Справа № 826/5846/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 червня 2014 року № 826/5846/14
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Гарник К.Ю.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до треті особи
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві
Оболонського районного управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві
Начальник ГУ МВС України в місті Києві
Мороза Юрія Леонідовича Начальник
Оболонського РУ ГУ МВС України в місті
Києві Бондаренко С.В. про визнання
протиправними та скасування наказів
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві (далі по тексту
- відповідач-1), Оболонського районного
управління Головного управління МВС
України в м. Києві (далі по тексту -
відовідач-2), за участю третіх осіб, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, начальника ГУ МВС
України в місті Києві Мороза Юрія
Леонідовича, начальника Оболонського
РУ ГУ МВС України в місті Києві
Бондаренко С.В., в якому просить суд:
- визнати протиправними і скасувати
наказ Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в місті Києві від 30 квітня 2013 року № 228 в
частині притягнення ОСОБА_1 до
дисциплінарної відповідальності;
- визнати протиправним та скасувати
наказ Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в місті Києві від 23 травня 2013 року № 373
о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з
органів внутрішніх справ;
- зобов'язати Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві поновити ОСОБА_1 на роботі на
посаді старшого оперуповноваженого
відділу БНОН Оболонського районного
управління ГУ МВС України в м. Києві.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 05 травня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі №826/5846/14,
закінчено підготовче провадження та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 15 травня 2014 року, яке
відклалось на 26 травня 2014
року та на 05 червня 2014 року у зв'язку з
необхідністю отримання доказів по
справі.
Слід зазначити, що у судовому засіданні
26 травня 2014 року вирішено питання про
поновлення строку звернення, судом
встановлено, що ухвалою Голосіївського
районного суду м. Києва від 26 квітня 2013
року відносно позивача обрано міру
запобіжного заходу у вигляді тримання
під вартою в умовах Київського СІЗО №
13. 07 лютого 2014 року ухвалою
Оболонського районного суду міста
Києва ОСОБА_1 змінено міру запобіжного
заходу з тримання під вартою на
домашній арешт із забороною залишати
місце мого проживання цілодобово. 02
квітня 2014 року ухвалою Оболонського
районного суду міста Києва змінено
умови домашнього арешту із забороною
залишати місце проживання з 20:00 год. до
Матеріали справи свідчать, що 03 квітня
2014 року позивач звернувся до
Оболонського районного управління
Головного управління МВС України в м.
Києві із заявою про повідомлення
причин звільнення та вручення трудової
книжки. Позивач зазначає, що саме 03
квітня 2014 року останньому в усній формі
повідомлено про підстави звільнення.
Крім цього, матеріали справи містять
лист Управління кадрового
забезпечення ГУ МВС України в м. Києві
від 19 травня 2014 року № 14/Х-672-он за
змістом якого вбачається, що позивача
ознайомлено із спірними наказами 07
травня 2014 року та відповідно видано
останньому трудову книжку.
Враховуючи, що відповідно до відмітки
служби діловодства суду, позивач
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва 30
квітня 2014 року, тобто в межах місячного
строку з моменту отримання інформації
про підстави звільнення, судом визнано
поважними причини пропуску строку
звершення до суду та поновлено його.
Разом з тим, у задоволенні заявленого у
судовому засіданні 05 червня 2014 року
відповідачем-1 клопотання про
залишення позовної заяви без розгляду
Обґрунтовуючи позовні вимоги
позивачем зазначено, що спірні накази
прийняті із грубим порушенням правової
процедури звільнення, а тому
підлягають скасуванню, а позивач -
поновленню на посаді.
Представник відповідача-1 зазначив, що
оскаржуваний наказ вважають
правомірним з огляду на те, що саме за
вчинення дисциплінарного проступку,
позивача було звільнено.
Представник відповідача-2 просив суд
відмовити у задоволенні позовних
вимог, підтримав позицію відповідача-1.
Представники третіх осіб не з'явились,
хоча про дату, час та місце судового
засідання були повідомлені належним
Керуючись приписами частини 4 статті 122
та частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надавши позивачу у повній мірі
реалізувати свої процесуальні права,
та враховуючи відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, суд
завершив розгляд справи в порядку
письмового провадження.
Розглянувши адміністративний позов та
додані до нього матеріали, заслухавши
пояснення позивача та представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва зазначає наступне.
Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України (далі - особи
рядового і начальницького складу)
стосовно її дотримання, види заохочень
та дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень,
порядок проходження служби в органах
внутрішніх справ визначаються Законом
України від 20 грудня 1990 року № 565-XII "Про
міліцію"; Положенням про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114, Законом
України від 22 лютого 2006 року №
3460-IV "Про Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ" та Інструкцією про
порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України, затвердженою наказ
Міністерства внутрішніх справ України
12 березня 2013 року № 230.
Відтак, предметом судового розгляду в
даній адміністративній справі, є,
зокрема, визнання незаконними рішень
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві
щодо притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності та
звільнення його із органів внутрішніх
справ.
Так, відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України У справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для
суб'єкта владних повноважень, який
приймає відповідне рішення, вчиняє дії
чи допускається бездіяльності.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач працював в органах внутрішніх
справ з серпня 2003 року, при цьому станом
на 25 квітня 2013 року обіймав посаду
старшого оперуповноваженого відділу
БНОН Оболонського РУ ГУМВС України в
місті Києві.

