Справа № 803/468/14
Суддя: Улицький В.З.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 р.
Справа № 876/4516/14

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді:
Улицького В.З.

суддів:
Гулида Р.М., Кузьмича С.М.

при секретарі судового засідання:
Дутка І.С.

з участю позивача та його представника

представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
04.04.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1
до Державної міграційної служби
України, Управління Державної
міграційної служби України у
Волинській області про визнання дій
неправомірними,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до Державної
міграційної служби України, Управління
Державної міграційної служби України у
Волинській області про визнання
неправомірним та скасування наказу
Управління Державної міграційної
служби України у Волинській області
про відмову в оформленні документів
для вирішення питання про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, визнання
неправомірним та скасування рішення
Державної міграційної служби України
про відхилення скарги на рішення
органу міграційної служби про відмову
в оформленні документів для вирішення
питання про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, та зобов'язання Управління
Державної міграційної служби України у
Волинській області прийняти рішення
про оформлення документів для
вирішення питання про визнання ОСОБА_1
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту.

Позивач позовні вимоги мотивував тим,
що 11.09.2013 року Управління Державної
міграційної служби у Волинській
області повідомило позивача про
відмову в оформленні документів для
вирішення питання про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту. Вважає, що дане
рішення є необґрунтованим, незаконним
та таким, що суперечить Закону України
«Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»,
оскільки він являється громадянином
Ірану. Основною причиною звернення за
захистом - це побоювання зазнати
переслідування за ознаками релігійних
переконань. Тому, побоюючись стати
жертвою переслідувань в жовтні 2010 року
він покинув країну. Враховуючи вище
викладене, просить суд скасувати
рішення відповідача про відмову в
оформленні документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту та зобов'язати відповідача
прийняти рішення про оформлення
документів про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту. Просив позов задоволити.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 04.04.2014 року
у задоволені позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив ОСОБА_1. Вважає, що оскаржувана
постанова прийнята з помилковим
застосуванням норм матеріального та
процесуального права та підлягає
скасуванню з підстав викладених у
апеляційній скарзі. Просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою позов задоволити.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу апелянта слід залишити без
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім, випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до ст.159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухваленим відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є громадянин Ірану, ІНФОРМАЦІЯ_1,
іранець за національністю, за
віросповіданням християнин (раніше
мусульманин), рідна мова персицька,
проживав в Ірані в АДРЕСА_1.

Колегією суддів апеляційного суду
встановлено, що 27.05.2013 року позивач був
затриманий прикордонним нарядом
Чопського прикордонного загону за
спробу незаконного, поза пунктами
пропуску, перетину державного кордону
з України в Словаччину та на момент
затримання документів, що посвідчують
особу не мав. В подальшому за
рекомендацією осіб, які за грошову
винагороду надають послуги з
незаконного переміщення до країн
Західної Європи, найняв таксі в сторону
міста Ужгород з метою потрапити до
країн Західної Європи.

Як вбачається з постанови
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 05.06.2013 року в
адміністративній справі №309/9184/13-а за
позовом Чопського прикордонного
загону Західного регіонального
управління Державної прикордонної
служби України до ОСОБА_1 про примусове
видворення адміністративний позов
задоволено. Зобов'язано примусово
видворити громадянина Ірану ОСОБА_1 за
межі території України.

Разом з тим, 19.07.2013 року позивач
звернувся із заявою про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту до Управління
Державної міграційної служби у
Волинській області, в якій зазначив, що
до нього ввірвались люди із Стражів
Ісламської революції і хотіли
арештувати його за те, що він змінив
віру.

27.08.2013 року Управлінням Державної
міграційної служби у Волинській
області видано позивачу довідку про
звернення за захистом в Україні із
терміном дії до 16.09.2013 року.

Правовий статус біженця в Україні,
порядок його надання, втрати та
позбавлення цього статусу, а також
питання державних гарантій захисту
біженців регулюються Законом України
«Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту».

