Справа № 813/9534/13-а
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 р.
Справа № 876/2407/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

з участю секретаря судового засідання:
Сердюк О.Ю.,

представника позивача
Івасько С.М.,

представника відповідача
Кельбас Р.А.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Пустомитівському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 31
січня 2014 року у справі №813/9534/13-а за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Інвестиційно-будівельна компанія
«Ареабуд» до Державної податкової
інспекції у Пустомитівському районі
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

19.12.2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Інвестиційно-будівельна компанія
«Ареабуд» звернулося в суд з позовом,
яким просило визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 19.12.2013 року
№.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 31 січня 2014
року позов задоволено: визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у
Пустомитівському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області від 19.12.2013 року №.

Відповідач постанову суду першої
інстанції оскаржив, подав апеляційну
скаргу, зазначивши, що оскаржувана
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, просить її
скасувати та прийняти нову постанову,
якою в позові відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги
вказує на те, що наявність укладеного
між учасниками господарської операції
ціивільно-правового договору не
свідчить про реальність вчинення
відповідної операції, оскільки
реалізація умов договору та його
фактичне виконання для цілей ведення
податкового обліку має бути
підтверджено належним чином
оформленими первинними документами,
які складені в разі фактичного
здійснення господарської операції. В
процесі проведення перевірки,
встановлено, що в ТзОВ «Будівельна
компанія АТР Груп" власних виробничих
потужностей та трудових ресурсів
немає, що виключає можливість
виконання взятих на себе зобов'язань
згідно договорів укладених з ТзОВ
«Інвестиційно-будівельна компанія
«Ареабуд».

В судовому засіданні представник
позивача надав пояснення та заперечив
проти доводів апеляційної скарги, а
представик відповідача підтримала їх.

Суд, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що Державною
податковою інспекцією у
Пустомитівському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області з 04.12.2013 року по 10.12.2013 року
проведена позапланова документальна
невиїзна перевірка Товариства з
обмеженою відповідальністю "ІБК
"Ареабуд" з питань правомірності
формування податкового кредиту та
податкових зобов'язань по
взаєморозрахунках з ТОВ "Будівельна
компанія АТР Груп" за період з 01.04.2010
року по 31.12.2012 року, про що 17.12.2013 року
складено акт №549/2210/23269791 (ст. 9-26).

На підставі складеного за результатами
перевірки акта, відповідачем 19.12.2013
року прийнято податкове
повідомлення-рішення № (ст. 8) про
збільшення позивачеві грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість в сумі 96065 грн. (64043 грн. -
основний платіж, 32022 грн. - штрафна
санкція).

Спірне податкове повідомлення-рішення
прийняте згідно викладеного у акті
перевірки висновку (ст. 25) про порушення
позивачем п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI, зі змінами та доповненнями,
в результаті чого встановлено
заниження податку на додану вартість,
що підлягає сплаті до бюджету ТзОВ "ІБК
"Ареабуд" по взаєморозрахунках із ТОВ
«Будівельна компанія АТР Груп" на
загальну суму 64043 грн. в тому числі:
квітень 2011 року в сумі 44493 грн., травень
2011р. в сумі 19550 грн.

Зазначені у акті перевірки порушення
полягають у тому, що
фінансово-господарські відносини
позивача з ТОВ «Будівельна компанія
АТР Груп" не мали реального товарного
характеру, оскільки позивачем не
підтверджено фактичне здійснення
господарських операцій з ТОВ
«Будівельна компанія АТР Груп".

Таких висновків відповідач дійшов з
огляду на акт ДПІ у Печерському районі
м. Києва ДПС від 17.05.2013 року за
№1707/22-8/37241554 про неможливість
проведення зустрічної звірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
АТР Груп» щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період з 01.08.2010 року по
31.03.2013 року ( ст. 56-62).

Згідно п.75.1 ст.75 ПК України, органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.

Документальною перевіркою згідно із
п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

З матеріалів справи вбачається
укладення позивачем (підрядчик) з ТзОВ
"Глоінвест" договору №16/03-пол від 16.03.2011
року (ст. 82-86) предметом якого є
виконання робіт з влаштування підлоги
1-го та 2-го поверхів у споруджуваному
торговому комплексі у м. Хмельницький
проїзд Геологів, загальною вартістю
3160496,99 грн. (п. 3.1 Договору).

Для виконання частини робіт
передбачених вказаним договором,
позивачем (Замовником) укладено з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
АТР Груп» (Виконавець) договір
будівельного підряду №31/03-11 від 31.03.2011
року (ст. 42-44), згідно якого Замовник
доручив, а Виконавець зобов'язався з
матеріалів Замовника на власний ризик
та у передбачений Договором строк
виконати роботи по влаштуванню
бетонної підлоги промислового
призначення на 1-му та 2- му поверху в
торговому комплексі орієнтовною
площею 24372,34 м. кв., за адресою: м.
Хмельницький проїзд Геологів,7/1 (надалі
- роботи), в сумі 731170,20 грн. (п. 2.1
Договору).

