Справа № 826/5360/14
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
в порядку письмового провадження
03 червня 2014 року № 826/5360/14
За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна»доВідділу державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у
м.Києвітреті особиПублічне акціонерне
товариство «ОТП Банк»; ОСОБА_1про
зобов'язання вчинити дії
Суддя: Кротюк О.В.
Обставини справи:
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернулося Товариство з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна (далі - позивач) з
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у м.Києві
(далі - відповідач) про зобов'язання
останнього вчинити дії щодо звільнення
з-під арешту майна ОСОБА_1 - квартири
АДРЕСА_1, - та зняття заборони на його
Відповідач проти позову заперечив в
Треті особи без самостійних вимог на
предмет спору у судове засідання не
прибули, про причини неявки суд не
повідомили, заяв, клопотань не
подавали, відношення до позову не
В порядку частини 6 ст.128 КАС України
судом ухвалено про розгляд справи в
письмовому провадженні.
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -
22.08.2007 між ОСОБА_1 як позичальником та
ЗАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний
договір № ML-003/194/2007 (надалі - Кредитний
договір), згідно з умовами якого банк
надав позичальнику кредит в розмірі 60
000,00 доларів США зі сплатою плаваючої
процентної ставки, яка складається з
фіксованого відсотка у розмірі 4,49 %
річних та FIDR (процентна ставка по
строкових депозитах фізичних осіб у
валюті, тотожній валюті кредиту, що
розміщені в Банку (Заявнику) на строк в
366 днів, з виплатою процентів після
закінчення строку дії депозитного
Також 22.08.2007 між ОСОБА_1 як
іпотекодавцем та ЗАТ «ОТП Банк» як
іпотекодержателем, правонаступником
за всіма правами та обов'язками якого є
ПАТ «ОТП Банк», було укладено договір
іпотеки № PCL - 003/194/2007. Предмет іпотеки -
нерухоме майно, що знаходиться за
23.09.2010 Деснянським районним судом м.
Києва у справі №2-2330, 2010 р., за позовом
ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором прийнято рішення, яким
позовні вимоги задоволено та
присуджено стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_3
солідарно на користь ПАТ «ОТП Банк»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 535.483 грн. 58 коп. та 12.009 грн. 42
коп., витрати по оплаті державного мита
та по сплаті інформаційно-технічних
Зазначене рішення набрало законної
05.11.2010 між Публічним акціонерним
товариством «ОТП Банк» та Товариством
з обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» було укладено
договір купівлі-продажу кредитного
Також 05.11.2010 між ПAT «ОТП Банк» та ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» було укладено
договір про відступлення права вимоги,
відповідно до якого банк передав та
відступив фактору сукупність прав за
договорами забезпечення, включаючи,
але не обмежуючись, правом звертати
стягнення на заставне майно.
Згідно з вищевказаними договорами
Публічне акціонерне товариство «ОТП
Банк» відступило Товариству з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» право вимоги за
кредитним договором № ML - 003/194/2007 від
22.08.2007 та договором іпотеки № PCL - 003/194/2007
18.04.2011 Деснянським районним судом м.
Києва на виконання рішення від 23.09.2010
видано виконавчий лист.
04.10.2011 державним виконавцем ВДВС
Деснянського РУЮ у м. Києві винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження №28995921 з примусового
виконання виконавчого листа №2-2330,
виданого 18.04.2011 Деснянським районним
судом м.Києва.
Також 04.10.2011 державним виконавцем ВДВС
Деснянського РУЮ у м. Києві винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження,
якою накладено арешт на все майно, що
належить боржнику - ОСОБА_1 у межах суми
звернення стягнення 549313,00 грн.
Зазначений арешт був зареєстрований у
Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна та у
Державному реєстрі обтяжень рухомого
Позивач вважає, що з огляду на те, що він
є іпотекодержателем квартири АДРЕСА_1
(далі - Квартира), арешт останньої
порушує його законні права та інтереси.
Аналізуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку про
необґрунтованість позовних вимог, з
урахуванням наступного.
Згідно із ст.1 Закону України «Про
виконавче провадження» від 24.01.1999
№606-ХІV (далі - Закон №606), виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
іпотеку» від 05.06.2003 №898-IV, іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Статтею 3 того ж Закону передбачено, що
у разі порушення боржником основного
зобов'язання відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно зареєстровані після державної
реєстрації іпотеки.