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
біженець - особа, яка не є громадянином
України і внаслідок обґрунтованих
побоювань стати жертвою переслідувань
за ознаками раси, віросповідання,
національності, громадянства
(підданства), належності до певної
соціальної групи або політичних
переконань перебуває за межами країни
своєї громадянської належності та не
може користуватися захистом цієї
країни або не бажає користуватися цим
захистом внаслідок таких побоювань,
або, не маючи громадянства (підданства)
і перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України
«Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
рішення про оформлення або відмову в
оформленні документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, приймається на підставі
письмового висновку працівника, який
веде справу, і оформлюється наказом
керівника органу міграційної служби.

Управлінням Державної міграційної
служби у Волинській області було
винесено висновок працівника щодо
прийняття рішення про відмову в
оформленні документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, в якому зазначено, що:

-ОСОБА_1, перебуваючи в Україні з 2010
року, з заявою про надання статусу
біженця не звертався, а зробив це лише
після затримання та поміщення його до
Пункту тимчасового перебування у селі
Журавичі Ківерцівського району за
спробу незаконного перетину кордону з
України в Словаччину;

-ніколи не перебував ні в яких
організаціях (політичних, громадських,
військових), до інцидентів із
застосуванням фізичного насильства,
які були б пов'язані з його расовою,
національною, релігійною належністю,
політичними поглядами причетним не
був, а тому під конвенційні ознаки
біженця не підпадає;

-сам факт переходу до іншої релігії не
несе тяжких наслідків, що
дорівнюватимуть переслідуванню за
релігійною ознакою;

-позивач не представив доказів про
сповідування християнства чи
прийняття християнської віри.

Однак, наказом № 86 від 10.09.2013 року
Управлінням Державної міграційної
служби у Волинській області позивачу
було відмовлено в оформленні
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту та 11.09.2013
року винесено письмове повідомлення з
викладенням причини відмови і
роз'ясненням порядку оскарження такого
рішення.

Частиною 2 статті 5 Законом України «Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
особа, яка з наміром бути визнаною
біженцем в Україні або особою, яка
потребує додаткового захисту, під час
в'їзду в Україну незаконно перетнула
державний кордон України, повинна без
зволікань звернутися до відповідного
органу міграційної служби із заявою
про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

Відповідно до ч. 6 ст. 8 Законом України
«Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
рішення про відмову в оформленні
документів для вирішення питань щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
приймаються за заявами, які є очевидно
необґрунтованими, тобто якщо у
заявника відсутні умови, зазначені
пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1
цього Закону, а також, якщо заяви носять
характер зловживання: якщо заявник з
метою визнання його біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, видає себе за іншу особу, а так
само за заявами, поданими особами, яким
було відмовлено у визнанні біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, у зв'язку з відсутністю
підстав, передбачених для визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, встановлених
пунктами 1 чи 13 частини 1 статті 1 цього
Закону, якщо зазначені умови не
змінилися.

Таким чином, аналіз наведених норм та
зібрані матеріали у справі, дають змогу
зрозуміти, що позивачем не доведено та
не надано належних та допустимих
доказів щодо його переслідування в
країні походження, зокрема судова
колегія звертає увагу на той факт, що
постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 05.06.2013 року було зобов'язано
примусово видворити громадянина Ірану
ОСОБА_1 за межі території України.
Відповідачем та його представником
рішення не оскаржено у встановленому
законом порядку, а відтак воно набрало
законної сили, а тому судом першої
інстанції правомірно відмовлено у
задоволені позову.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної
інстанції переконаний, що судом першої
інстанції надано належну оцінку
наявним у справі доказам, а їх достатня
кількість та взаємний зв'язок у
сукупності дали змогу суду першої
інстанції зробити вірний висновок про
наявність підстав для відмови у
задоволені адміністративного позову.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів
не вбачає підстав для скасування
постанови суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи
апеляційної скарги являються
безпідставними та необґрунтованими та
не спростовують висновків суду першої
інстанції, правова оцінка доказів дана
вірно, а відтак у задоволенні
апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
04.04.2014 року у справі №803/468/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів з
моменту набрання нею законної сили
може бути подана касаційна скарга
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В. Улицький

Судді:
Р. Гулид

С. Кузьмич

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 05.06.2014 року