Також позивачем (виконавець) укладено з
ТзОВ "Емвабуд-Україна" договір
будівельного підряду №19 від 15.03.2011р.
(ст. 104-108), предметом якого є виконання
позивачем робіт з виготовлення
промислового покриття в приміщенні
цеху м'якої меблі, корпус №1
орієнтовною площею 2000 м.кв., системи
TOP-Beton, сірого кольору на об'єкті
Замовника за адресою Львівська обл. м.
Самбір вул. В.Чорновола ,36, загальною
вартістю 230400 грн. (п.2.1 Договору).

Для виконання частини робіт
передбачених вказаним договором,
позивачем (Замовником) укладено з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
АТР Груп» (Виконавець) договір
будівельного підряду №18/03-11 від 18.03.2011
року (ст. 51-52) згідно якого Замовник
доручив, а Виконавець зобов'язався з
матеріалів Замовника на власний ризик
та у передбачений Договором строк
виконати роботи з виготовлення
промислового покриття в приміщенні
цеху м'якої меблі, корпус №1
орієнтовною площею 2000 м.кв., системи
TOP-Beton, сірого кольору на об'єкті
Замовника за адресою Львівська обл. м.
Самбір вул. В.Чорновола ,36 (надалі -
роботи), в сумі 130000 грн.

Прийняті позивачем від ТзОВ
«Будівельна компанія АТР Груп» роботи
оформлено актами приймання виконаних
робіт за квітень №04104-03, №20104-06, №26104-04
(ст. 35,36,44), довідками про вартість
виконаних робіт (ст. 37, 50) і відображені
в оборотно-сальдовій відомості (ст. 33)
та картці рахунку (ст. 34,46). Оплату
позивач провів відповідно до
виставлених рахунків (ст. 45, 53) у
безготівковому порядку згідно
платіжних доручень (ст. 38-41, 47-48) та
отримав належним чином оформлені
податкові накладні (ст. 129,130,131).

У подальшому прийняті від ТзОВ
«Будівельна компанія АТР Груп» роботи
позивачем здано своїм замовникам - ТзОВ
Глоінвест" та ТзОВ "Емвабуд-Україна"
згідно актів здачі виконаних
будівельних робіт, довідок про
вартість виконаних робіт (ст. 88-102, 109-110).
Такі роботи ТзОВ Глоінвест" та ТзОВ
"Емвабуд-Україна" у позивача прийняті і
ними оплачені, що підтверджують
долучені до справи оборотно-сальдові
відомості та платіжні доручення (ст.
87,113, 147, 155-177).

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Виходячи з вимог Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року,
обґрунтування відображення
господарських операцій в податковому
обліку здійснюється на підставі даних
бухгалтерського обліку.

У статті 2 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» зазначено, що
сфера дії Закону поширюється на всіх
юридичних осіб, створених відповідно
до законодавства України, незалежно
від їх організаційно-правових форм і
форм власності, а також на
представництва іноземних суб'єктів
господарської діяльності (далі -
підприємства), які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством.

Відповідно до вимог п. 3.2 ст. 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Крім того, Наказом ДПА України «Про
затвердження форми декларації з
податку на прибуток підприємства та
порядку її складання» від 29.03.2003 р. №143,
передбачено, що дані, наведені в
декларації, повинні підтверджуватись
первинними документами обліку та
відповідати податковому обліку
(звітності).

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
збереження записів у бухгалтерському
обліку, затвердженого Наказом
Міністерства фінансів України від
24.05.1995 р. №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за №168/704.

Відповідно до п.п.1.2 п.1 вказаного
Положення, господарські операції
відображаються у бухгалтерському
обліку методом їх суцільного і
безперервного документування. Записи в
облікових регістрах провадяться на
підставі первинних документів,
створених відповідно до вимог цього
Положення.

Первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення (п.п.2.1 п.2 Положення).

Cтаттею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

У листі від 02.06.2011 року №742/11/13 -11 Вищий
адміністративний суд України звернув
увагу на те, що будь-які документи (у
тому числі договори, накладні, рахунки
тощо) мають силу первинних документів
лише в разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством. З врахуванням
викладеного, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Водночас, за
відсутності факту придбання товарів чи
послуг або в разі якщо придбані товари
чи послуги не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку
відповідні суми не можуть включатися
до складу витрат для цілей
оподаткування податком на додану
вартість навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Частиною 5 статті 8 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність» передбачено, що
підприємство самостійно визначає
облікову політику; обирає форму
бухгалтерського обліку як певну
систему регістрів обліку, порядку і
способу реєстрації та узагальнення
інформації в них з додержанням єдиних
засад, встановленим цим Законом, та з
урахуванням особливостей своєї
діяльності і технології обробки
облікових даних; розробляє систему і
форму внутрішньогосподарського
(управлінського) обліку, звітності і
контролю господарських операцій,
визначає права працівників на
підписання бухгалтерських документів.

З урахуванням вищенаведеного та
встановлених фактичних обставин
справи, твердження відповідача щодо
недоведеності господарських операцій
позивача з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
АТР Груп» щодо виконання робіт, якщо
витрати на їх придбання підтверджені
первинними документами, у матеріалах
справи є докази використання їх у
власній господарській діяльності з
метою отримання прибутку, договори
позивача не визнані у встановленому
законом порядку недійсними і немає
інших відомостей, які б свідчили про
порушення позивачем вимог податкового
законодавства, є безпідставними.