Згідно вимог ст.1 Закону України «Про
виконавче провадження» від 24.01.1999
№606-ХІV (далі -Закон №606), виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Частиною 1 ст.17 Закону №606 передбачено,
що примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Для забезпечення реального виконання
рішення, відповідно до положень ст.57
Закону №606, застосовується арешт майна
боржника, який може накладатися
державним виконавцем, зокрема, шляхом
винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження.

Згідно з ч.1 ст.52 Закону №606, звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 54 Закону
№606, стягнення на заставлене майно в
порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача - заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України "Про іпотеку"
(ч.8 ст.54 Закону №606).

При цьому, статтею 512 Цивільного
кодексу України передбачено, що
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ст. 514 вказаного кодексу, до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав.

Частиною 5 статті 8 Закону №606
передбачено, що у разі вибуття однієї
із сторін державний виконавець з
власної ініціативи або за заявою
сторони, а також сама заінтересована
сторона мають право звернутися до суду
із заявою про заміну сторони її
правонаступником. Для правонаступника
усі дії, вчинені до його вступу у
виконавче провадження, обов'язкові
тією мірою, якою вони були б
обов'язковими для сторони, яку
правонаступник замінив.

Таким чином, за наслідком укладення
05.11.2010 договорів купівлі-продажу
кредитного портфелю та про
відступлення права вимоги між ПАТ «ОТП
Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна»,
до останнього перейшли права кредитора
та іпотекодержателя Квартири.

В той же час, існує виконавче
провадження №28995921 про стягнення
коштів з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за кредитним
договором від 22.08.2007 № ML-003/194/2007
(встановлено із змісту рішення суду в
частині дати та умов кредитного
договору) на підставі рішення
Деснянського районного суду від 23.09.2010.
Боржником у даному виконавчому
провадженні є ОСОБА_1, а стягувачем - ПАТ
«ОТП Банк».

Тобто, виконавче провадження №28995921
спрямоване на примусове виконання
рішення суду про стягнення з боржника
коштів за кредитним договором від
22.08.2007 № ML-003/194/2007, право вимоги за яким,
станом на даний момент, належить
позивачу та зобов'язання за яким
забезпечено іпотекою Квартири.

Тому, суд дійшов висновку, що позивачем
обрано невірний спосіб захисту своїх
інтересів, оскільки належним способом,
у даному випадку, буде заміна стягувача
у виконавчому провадженні№28995921 з ПАТ
«ОТП Банк» на правонаступника
кредитора у зобов'язанні - ТОВ «ОТП
Факторинг Україна».

Наявність арешту усього майна ОСОБА_1 у
межах суми стягнення, у т.ч. Квартири, не
порушує права позивача, оскільки такий
арешт накладений для забезпечення
реального виконання рішення суду про
стягнення коштів за відповідним
кредитним договором та є елементом
процедури звернення стягнення на майно
боржника.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
зобов'язання відповідача вчинити дії
щодо звільнення з-під арешту Квартири
та зняття заборони на її відчуження та
відмову у задоволенні позову.

Частиною 1 статті 9 КАС України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких грунтуються вимоги
та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивач в силу положень ч.1 ст.71 КАС
України повинен довести ті обставини,
на яких ґрунтуються його вимоги, проте
всупереч вказаній нормі не довів суду
належними доказами наявність обставин,
що обґрунтовують його позовні вимоги.

Керуючись ст. 9, 71, 159, 163 КАС України,
Окружний адміністративний суд міста
Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України, шляхом подання через
суд першої інстанції апеляційної
скарги та набирає законної сили в
порядку та строки, передбачені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
О.В. Кротюк