Наказом Головного управління МВС
України в місті Києві від 30 квітня 2013
року № 228 «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
окремих працівників Оболонського
районного управління» за вчинення
дисциплінарного проступку, який
виразився в ігноруванні вимог п. 3.2.9
Інструкції з організації реагування
органів внутрішніх справ на
повідомлення про кримінальні
правопорушення, інші правопорушення,
звичайні ситуації та інші події,
затвердженої наказом МВС України від
22.10.2012 № 940, п. 4 розд. 3 Правил поведінки
та професійної етики осіб рядового та
начальницького складу органів
внутрішніх справ України, затверджених
наказом МВС України від 22.02.2012 № 155, та
ст. 7 Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, що призвело
до скоєння надзвичайної події, на
старшого оперуповноваженого відділу
БНОН Оболонського районного
управління ГУМВС України в місті Києві
старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1
накладено дисциплінарне стягнення у
вигляді звільнення з органів
внутрішніх справ.

Наказом Головного управління МВС
України в місті Києві від 23 травня 2013
року № 373 о/с «Щодо особового складу»
згідно з Положенням про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ звільнено з
органів внутрішніх справ у запас
Збройних Сил України (з постановкою на
військовий облік) згідно з пп. «є» (за
порушення дисципліни) п. 64 капітана
міліції ОСОБА_1 (М-217426), старшого
оперуповноваженого відділу боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Оболонського районного управління, 24
травня 2013 року, установивши щомісячну
премію за травень 2013 року в розмірі 0
відсотків.

Підставою для винесення
вищезазначених наказів стали висновки
службового розслідування за фактом
надзвичайної події, скоєної
працівниками БНОН Оболонського РУ ГУ
МВС України в місті Києві від 30 квітня
2013 року.

Згідно вищезазначеного висновку, в
ході проведення службового
розслідування встановлено, що 19 лютого
2013 року до Служби безпеки України
звернувся громадянин ОСОБА_4 з заявою
щодо неправомірних дій з боку
працівників відділу БНОН Оболонського
рай управління, які отримують
незаконну грошову винагороду за не
притягнення до кримінальної
відповідальності осіб, затриманих ними
за незаконне зберігання та збут
наркотичних засобів і психотропних
речовин.

20 лютого 2013 року слідчим відділом
прокуратури міста Києва за матеріалами
ГУБКОЗ Служби безпеки України
розпочато кримінальне провадження №
0000175 за фактом збуту наркотичних
засобів і психотропних речовин та
зловживання службовим становищем
працівниками відділу БНОН
Оболенського РУ ГУМВС України в місті
Києві за ознаками складу кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364
та ч. 2 ст. 307 КК України.

Як зазначено в акті службового
розслідування від 30 квітня 2013 року, в
ході досудового розслідування
встановлено, що 10 квітня 2013 року о 11.30
біля магазину «Велика кишеня», який
знаходиться на пл. Дружби народів, 2 в
місті Києві, ОСОБА_4 зустрівся із
оперуповноваженими відділу БНОН
Оболонського районного управління
ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 та повідомив про
місце знаходження психотропної
речовини. Цього ж дня о 11.45 ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_1, діючи за попередньою
змовою з начальником відділу БНОН
Оболонського районного управління
ОСОБА_7 прибули на АДРЕСА_1, де у
порушення вимог пункту 3.2.9 Інструкції з
організації реагування органів
внутрішніх справ на повідомлення про
кримінальні правопорушення, інші
правопорушення, надзвичайні ситуації
та інші події, затвердженої наказом МВС
України від 22 жовтня 2012 року № 940, без
складання відповідних процесуальних
документів, вилучили психотропну
речовину, частину якої безоплатно
збули ОСОБА_4, при цьому будь-яку
інформацію про виявлення та вилучення
психотропної речовини до чергової
частини Оболонського районного
управління не повідомили, з
відповідним рапортом до керівництва
районного управління не звертались.

Аналогічна подія, як встановлено
службовим розслідуванням, мала місце
за участю ОСОБА_1 25 квітня 2013
року.

Таким чином, як висновок службового
розслідування, на підставі
вищезазначених обставин,
запропоновано звільнити ОСОБА_1 з
органів внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни.

У подальшому, ухвалою Голосіївського
районного суду м. Києва від 26 квітня 2013
року відносно позивача обрано міру
запобіжного заходу у вигляді тримання
під вартою в умовах Київського СІЗО №
13.

07 лютого 2014 року ухвалою Оболонського
районного суду міста Києва ОСОБА_1
змінено міру запобіжного заходу з
тримання під вартою на домашній арешт
із забороною залишати місце мого
проживання цілодобово.

02 квітня 2014 року ухвалою Оболонського
районного суду міста Києва змінено
умови домашнього арешту із забороною
залишати місце проживання з 20:00 год. до
07:00 год.

З вищевикладеного вбачається, що
висновки службового розслідування
ґрунтуються на матеріалах
кримінального провадження № 0000175
за фактом збуту наркотичних засобів і
психотропних речовин та зловживання
службовим становищем працівниками
відділу БНОН Оболенського РУ ГУМВС
України в місті Києві за ознаками
складу кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 3 ст. 364 та ч. 2 ст. 307 КК
України.

Таким чином, з вищенаведеного
вбачається, що саме кримінального
провадження № 0000175 за
ознаками складу кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364
та ч. 2 ст. 307 КК України відносно ОСОБА_1
стали підставою для висновку про
порушення позивачем службової
дисципліни..

При цьому, склад злочину, передбаченого
ч. 3 ст. 364 та ч. 2 ст. 307 КК України є
предметом доказування в кримінальному
провадженні № 0000175.

Згідно із частиною 6 статті 21 Закону
України "Про міліцію" звільнення
працівника міліції зі служби у зв'язку
з обвинуваченням у вчиненні злочину
допускається тільки після набуття
звинувачувальним вироком законної
сили.

Пунктом 67 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України,
також передбачено, що особи рядового
або начальницького складу, засуджені
за вчинення злочину або притягнуті до
адміністративної відповідальності за
адміністративне корупційне
правопорушення, підлягають звільненню
із служби в органах внутрішніх справ у
триденний строк з дня отримання
органом внутрішніх справ копії
відповідного судового рішення, яке
набрало законної сили.

Відповідно до статті 62 Конституції
України особа вважається невинуватою у
вчиненні злочину і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину
не буде доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду.

Суд звертає увагу, що на час проведення
службового розслідування відносно
позивача обрано міру запобіжного
заходу у вигляді тримання під вартою в
умовах Київського СІЗО № 13.

Як зазначено в пункті 8 статті 12
Дисциплінарного статуту звільнення з
органів внутрішніх справ - є видом
дисциплінарного стягнення.

Згідно із статтею 14 Дисциплінарного
статуту звільнення осіб рядового і
начальницького складу з органів
внутрішніх справ як вид стягнення є
крайнім заходом дисциплінарного
впливу.

Разом з цим, у статті 15 Дисциплінарного
статуту не має жодного посилання на
вчинення дисциплінарного проступку,
несумісного з подальшим проходженням
служби в органах внутрішніх справ
України, який виразився у грубому
порушенні вимог статті 7
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, ігноруванні
відомчих нормативних актів щодо
дотримання дисципліни та законності,
що у подальшому призвело до порушення
кримінальної справи.

Рішенням Конституційного Суду України
у справі за конституційним поданням
Міністерства внутрішніх справ України
щодо офіційного тлумачення положень
частини третьої статті 80 Конституції
України N 9-рп/99 від 27 жовтня 1999 року
передбачено, що "Кримінальна
відповідальність настає з моменту
набрання законної сили обвинувальним
вироком суду".

