Справа № 202/409/14-а (2-а/0202/29/2014)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2014 рокусправа № 202/409/14-а
(2-а/0202/29/2014) Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів: головуючого
судді Іванова С.М.

суддів: Чабаненко
С.В., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Індустріального районного суду
Дніпропетровської області від 06
березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Індустріальної
районної в м. Дніпропетровську ради про
визнання протиправними дій, -

встановив:

13 січня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом, в якому просила визнати
дії відповідача неправомірними,
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок та виплату позивачу
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення дитиною трирічного віку в
розмірі не менше прожиткового
мінімуму, встановленого для дітей до
6-ти річного року, починаючи з 24.07.2013, з
урахуванням виплачених сум за цей
період і до досягнення дитини
трирічного віку.

Постановою Індустріального районного
суду Дніпропетровської області від
06 березня 2014 року у задоволенні
позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивач має малолітнього сина -
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на
обліку в Управлінні праці та
соціального Індустріальної районної в
м. Дніпропетровську ради, відповідно до
довідки, виданої відповідачем № 2772 від
19.12.2013 (а.с. 15), отримує допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Допомога щомісячно виплачується в
розмір 130,00 грн. Відповідач в своїх
запереченнях посилається на ст. 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», згідно якої допомога
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі, що
дорівнює різниці між прожитковим
мінімумом, встановленим для
працездатних осіб, та середньомісячним
сукупним доходом сім'ї в розрахунку на
одну особу за попередні шість місяців,
але не менше 130 гривень (в редакції
Закону України від 28 грудня
2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України").

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 № 107-VI "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України"
(далі - Закон № 107-VI) - правовідносини
щодо виплати допомоги регулювалися
Законом України від 21 листопада 1992 року
№ 2811-ХІІ

«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
(далі - Закон № 2811-ХІІ), дія якого
поширювалася на осіб, не застрахованих
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(стаття 13), та Законом України від 18
січня 2001 року № 2240-III «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб.

Розмір допомоги також визначався цими
Законами. Зокрема, статтею 43 Закону
№ 2240-III передбачено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI
були внесені відповідні зміни до
Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III.
Зокрема, змінами до статті 13 Закону №
2811-ХІІ його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III -
виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 1 січня 2009 року -
статті 13, 15 Закону № 2811-ХІІ.

Закон України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік" не містить будь-яких
положень та обмежень щодо розміру
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням" або делегування
повноважень по визначенню такого
розміру Кабінету Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№ 1751, на яку посилається відповідач,
саме на виконання Закону № 2811-ХІІ «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
(пункт 1).

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» Кабінетом Міністрів
України не визначалися.

Отже, позивач як особа, яка є
застрахованою в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, має право на
отримання допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у відповідності до ст. 43 Закону
України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» у розмірі, що не є меншим
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції під час розгляду
справи невірно застосував норми
матеріального права, що призвело до
невірного вирішення справи і
відповідно до ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
і, відповідно є підставою для
скасування постанови суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити повністю.

Постанову Індустріального районного
суду Дніпропетровської області від
06 березня 2014 року - скасувати
та прийняти нову.

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Індустріальної районної в м.
Дніпропетровську ради щодо
ненарахування та невиплати ОСОБА_1
державної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у відповідності до ст. 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» за період з 24.07.2013 року.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Індустріальної
районної в м. Дніпропетровську ради
здійснити ОСОБА_1 перерахунок та
виплатити держану допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі згідно ст. 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» за період з 24.07.2013 з
урахування різниці, яка була виплачена
у цей період до внесення відповідних
змін до законодавства, що регулює дані
правовідносини.

Стягнути з Державного бюджету України
та користь ОСОБА_1 (ід. номер
НОМЕР_1) сплачений судовий збір в сумі 73
грн. 08 коп.

Постанова суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту постановлення, є остаточною і
оскарженню не підлягає (ст.ст. 183-2, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Головуючий:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко

Суддя:
А.В. Шлай