Справа № 440/609/14-а
Суддя: Кос І. Б.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер №440/609/14-а
Провадження № 2-а/440/57/2014
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року

Буський районний суд
Львівської області

в складі: головуючого судді Кос
І. Б.

при секретарі
Дутка С.І.

без участі сторін та їх
представників,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Буськ справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Департаменту соціального захисту
населення Львівської обласної
державної адміністрації про визнання
дій неправомірними та зобов'язання до
вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з
указаним вище адміністративним
позовом. Просить суд визнати дії
Департаменту соціального захисту
населення Львівської
облдержадміністрації неправомірними
та зобов'язати відповідача зняти з
балансового рахунку автомобіль марки:
«Ауді, А6», ідентифікаційний номер
НОМЕР_2, 1998 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1 та надати йому письмову
довідку для перереєстрації
вищевказаного автомобіля на його ім'я.

В обґрунтування вказаних позовних
вимог, позивач покликається на те, що
17.08.2006 року його тесть ОСОБА_2, інвалід
війни першої групи отримав через
головне управління праці та
соціального захисту населення
Львівської ОДА легковий автомобіль
марки: «Ауді, А6», ідентифікаційний
номер НОМЕР_2, 1998 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, як
гуманітарну допомогу. Проте,
ІНФОРМАЦІЯ_2 тесть позивача помер. Крім
цього, останній за час свого життя
склав заповіт від 10.10.2007 року, яким
заповів вищевказаний автомобіл ь
в користь позивача. Після смерті
інваліда, позивач звернувся до
відповідача із заявою від 19.03.2014 року
про зняття спірного автомобіля з їх
балансу та видачу йому довідки для
перереєстрації цього автомобіля на
ім'я позивача. Однак, листом від 21.03.2014
року відповідач відмовив позивачу у
задоволенні його заяви. Відтак, позивач
вважає вказані дії відповідача
неправомірними, свої права порушеними,
а тому звернувся до суду за їх захистом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
зявився, проте направив до суду
письмову заяву, в якій заявлений ним
позов підтримав повністю та просить
суд його задовольнити, а розгляд справи
провести у його відсутності. Також,
зазначив, що відмовляється від
стягнення із відповідача судових
витрат.

Відповідач: Департамент соціального
захисту населення ЛОДА явку свого
повноважного представника в судове
засідання повторно не забезпечив,
незважаючи на те, що був належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи судом, про причини неявки суд не
повідомив, позовних вимог по суті не
оспорив.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 128 КАС України,
у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Розглянувши заявлений
адміністративний позов, дослідивши
інші матеріали справи в їх сукупності,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення з наступних
мотивів.

В силу вимог пункту 1 частини 2 статті 17
КАС України, юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Як вбачається з листа Головного
управління праці та соціального
захисту населення Львівської обласної
державної адміністрації від 17.08.2006 року
№ 10-8876, ОСОБА_2 безкоштовно одержав
17.08.2006 року автомобіль марки: «Ауді, А6»,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, 1998 року
випуску, без права продажу та
дарування, з передачею керування
позивачу ОСОБА_1

Згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу, власником
автомобіля марки: «Ауді, А6»,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, 1998 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1,
значиться ОСОБА_2, зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1, а також вказано, що
право керування має позивач по справі
ОСОБА_1 (а.с. 12).

З наявної у справі довідки від 02.10.2013р.
вбачається, що позивач зареєстрований
за тією ж адресою, що і померлий ОСОБА_2
(а.с. 8).

10 жовтня 2007 року ОСОБА_2 заповів
вищевказаний автомобіль в користь
позивача, про що вбачається із наявного
у справві заповіту, посвідченого
секретарем Олеської селищної ради
Буського району Львівської області за
р. № 87 (а.с. 6-7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що
вбачається із наявного у матеріалах
справи свідоцтва про його смерть (а.с. 5).

Позивач звернувся до відповідача із
заявою від 19.03.2014 року про зняття
спірного автомобіля з їх балансу та
видачу йому довідки для перереєстрації
цього автомобіля на його ім'я (а.с. 9-10).