Також у листі Державної податкової
адміністрації України від 08.04.2008 року
№3146/6/15-016 зазначено, що частиною другою
та третьою статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні» передбачається,
що підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, що фіксують факт
здійснення господарської операції.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Висновки акта перевірки щодо зайвого
віднесення позивачем до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість по роботах виконаних
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
АТР Груп» не ґрунтуються на нормах
закону та не містять посилань на
первинні або інші документи, які
зафіксовані в бухгалтерському та
податковому обліку, що б
підтверджували наявність факту
порушення податкового законодавства
саме позивачем.

Відповідно до п.п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Податковий кредит звітного періоду у
відповідності до п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою встановленою п. 193.1
статті 193 цього кодексу, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

За змістом наведених правових норм
витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника.

Судом на підставі зібраних у справі
доказів встановлено фактичне
здійснення господарських операцій
позивача з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
АТР Груп».

Відповідно до п.180.1. Податкового
кодексу України, для цілей
оподаткування платником податку є:

1) будь-яка особа, що провадить
господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу;

2) будь-яка особа, що зареєстрована або
підлягає реєстрації як платник
податку;

3) будь-яка особа, що ввозить товари на
митну територію України в обсягах, які
підлягають оподаткуванню, та на яку
покладається відповідальність за
сплату податків у разі переміщення
товарів через митний кордон України
відповідно до Митного кодексу України,
а також: - особа, на яку покладається
дотримання вимог митних режимів, які
передбачають повне або часткове умовне
звільнення від оподаткування, у разі
порушення таких митних режимів,
встановлених митним законодавством; -
особа, яка використовує, у тому числі
при ввезенні товарів на митну
територію України, податкову пільгу не
за цільовим призначенням та/або
всупереч умовам чи цілям її надання
згідно із цим Кодексом, а також будь-які
інші особи, що використовують
податкову пільгу, яку для них не
призначено.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит згідно з
п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України
є дата здійснення першої з наступних
подій:

а) дата списання коштів з банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг);

б) дата отримання податкової накладної.

У відповідності до п.201.1 ст.201
Податкового кодексу України, податкова
накладна має містити: порядковий номер
податкової накладної; дату її
виписування, назву юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місце розташування юридичної
особи або місце податкової адреси
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість;
опис (номенклатуру) товарів (робіт,
послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);
повну назву отримувача; ціну продажу
без врахування податку; ставку податку
та відповідну суму податку у цифровому
значенні; загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом (п.201.6
Податкового Кодексу України).

Не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами (п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України).

Податковим Кодексом України
передбачено лише один випадок не
включення до складу податкового
кредиту витрат по сплаті податку -
відсутність податкової накладної.

Як встановлено судом та знайшло своє
підтвердження в матеріалах справи, між
позивачем та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
АТР Груп» відбулися господарські
операції, факт виконання яких
підтверджений належним чином
оформленими первинними документами,
відтак позивач правомірно відобразив
виписані Товариством з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
АТР Груп» податкові накладні у
податковому обліку і правомірно
сформував податковий кредит.

Судом встановлено, що отримані
позивачем від Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
АТР Груп» податкові накладні містять
всі необхідні реквізити вказані у п. 201.1
ст. 201 ПК України.

Суд звертає увагу відповідача, що
відповідно до абзацу 1 частини 2 статті
215 ЦК України недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Згідно статті 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Відповідно до пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» при
кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК
України має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

В процесі розгляду справи, зазначені
факти встановлено не було та
відповідачем не було надано доказів на
підтвердження недотримання сторонами
в момент укладення договорів вимог,
встановлених частинами першою-третьою,
п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, що є
підставою для визнання правочинів
недійсними.

Окрім цього, з 01 січня 2011 року набули
чинності зміни, внесені до ЦК України,
зокрема, було викладено частину першу
статті 203 у новій редакції та доповнено
статтю 228 частиною третьою. На підставі
частини 3 статті 228 ЦК України чи статті
207 Господарського кодексу України (далі
ГК України) доводити недійсність
правочинів (господарських зобов'язань)
органи державної податкової служби
зобов'язані виключно у судовому
порядку.

Чинне законодавство України не ставить
у залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, зокрема тим, який не
був постачальником товарів (послуг), на
вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту.

Так, у постановах Верховного Суду
України від 9 вересня 2008 року в справі №
21-500во08, від 1 червня 2010 року в справі №
21-573во10 Судова палата в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це спричиняє
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи. Зазначені
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування ПДВ у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання
такого відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Відтак, висновки акта перевірки про
відсутність господарських операцій
позивача з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
АТР Груп» не ґрунтуються на нормах
діючого законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги є
підставними та обґрунтованими, а тому
адміністративний позов підлягає
задоволенню.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
до яких належать органи державної
податкової служби та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дір
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції
дійшов до вірних висновків, приймаючи
рішення по суті спірних правовідносин.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Пустомитівському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області - залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 31 січня 2014
року у справі №813/9534/13-а - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич