митному органові при
перетинанні товарами і транспортними
засобами митного кордону України,
декларуванні товарів і транспортних
засобів, повідомленні митного органу
про намір здійснити переміщення
товарів і транспортних засобів через
митний кордон України, здійсненні
митними органами інших контрольних
функцій відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 81 МК України
визначено, що декларування
здійснюється шляхом заявлення за
встановленою формою (письмовою, усною,
шляхом вчинення дій) точних відомостей
про товари і транспортні засоби, мету
їх переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення.

Згідно зі ст. 86 МК України митна
декларація приймається та
реєструється митним органом у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України або уповноваженим ним органом.
Подання митної декларації повинно
супроводжуватися наданням митному
органу комерційних супровідних та
інших необхідних документів, перелік
яких визначається Кабінетом Міністрів
України або уповноваженим ним органом.
Митна декларація приймається митним
органом, якщо встановлено, що в ній
містяться всі необхідні відомості і до
неї додано всі необхідні документи.

Положеннями ст. 262 МК України
передбачено, що митна вартість товарів
і метод її визначення заявляються
(декларуються) митному органу
декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості.

Відповідно до ст. 264 МК України заявлена
декларантом митна вартість товарів і
подані ним відомості про її визначення
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

У разі потреби у підтвердженні
заявленої митної вартості товарів
декларант зобов'язаний подати митному
органу необхідні для цього відомості
та забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

У разі виникнення потреби в уточненні
заявленої митної вартості товарів або
в разі незгоди декларанта з митною
вартістю, визначеною митним органом,
декларант має право звернутися до
митного органу з проханням випустити
товари, що декларуються, у вільний обіг
під гарантію уповноваженого банку або
сплатити податки і збори (обов'язкові
платежі) згідно з митною вартістю цих
товарів, визначеною митним органом.

На письмову вимогу декларант має право
на надання йому в тижневий строк з дня
звернення письмового пояснення
стосовно того, як митним органом було
визначено митну вартість оцінюваних
товарів.

Умови та механізм декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, подання
декларантом відомостей для її
підтвердження визначені положеннями
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1766 від 20 грудня 2006
року (чинною на момент виникнення
спірних правовідносин).

Згідно ст. 7 вищезазначеного Порядку
для підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товарів
декларант зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт); рахунок-фактуру (інвойс);
банківські платіжні документи (якщо
рахунок сплачено), а також інші
платіжні та/або бухгалтерські
документи, що підтверджують вартість
товару та містять реквізити, необхідні
для ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Відповідно до п. 13 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1766 від 20 грудня 2006 року, декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи, визначені у пункті 11 цього
Порядку, протягом 10 календарних днів
після ознайомлення із записом митного
органу про їх подання. У разі відмови
подати додаткові документи декларант
робить відповідний запис із
зазначенням дати, прізвища та
проставляння свого підпису на
зворотному боці основного аркуша
декларації митної вартості.

Згідно з п. 14 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, якщо декларантом не
подано в установлений строк додаткові
документи або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

Положеннями ст. 266 МК України
передбачено, що визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України, здійснюється
шляхом застосування таких методів: за
ціною угоди щодо товарів, які
імпортуються (метод 1); за ціною угоди
щодо ідентичних товарів (метод 2); за
ціною угоди щодо подібних (аналогічних)
товарів (метод 3); на основі віднімання
вартості (метод 4); на основі додавання
вартості (метод 5); резервного (метод 6).

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1 згідно з
положеннями ст. 267 МК України,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 МК
України. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог статей 268 і
269 МК України за основу може братися або
ціна, за якою оцінювані ідентичні або
подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному з
продавцем покупцю відповідно до вимог
ст. 271 МК України, або обчислена
відповідно до вимог ст. 272 МК України
вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на розсуд
декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
установлених статтею 273 МК України.

Згідно ч. 4 ст. 267 МК України метод
визначення митної вартості за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартості операції),
використовується в разі, якщо: немає
жодних обмежень щодо прав покупця
(імпортера) на використання оцінюваних
товарів; стосовно продажу оцінюваних
товарів або їх ціни відсутні будь-які
умови або застереження, що
унеможливлюють визначення вартості
цих товарів; жодна частина виручки від
будь-якого подальшого перепродажу,
розпорядження або використання
товарів покупцем не надійде прямо чи
опосередковано продавцеві, якщо тільки
не може бути зроблено відповідне
коригування відповідно до положень
частини другої цієї ст.; покупець і
продавець не є пов'язаними між собою
особами або хоч і є пов'язаними між
собою особами, але ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Водночас як вбачається з матеріалів
справи, позивачем були надані всі
необхідні документи на підтвердження
задекларованої митної вартості
товарів за першим методом, тобто ціною
договору (контракту № 01/09-2011 NOR від 01
вересня 2011), про що свідчить перелік
документів, поданих при оформленні
декларації митної вартості.