Згідно із статтею 61 Конституції
України "Ніхто не може бути двічі
притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення".

На думку суду, вищезазначені обставини
повністю проігноровано в наказах
відповідача від 30 квітня 2013 року № 228 в
частині притягнення ОСОБА_1 до
дисциплінарної відповідальності та
від 23 травня 2013 року № 373 о/с в частині
звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх
справ України.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 13 листопада 2013 року у
справі К/800/14253/13 (№ 2а-12707/09/2670).

В наказах про звільнення відповідачем
не зазначено в чому полягає порушення
саме службової дисципліни позивача та
не доведено зв'язку між його діями та
фактом порушення вимог Закону України
«Про міліцію».

Відповідно до підпункту "є" пункту 64
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, особи
середнього, старшого і вищого
начальницького складу звільняються зі
служби в запас (з постановкою на
військовий облік), зокрема за порушення
дисципліни.

Згідно із пунктом 6 статті 12
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України на осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни можуть
накладатися такі види дисциплінарних
стягнень, як звільнення з посади.

Вимогами статті 14 цього Статуту
передбачено, що з метою з'ясування всіх
обставин дисциплінарного проступку,
учиненого особою рядового або
начальницького складу, начальник
призначає службове розслідування.

При визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і
начальницького складу з органів
внутрішніх справ як вид стягнення є
крайнім заходом дисциплінарного
впливу.

Судами встановлено, що під час
проходження служби ОСОБА_1 позитивно
характеризувався та до нього
застосовувались заохочення.

Відтак, на думку суду, позивача
необґрунтовано притягнуто до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з органів
внутрішніх справ.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах
Вищого адміністративного суду України
від 04 лютого 2014 року у справі
№ К/9991/27191/12 та № К/9991/24824/12.

Крім цього, відповідно до пункту 2.6.
Інструкції про порядок проведення
службових розслідувань в органах
внутрішніх справ України (в редакції,
чинній на момент проведення службового
розслідування) підставою для
проведення службового розслідування є
належним чином письмово оформлений
наказ уповноваженого на те начальника.

Матеріали справи не містять копії
наказу про призначення службового
розслідування. При цьому, акт
службового розслідування також не
містить інформації про підстави
призначення службового розслідування,
що в свою чергу не унеможлює
встановлення тривалості службового
розслідування, оскільки початок
службового розслідування визначається
датою видання наказу про його
призначення.

Відповідно до пункту 6.3. вказаної
Інструкції права особи РНС, стосовно
якої проводиться службове
розслідування: отримувати інформацію
про підстави проведення такого
розслідування; брати участь у
службовому розслідуванні, у тому числі
давати усні чи письмові пояснення,
робити заяви, в установленому порядку
подавати документи, які мають значення
для проведення службового
розслідування; висловлювати письмові
зауваження щодо об'єктивності та
повноти проведення службового
розслідування, дій або бездіяльності
службової особи (осіб), яка(і) його
проводить(ять); відмовлятися давати
будь-які пояснення щодо себе, членів
своєї сім'ї чи близьких родичів, коло
яких визначено законодавством України;
за письмовим рапортом ознайомлюватися
з висновком службового розслідування,
а також з матеріалами, зібраними в
процесі його проведення, у частині, яка
її стосується, крім випадків,
визначених законодавством України;
оскаржувати рішення, прийняте за
результатами службового
розслідування, у строки і в порядку, що
визначені законодавством України.

При цьому, забороняється затверджувати
висновок службового розслідування без
отримання від особи РНС письмового
пояснення або за відсутності акта про
її відмову в наданні письмового
пояснення. Небажання особи РНС,
відносно якої проводиться службове
розслідування, надавати пояснення не
перешкоджає затвердженню висновку
службового розслідування та
накладенню дисциплінарного стягнення.

Суд звертає увагу, що на момент
проведення службового розслідування
та складання висновків позивач
перебував під вартою у зв'язку з
обранням міри запобіжного заходу у
вигляді тримання під вартою в умовах
Київського СІЗО, тобто був позбавлений
можливості ознайомлення та оскарження
висновків службового розслідування.