Проте, листом від 21.03.2014 року відповідач
відмовив позивачу у задоволенні його
заяви, мотивуючи це тим, що оскільки
тесть позивача ОСОБА_2 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто користувався
автомобілем менше 10 років (а.с. 11).

Проте, суд вважає такі дії відповідача
неправомірними, виходячи із
слідуючого.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
гуманітарну допомогу», гуманітарна
допомога у вигляді виконання робіт,
надання послуг, у грошовій або
натуральній формі (крім підакцизних
товарів), яка надається, ввозиться,
пересилається в Україну, звільняється
від оподаткування. Комісія з питань
гуманітарної допомоги при Кабінеті
Міністрів України може визнати
гуманітарною допомогою, із звільненням
від оподаткування та обов'язкових
платежів до бюджету, такі підакцизні
товари, як легкові автомобілі, які на
момент ввезення на митну територію
України були виготовлені не більш як 8
років тому, з об'ємом двигуна не більш
як 1800 куб. см., що отримуються
Міністерством праці та соціальної
політики Автономної Республіки Крим,
управліннями соціального захисту
населення обласних, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій або Міністерством праці
та соціальної політики України для
подальшої передачі інвалідам, які
перебувають в установленому порядку на
обліку для отримання спеціального
автотранспорту, на строк, визначений
законодавством.

Статтею 8 розділу І Закону України №
1760-VІ внесено доповнення до абзацу
першого пункту 2 розділу ІІ
«Прикінцевих положень» Закону України
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
регулювання ринку автомобілів
України» від 07 грудня 2000 року,
відповідно до яких норми щодо сплати у
повному обсязі всіх податків та зборів
у разі відчуження або передання у
володіння, або (та) у користування, або
(та) у розпорядження автомобіля, що був
попередньо ввезений в Україну без
сплати передбачених законодавством
податків та зборів, на підставі пільг,
наданих законодавством, не поширюються
на випадки, передбачені Законом
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні».

Згідно ч. 2 ст. 38 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», після смерті
інваліда, дитини-інваліда автомобіль,
виданий безоплатно чи на пільгових
умовах, у тому числі визнаний
гуманітарною допомогою, за бажанням
членів його сім'ї може бути переданий у
їх власність у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 16 Постанови Кабінету
Міністрів України від 19 липня 2006 року №
999 «Про затвердження Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями»,
після смерті інваліда автомобіль, яким
він був забезпечений головним
управлінням соціального захисту, строк
експлуатації якого більше ніж 10 років,
залишається безоплатно члену сім'ї,
який на час смерті інваліда проживав та
був зареєстрований за місцем
постійного проживання і реєстрації
інваліда.

Згідно Методики товарознавчої
експертизи та оцінки дорожніх
транспортних засобі, затвердженої
Наказом Міністерства юстиції від 24.11.2003
року №142/5/2092, строк експлуатації - це
період часу від моменту виготовлення
транспортного засобу до дати оцінки.

За таких обставин, суд вважає те, що
строк експлуатації транспортного
засобу в даному випадку слід
обчислювати не з моменту передачі
спірного автомобіля інваліду, а з
моменту його випуску (експлуатації),
без прив'язки до конкретної особи,
тобто з 1998 року, що становить 15 років.
Відтак, суд приходить до висновку про
обгрунтованість заявленого
адміністративного позову та
необхідність його задоволення.

Керуючись ст.ст. 7-12, 86, 100, 161-162, 167 КАС
України, п. 16 Постанови Кабінету
Міністрів України від 19 липня 2006 року №
999 «Про затвердження Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями»,
Законом України «Про гуманітарну
допомогу», Законом України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо регулювання ринку
автомобілів України» від 07 грудня 2000
року, Законом України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», Законом України «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо забезпечення інвалідів
автомобілями» від 15 грудня 2009 року, суд
-

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати дії Департаменту соціального
захисту населення Львівської обласної
державної адміністрації
неправомірними.

Зобов'язати Департамент соціального
захисту Львівської обласної державної
адміністрації зняти з балансового
рахунку автомобіль марки: «Ауді, А6»,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, 1998 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та
надати ОСОБА_1 письмову довідку для
перереєстрації вищевказаного
автомобіля на його ім'я.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через Буський
районний суд шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання її копії.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Суддя:
І.Б.Кос