На підставі наведеного колегія суддів
апеляційної інстанції вважає, що у разі
незгоди митного органу із митною
вартістю імпортованого товару він
відповідно до вимог статті 266 МК
України зобов'язаний провести
процедуру консультацій, у ході яких має
дійти висновків щодо застосування того
чи іншого методу визначення митної
вартості товарів, при цьому кожний
наступний метод застосовується у разі
неможливості застосування
попереднього із наведенням
відповідних аргументів.

Разом з тим, колегією суддів
встановлено, що Київською регіональною
митницею було визначено вартість
задекларованих товарів шляхом
застосування шостого резервного
методу без дотримання вимог ст. 266 МК
України щодо послідовності методів
визначення митної вартості, а також
всупереч вимогам пункту 14 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження.

Наведене також узгоджується з позицією
Верховного Суду України викладеною у
постановах від 21 січня 2011 року (справа
№ 21-56а10), 7 лютого 2011 року (справа №
21-76а10), 14 листопада 2011 року (справа №
21-213а11), 6 лютого 2012 року (справа № 21418а11).

Зокрема, судом першої інстанції
правильно встановлено, що відповідач
повинен був визначити ціну товару за
другим методом, оскільки, відповідно до
ч. 1 ст. 268 МК України, у разі, якщо митна
вартість імпортованих товарів не може
бути визначена згідно з положеннями
статті 267 цього Кодексу, за митну
вартість береться вартість операції з
ідентичними товарами, які продаються
на експорт в Україну з тієї ж країни і
час експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього.

Як вбачається з витягу з бази даних
цінової інформації ЄАІС Держмитслужби
України стосовно митної вартості
кожної з партій атлантичного лосося
(код за УКТЗЕД ), поставлених на
територію України з Норвегії, у грудні
2011 року та в січні-лютому 2012 року,
протягом лютого 2012 року на митну
територію України ввезено іншими, ніж
позивач особами за 17 деклараціями
співставні (2-17 тон) партії товару, який
є ідентичним. До таких висновків суд
першої інстанції правильно дійшов з
урахуванням того, що товар з ідентичним
кодом УКТ ЗЕД ), пакуванням
(коробки з пінопласту різною вагою
15-25кг.на дерев'яних палетах),
асортиментом (5-6кг, 6-7 кг., 8-9кг.), країною
виробником (Норвегія), виробником (Hallvard
Leroy AS ).

Відповідно до статті 268 МК України, у
разі, якщо митна вартість імпортованих
товарів не може бути визначена згідно з
положеннями статті 267 цього Кодексу, за
митну вартість береться вартість
операції з ідентичними товарами, які
продаються на експорт в Україну з тієї
ж країни і час експорту яких збігається
з часом експорту оцінюваних товарів
або є максимально наближеним до нього.
При застосуванні цього методу
визначення митної вартості за основу
береться вартість операції з
ідентичними товарами з дотриманням
умов, зазначених у цій статті. При
цьому, під ідентичними розуміються
товари, однакові за всіма ознаками з
оцінюваними товарами, у тому числі за
такими, як: 1) фізичні характеристики; 2)
якість та репутація на ринку; 3) країна
походження; 4) виробник. Незначні
зовнішні відмінності не можуть бути
підставою для відмови у розгляді
товарів як ідентичних, якщо в цілому
такі товари відповідають вимогам
частини другої цієї статті. Ціна
договору щодо ідентичних товарів
береться за основу для визначення
митної вартості товарів, якщо ці товари
ввезено приблизно в тій же кількості та
на тих же комерційних умовах, що й
оцінювані товари.

Як правильно визначив Окружний
адміністративний суд м. Києва у
відповідача була наявна інформація про
ідентичні товари, ввезені протягом
місяця до дня подання позивачем
декларації митної вартості.

Крім того, судом першої інстанції
правильно зауважено, що відповідач мав
можливість визначення митної вартості
товару за третім методом, з
застосуванням ціни аналогічних
товарів.

Згідно з частинами 1-3 статті 269 МК
України у разі, якщо митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визначена згідно з положеннями статей
267 та 268 цього Кодексу, за митну вартість
береться вартість операції з подібними
(аналогічними) товарами, які продаються
на експорт в Україну і час експорту
яких збігається з часом експорту
оцінюваних товарів або є максимально
наближеним до нього (метод № 3).

Під подібними (аналогічними)
розуміються товари, які хоч і не є
однаковими за всіма ознаками, але мають
схожі характеристики і складаються із
схожих компонентів, завдяки чому
виконують однакові функції порівняно з
товарами, що оцінюються, та вважаються
комерційно взаємозамінними. Для
визначення, чи є товари подібними
(аналогічними), враховуються такі
ознаки: 1) якість, наявність торгової
марки та їх репутація на ринку; 2) країна
походження; 3) виробник.