При цьому, матеріали справи
містять лист Прокуратури міста Києва
від 29 квітня 2013 року № 06/3-15857-13 за
змістом якого вбачається, що
працівниками ГУ МВС України а місті
Києві не надано дозволу на зустріч із
позивачем під час перебування
останнього в СІЗО. Зазначений лист
свідчить про ненадання пояснень
позивачем під час проведення
службового розслідування.

Суд наголошує, що розділ VII
Інструкції про порядок проведення
службових розслідувань в органах
внутрішніх справ України (в редакції,
чинній на момент проведення службового
розслідування) встановлено підстави
відсторонення від виконання службових
обов'язків та виплата грошового
забезпечення, зокрема, особа РНС, щодо
якої проводиться службове
розслідування, може бути відсторонена
від виконання службових обов'язків за
займаною посадою зі збереженням
посадового окладу, окладу за
спеціальне звання, надбавок за вислугу
років та безперервну службу, інших
надбавок і виплат.

Рішення про відсторонення особи РНС
від посади можуть приймати начальники,
яким надано право прийняття на службу
або призначення цієї особи на посаду,
шляхом видання письмового наказу.

Тривалість відсторонення від
виконання службових обов'язків за
посадою не повинна перевищувати часу,
передбаченого для проведення
службового розслідування.

Особа РНС може бути відсторонена від
посади в порядку, встановленому
Кримінальним процесуальним кодексом
України.

Питання про виплату грошового
забезпечення особі РНС, відстороненій
від посади в порядку, установленому
Кримінальним процесуальним кодексом
України, а також стосовно якої обрано
запобіжний захід у вигляді домашнього
арешту або тримання під вартою,
вирішується відповідно до
законодавства.

В даному випадку, замість
відсторонення позивача від виконання
службових обов'язків на час проведення
службового розслідування та вирішення
кримінальної справи по суті, позивача
було притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення
підставою для чого стало порушення
саме службової дисципліни, невиконання
своїх службових обов'язків, як
керівника, що призвело до настання цієї
надзвичайної події.

Суд звертає увагу, що станом на момент
розгляду справи у суді, розслідування в
рамках кримінального провадження №
0000175 за фактом збуту наркотичних
засобів і психотропних речовин та
зловживання службовим становищем
працівниками відділу БНОН
Оболенського РУ ГУМВС України в місті
Києві за ознаками складу кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364
та ч. 2 ст. 307 КК України триває та не
завершене, вироку, який набрав законної
сили, щодо обвинуваченого ОСОБА_1
матеріали справи не містять, що дає
підстави вважати, що твердження
відповідачів про порушення службової
дисципліни, що призвело до настання
надзвичайної ситуації, а саме
розслідування в рамках кримінального
провадження №
0000175, є необґрунтованим та
безпідставним.

Статтею 14 Дисциплінарного
статуту визначено, що з метою
з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування.

Службове розслідування має бути
завершене протягом одного місяця з дня
його призначення начальником. У разі
необхідності цей термін може бути
продовжено начальником, який призначив
службове розслідування, або старшим
прямим начальником, але не більш як на
один місяць.

Порядок проведення службового
розслідування встановлюється
Міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням
дисциплінарного стягнення начальник
або особа, яка проводить службове
розслідування, повинні зажадати від
порушника надання письмового
пояснення. Небажання порушника
надавати пояснення не перешкоджає
накладенню дисциплінарного стягнення.

Слід звернути увагу, що зазначена
норма встановлює, що небажання
порушника надавати пояснення не
перешкоджає накладенню
дисциплінарного стягнення, водночас,
зазначена норма встановлює і обов'язок
начальника, який проводить службове
розслідування, зажадати такі пояснення
від порушника.

В даному випадку, матеріали
справи не містять доказів відмови
позивача від надання пояснення з
приводу службового розслідування ані
спроб отримати пояснення від позивача.

Стаття 14 Дисциплінарного статуту
встановлює, що про накладення
дисциплінарного стягнення видається
наказ, зміст якого оголошується
особовому складу органу внутрішніх
справ.

Зміст наказу доводиться до відома
особі рядового або начальницького
складу, яку притягнуто до
дисциплінарної відповідальності, під
підпис. У разі звільнення з посади або
звільнення з органів внутрішніх справ
особі рядового або начальницького
складу видається витяг з наказу. За
кожне порушення службової дисципліни
накладається лише одне дисциплінарне
стягнення. У разі порушення службової
дисципліни кількома особами
дисциплінарне стягнення накладається
на кожного окремо. При визначенні виду
дисциплінарного стягнення мають
враховуватися тяжкість проступку,
обставини, за яких його скоєно,
заподіяна шкода, попередня поведінка
особи та визнання нею своєї вини, її
ставлення до виконання службових
обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і
начальницького складу з органів
внутрішніх справ як вид стягнення є
крайнім заходом дисциплінарного
впливу.

