Справа № 826/1633/14
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/1633/14
1-й інстанції:Качур І.А.
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

05 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Шурка О.І.,

суддів
Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі
Зубрицькому Д.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Приватного
акціонерного товариства «ІНСТИТУТ
ПАПЕРУ» до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
про визнання неправомірним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 березня 2014 року адміністративний
позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на його
переконання підставою для скасування
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, податковим органом
проведено документальну невиїзну
позапланову перевірку АТ «Інститут
Паперу» по взаємовідносинам з ПП
«Промкомплект Україна» за період з
01.01.2012 року по 29.02.2012 року.

За результатами перевірки складено Акт
від 16.08.2013р. №230/26-55-22-07/31812534, яким
зафіксовано порушення АТ «Інститут
Паперу» норм чинного законодавства
України, а саме: - ст.185, п.198.3, п.198.6 ст.198,
п.201.4, п.201.10 ст.201 Податкового Кодексу
України внаслідок чого: - занижено
податок на додану вартість суму 191 551,00
грн., в тому числі за січень 2012 року 109
164,00 грн., за лютий 2012 року 82 387,00 грн.; -
завищено залишок від'ємного значення
різниці поточного звітного
(податкового) періоду, який
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду на суму 37 913,00 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем складені податкові
повідомлення - рішення: №7 форми
«Р», яким позивачу донараховано
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 287 327,00 грн. (у
тому числі за основним платежем 191 551,00
грн. та за штрафними фінансовими)
санкціями 95 776,00 грн.; №7 форми «В4»,
яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 37 913,00 грн.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями
податкового органу, позивач звернувся
із адміністративним позовом до суду, в
якому просив визнати нечинними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення.

В основу обґрунтування свого рішення
про задоволення позову, суд першої
інстанції посилався на те, що
відповідачем не надано суду належних
та допустимих доказів того, що
фінансово-господарські операції між
позивачем та його контрагентом не були
спрямовані на настання реальних
наслідків фінансово-господарської
діяльності, а первинні документи,
складені позивачем та його
контрагентами у ході господарських
операцій, відповідають вимогами
чинного законодавства.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
безпідставними та погоджується із
таким висновком суду першої інстанції,
з огляду на наступне.

Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Так, згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1
ст. 139 ПК України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Водночас відповідно до п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Доказом того, що в структурі активів та
власному капіталі позивача та його
контрагента виникли зміни є наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
між позивачем та ПП «Промкомплект
Україна» укладено договір №1-П від
28.10.2011 року «Підряду на виконання робіт
та послуг». Умовами вказаного договору
передбачено, що Замовник доручає, а
Генеральний підрядник приймає на себе
зобов'язання на свій ризик, з
застосуванням власної техніки та
техніки Замовника, власними силами
виконати роботи відповідно до умов
цього договору, а Замовник
зобов'язується прийняти роботи та
оплатити їх вартість на умовах даного
договору. Предметом даного договору є
виконання будівельно-ремонтних робіт.

На підтвердження отримання послуг від
ПП «Промкомплект Україна» позивачем
надані суду належним чином засвідчені
копії наступних документів: видаткові
та податкові накладні, локальні
кошториси на ремонтні та оздоблювальні
роботи, акти приймання виконаних
будівельних робіт за формою КБ-2,
довідки про вартість виконаних
будівельних робіт за формою КБ-3.

Однак, апелянт наголошує, що у ПП
«Промкомплект Україна» відсутні
можливості на виконання умов вказаного
договору, оскільки за висновками Акту
перевірки №422/22-417-35477839 від 26.09.2012 року
Західної ОДПІ м. Харкова «Про
результати документальної невиїзної
перевірки ПП «Промкомплект Україна»,
було встановлено що у ПП «Промкомплект
Україна» відсутній рух активів,
зобов'язань чи власного капіталу у
процесі здійснення господарської
операції; відсутні фізичні, технічні та
технологічні можливості до вчинення
задекларованих господарських
операцій; відсутні основні фонди (за
умови, що вони необхідні для здійснення
операцій), у тому числі: транспортні
засоби, приміщення для зберігання
товарів; платник не знаходиться за
місцезнаходженням (фактичне місце
ведення діяльності чи розташування
офісу, з якого проводиться щоденне
керування діяльністю юридичної особи
та здійснення управління і обліку) при
відсутності укладених договорів
оренди інших приміщень.

Колегія суддів не бере до уваги вказані
посилання, оскільки відповідно до
Постанови Харківського окружного
адміністративного суду по справі
№12102/12/2070 від 15.11.2012 року, залишено без
змін Ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 21.01.2013 року, позовні вимоги ПП
«Промкомплект Україна» задоволено,
скасовано Акт перевірки Західної ОДПІ
м. Харкова №422/22-417-35477839 від 26.09.2012 року.

Враховуючи викладене, посилання
податкового органу на відсутність у
контрагента позивача можливості щодо
виконання умов №1-П від 28.10.2011 року
спростовуються наведеними вище
судовими рішеннями.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що якщо платник податку на
додану вартість, придбав товари
(роботи, послуги) для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності, при цьому сплатив у складі
вартості цих товарів (робіт, послуг)
податок на додану вартість і це
підтверджується належним чином
оформленими первинними документами,
він має право віднести сплачені ним
суми податку до складу податкового
кредиту.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
спростовуються встановленими судом
першої інстанції обставинами, наявними
в матеріалах справи доказами та
нормами права, зазначеними в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно
ст. 200 КАС України залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, з урахуванням того, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 березня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 06.06.2014
року.

Головуючий суддя
Шурко О.І.

Судді:
Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.