Оскільки контролюючий орган, як
встановлено в ході розгляду справи, мав
доступ до інформації щодо митної
вартості подібних товарів
(аналогічних) товарів, які продаються
на експорт в Україну з тієї ж країни і
час експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або
максимально наближеним до нього, то
використання даного методу згідно зі
ст. 269 МК України Київською
регіональною митницею було можливим.

Крім того, як вбачається зі змісту норм
пункту 14 Порядку декларування митної
вартості товарів та частини четвертої
статті 266 МК, позивач не зобов'язаний
надавати повний перелік документів,
визначених пунктом 11 зазначеного
Порядку. При цьому витребування таких
документів може мати місце тільки у
випадку наявності обґрунтованих
сумнівів у достовірності поданих
декларантом відомостей.

Аналогічний за змістом висновок
міститься також у постанові Верховного
суду України від 29 травня 2012 року у
справі №21-91а12.

Водночас відповідач не надав доказів
того, що документи, подані позивачем
для митного оформлення товару, є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації.

Так, відповідачем не були обґрунтовані
сумніви щодо умисного зменшення
позивачем ціни товару, зокрема, у
оскаржуваному рішенні про визначення
митної вартості товарів відсутній
висновок відповідача про те, що
визначена декларантом митна вартість
нижча, ніж прямі витрати на виробництво
цього товару, в тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектуючих, які
входять до складу товару. Відповідно до
ч.3 ст. 265 МК України, лише у разі
наявності такого висновку, митний
орган має право зобов'язати декларанта
визначити митну вартість іншим
способом, ніж він використав для її
визначення.

Наведене спростовує доводи
відповідача наведені в апеляційній
скарзі щодо обґрунтованості сумнівів,
які виникли при митному оформленні
товару позивача.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про помилковість доводів митного
органу щодо правомірності спірного
рішення про визначення митної вартості
товару резервним методом, та наявність
підстав для визнання протиправною
картки відмови у прийнятті митної
декларації як такої, що винесена у
зв'язку з прийняттям неправомірного
рішення про визначення митної вартості
товарів.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
судом першої інстанції помилково
задоволено позовну вимогу про
повернення позивачу надміру сплачених
коштів.

Так, відповідно до ст. 27 МК України якщо
задоволення скарги на рішення, дії або
бездіяльність органів доходів і зборів
або їх посадових осіб пов'язане з
виплатою грошових сум, їх виплата
здійснюється за рахунок державного
бюджету органами, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, на підставі рішення суду,
органу чи посадової особи щодо
задоволення скарги повністю або
частково в порядку, визначеному
законом.

Водночас позивачем не була дотримана
процедура, передбачена розділом ІІІ
Порядку повернення платникам податків
коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково або надміру
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митним
органом, затвердженого наказом
Державної митної служби України від
20.07.2007р. № 618, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 25.09.2007 за
№1097/14364, зокрема в частині поданні
відповідної заяви до відповідача-1 з
наданням підтверджуючих документів, а
тому колегія судів не вбачає
порушеного права позивача.

Аналогічна за змістом позиція
викладена Вищим адміністративним
судом у ухвалах від "02" лютого 2012
№К-53958/09, від 19 березня 2014 року
№К/800/45005/13 та постанові 08 квітня 2014 року
№К/800/4267/14.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги знайшли своє часткове
підтвердження в ході апеляційного
розгляду справи, через що рішення суду
першої інстанції підлягає зміні,
шляхом заміни в абзаці першому
резолютивної частини постанови слова
«задовольнити повністю» на слова
«задовольнити частково» та виклавши
абзац третій резолютивної частини
постанови наступним чином - «В
задоволенні іншій частини позовних
вимог відмовити».

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254
КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Київської
регіональної митниці задовольнити
частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 08 листопада 2012 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аскоп-Україна» до
Київської регіональної митниці,
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
про визнання протиправним та
скасування картки відмови в прийнятті
митної декларації №100190000/2/00454 від 22.02.2012
року та рішення про визнання митної
вартості товару №000000003/2012/010862/2 від
22.02.2012 року, стягнення суми надмірно
сплаченого податку на додану вартість,
- змінити, шляхом заміни в абзаці
першому резолютивної частини
постанови слова «задовольнити
повністю» на слова «задовольнити
частково» та виклавши абзац третій
резолютивної частини постанови
наступним чином - «В задоволенні іншій
частини позовних вимог відмовити.».

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня її
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено
02.06.2014 року.

Головуючий суддя

Федотов І.В.

Судді:

Ісаєнко Ю.А.