Суд наголошує, що за загальним правилом
будь-яке звільнення особи (як у
відносинах публічної служби, так і у
звичайних трудових відносинах) має
бути обґрунтованим, тобто, мати чітко
вказану підставу для звільнення,
передбачену або Кодексом законів про
працю України, або спеціальним Законом,
в даному випадку Дисциплінарним
статутом органів внутрішніх справ.

В даному випадку, не доведеним є факт
вчинення позивачем дисциплінарного
проступку, оскільки судом встановлено,
що позивача звільнено з органів
внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни, що, згідно
висновків службового розслідування,
виявилось у порушенні кримінального
провадження № 0000175 за фактом
збуту наркотичних засобів і
психотропних речовин та зловживання
службовим становищем працівниками
відділу БНОН Оболенського РУ ГУМВС
України в місті Києві за ознаками
складу кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 3 ст. 364 та ч. 2 ст. 307 КК
України та підставою для висновку про
порушення позивачем службової
дисципліни та його звільнення у
подальшому.

Відповідно до статей 15,16
Дисциплінарного статуту у разі
порушення дисципліни особами рядового
і начальницького складу в період
перебування у відрядженні, відпустці,
на відпочинку або в період тимчасової
непрацездатності начальник органу чи
підрозділу, у межах відповідної
території, де вчинено дисциплінарний
проступок, уживає заходів щодо його
припинення, збирає первинні матеріали
та надсилає їх для розгляду за місцем
проходження служби порушника.
Дисциплінарне стягнення накладається
у строк до одного місяця з дня, коли про
проступок стало відомо начальнику. У
разі проведення за фактом учинення
проступку службового розслідування,
кримінального провадження або
провадження у справі про
адміністративне правопорушення на
осіб рядового і начальницького складу
дисциплінарне стягнення може бути
накладено не пізніше одного місяця з
дня закінчення службового
розслідування, кримінального
провадження або провадження у справі
про адміністративне правопорушення, не
враховуючи періоду тимчасової
непрацездатності або перебування у
відпустці.

Відтак, звільнення позивача з органів
внутрішніх справ є неправомірним та
проведено із порушенням порядку
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ та накладання
дисциплінарних стягнень, а тому
адміністративний позов в частині
наказах відповідача від 30 квітня 2013
року № 228 в частині притягнення ОСОБА_1
до дисциплінарної відповідальності та
від 23 травня 2013 року № 373 о/с в частині
звільнення ОСОБА_1, відповідно
поновлення його на посаді є
обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 43 Конституції
України кожен має право на працю, що
включає можливість заробляти собі на
життя працею, яку він вільно обирає або
на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного
здійснення громадянами права на працю,
гарантує рівні можливості у виборі
професії та роду трудової діяльності,
реалізовує програми
професійно-технічного навчання,
підготовки і перепідготовки кадрів
відповідно до суспільних потреб.

Згідно з частин 1 та 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем по справі не доведено
правомірність оскаржуваних наказів.

Згідно із частиною першою статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Перевіривши оскаржувані
позивачем накази про звільнення на
дотримання вимог вищезазначених
нормативних актів, суд вважає їх
неправомірним, а адміністративний
позов таким, що підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 128, 158 - 163, 256 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити.

2.Визнати протиправним і скасувати
наказ Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в місті Києві від 30 квітня 2013 року № 228 в
частині притягнення ОСОБА_1 до
дисциплінарної відповідальності.

3. Визнати протиправним та скасувати
наказ Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в місті Києві від 23 травня 2013 року № 373
о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з
органів внутрішніх справ.

4. Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді
старшого оперуповноваженого відділу
БНОН Оболонського районного
управління ГУ МВС України в м. Києві з
24 травня 2013 року.

5. Відповідно до статті 256 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанову в частині поневолення ОСОБА_1
на роботі на посаді старшого
оперуповноваженого відділу БНОН
Оболонського районного управління ГУ
МВС України в м. Києві допустити до
негайного виконання.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції за
правилами, встановленими статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник