Справа № 11/2279а
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року
м. Київ К/9991/14525/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Черкаси

на постанову Господарського суду
Черкаської області від 12.11.2007

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.02.2011

у справі № 11/2279а

за позовом Приватного
підприємства «Бізнес-Гранд»

до Державної податкової інспекції у м.
Черкаси

про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Бізнес-Гранд»
(далі по тексту - позивач, ПП
«Бізнес-Гранд») звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Черкаси (далі по тексту -
відповідач, ДПІ у м. Черкаси) про
визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень від 16.04.2007 №/0,
яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з орендної
плати за землю в сумі 3575,00 грн. та
застосовано штрафні(фінансові) санкції
у розмірі 1668,14 грн.; від 16.04.2007 №,
яким позивачу було визначено суму
податкового зобов'язання по земельному
податку в сумі 322,52 грн. та застосовано
штрафні(фінансові) санкції у розмірі
170,00 грн.; від 13.04.2007 №104/17-2207/22797750, яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб у сумі 2028,44 грн. та
застосовано штрафні(фінансові) санкції
у розмірі 4056,32 грн.

Постановою Господарського суду
Черкаської області від 12.11.2007, яка
залишена без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 24.02.2011, позовні вимоги задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального
права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем була
проведена виїзна планова
документальна перевірка дотримання
позивачем вимог податкового та
валютного законодавства за період з
01.01.2006 по 31.12.2006, за результатами якої
було складено акт від 13.04.2007 №683/23-2/22797750.

На підставі висновків акту перевірки
відповідачем були прийняті податкові
повідомлення-рішення: від 16.04.2007
№/0, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з орендної
плати за землю в сумі 3575,00 грн. та
застосовано штрафні(фінансові) санкції
у розмірі 1668,14 грн.; від 16.04.2007 №,
яким позивачу було визначено суму
податкового зобов'язання по земельному
податку в сумі 322,52 грн. та застосовано
штрафні(фінансові) санкції у розмірі
170,00 грн.; від 13.04.2007 №104/17-2207/22797750, яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб у сумі 2028,44 грн. та
застосовано штрафні(фінансові) санкції
у розмірі 4056,32 грн.

Підставою для визначення позивачу
податкових зобов'язань слугував
висновок податкового органу про
порушення позивачем вимог ст.ст.2, 5, 14, 15
Закону України «Про плату за землю» та
п.7.1 ст.7, п.22.3 ст.22, п.2 ст.19 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб».
При цьому, податковий орган виходив з
того, що позивачем у період
січень-грудень 2006 року занижено розмір
орендної плати за земельну ділянку за
адресою м. Черкаси, вул. Ільїна, 252/ вул.
Хмельницького, 45, що перебуває в
користуванні позивача на умовах
договору оренди від 30.05.2006. Орендна
плата розрахована за коефіцієнтом 0,5,
проте, на думку відповідача слід
застосовувати коефіцієнт 2,5, оскільки
дана земельна ділянка відноситься до
земель комерційного використання.
Отже, відповідно до розрахунку,
зробленого відповідачем сума
заниження розміру орендної плати
становить 3575,00 грн. Також, податковий
орган виходив з того, податок на
виплачені приватним нотаріусам суми не
нараховувався, в рах. 641.1 суми податку
не відображені. В деяких випадках
податок не нараховувався і не
перераховувався до бюджету. При
поданні інформації за ф.№1-ДФ суми
нарахування та виплати доходів
приватним нотаріусам були відображені
в повному обсязі, а нарахування податку
з вищезгаданих виплачених доходів
відсутні. Дані відображені у довідці за
ф. №1-ДФ співпадають з даними
бухгалтерських документів. Крім того
перевіркою встановлено заниження
позивачем розміру податку на землю з
січень-грудень 2006 року. На думку
податкового органу, обов'язок сплати
податку за земельну ділянку площею 289,0
кв. м., розташовану за адресою м.
Черкаси, вул. Кірова, 39 виник у позивача
з моменту укладення ним договору
купівлі-продажу цієї земельної ділянки
від 08.11.2005, а не оформлення державного
акту на землю, а саме 21.02.2007.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступних обставин, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно договору від 18.11.2005 №7584,
укладеного Юховою Л.О. та позивачем,
останній придбав у власність земельну
ділянку площею 289 кв. м., розташовану за
адресою м. Черкаси, вул. Кірова, 39.
Державний акт на вказану земельну
ділянку був виданий 21.02.2007. За
перевіряємий період позивач земельний
податок за вказану земельну ділянку не
сплачував.

Рішенням Черкаської міської ради від
22.12.2005 №8-902 позивачу надано в строкове
платне користування земельну ділянку
площею 6837 кв.м по вул. Ільїна, 252 / вул. Б.
Хмельницького, 45 під
громадсько-торгівельний центр. На
підставі вказаного рішення позивачем
та виконавчим комітетом Черкаської
міської ради було укладено договір
оренди землі від 30.05.2006. Орендна плата
за землю за умовами договору була
розрахована виходячи з грошової оцінки
вказаної земельної ділянки, яка
визначена відповідно до Витягу
№22-гр-2006 від 17.02.2006 з технічної
документації з нормативної грошової
оцінки земель м. Черкаси із
застосуванням коефіцієнта
функціонального використання 0.5 - на
період нормативного терміну
реконструкції.

Згідно зі ст. 14 Конституції України
право власності на землю набувається і
реалізується громадянами, юридичними
особами та державою виключно
відповідно до закону.

Відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного
кодексу України, право власності або
користування земельною ділянкою
виникає тільки після отримання
правовстановлюючого документа; такими
документами є або державний акт на
землю або договір оренди.

Стягнення плати за землю здійснюється
на підставі Закону України «Про плату
за землю».

Згідно ст. 2 Закону України «Про плату
за землю» використання землі в Україні
є платним. Плата за землю справляється
у вигляді земельного податку або
орендної плати, що визначається
залежно від грошової оцінки земель.
Розміри податку за земельні ділянки,
грошову оцінку яких не встановлено,
визначаються до її встановлення в
порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до ст. 5 цього Закону
об'єктом плати за землю є земельна
ділянка, а також земельна частка (пай),
яка перебуває у власності або
користуванні, у тому числі на умовах
оренди.

Згідно ст. 15 Закону України «Про плату
за землю» власники землі та
землекористувачі сплачують земельний
податок, а також орендну плату за
земельні ділянки державної та
комунальної власності з дня виникнення
права власності або права користування
земельною ділянкою.

Судами обох інстанцій встановлено, що
право власності на земельну ділянку
площею 289,0 кв. м. виникло у позивача з
моменту видачі йому державного акту на
землю від 21.02.2007.

Отже саме з цієї дати у позивача виник
обов'язок щодо сплати земельного
податку за вказану земельну ділянку.

Розмір орендної плати за користування
земельною ділянкою площею 6837 кв. м по
вул. Ільїна, 252 / вул. Б. Хмельницького, 45
у м. Черкаси визначений сторонами
договору від 30.05.2006, а саме Черкаською
міською радою (власник земельної
ділянки) та позивачем. Сторонами умови
даного договору на протязі його дії не
змінювались.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли вірного висновку про
безпідставність доводів відповідача
про заниження позивачем розміру
орендної плати.

Також, у перевіряємий період позивач
отримував послуги приватного
нотаріуса та проводив оплату наданих
послуг.

Відповідно до п. 1.15 ст. 1 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», податковий агент -
юридична особа (її філія, відділення,
інший відокремлений підрозділ) або
фізична особа чи представництво
нерезидента - юридичної особи, які
незалежно від їх
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками зобов'язані нараховувати,
утримувати та сплачувати цей податок
до бюджету від імені та за рахунок
платника податку, вести податковий
облік та подавати податкову звітність
податковим органам відповідно до
закону, а також нести відповідальність
за порушення норм цього Закону.

Отже, відповідальність за порушення
норм Закону в разі здійсненням особою
функцій податкового агента
покладається саме на цю особу.

Пунктом 1.9 статті 1 Закону визначено, що
діяльність приватних нотаріусів
віднесена до незалежної професійної
діяльності.

Доходи приватного нотаріуса - це сума
коштів, що сплачується клієнтами за
вчинення нотаріальних дій та надання
додаткових послуг правового характеру.

Згідно із Законом об'єктом
оподаткування платника податку є
загальний місячний та/або річний
оподатковуваний дохід, у тому числі
дохід, одержаний від здійснення
незалежної професійної діяльності на
території України (пп. «з» п. 1.3 ст. 1, ст. 3
та ст.4 Закону).

Крім того, згідно із п. 22.2 ст. 22 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» у разі, якщо норми інших
законів чи законодавчих актів містять
правила оподаткування доходів
фізичних осіб, які суперечать нормам
цього Закону, пріоритет мають норми
цього Закону. Отже, доходи приватних
нотаріусів оподатковуються за
загальними нормами, встановленими
Законом для фізичних осіб, за ставкою
податку, визначеною у п. 7.1 ст. Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (з урахуванням п. 22.3 ст. 22
цього Закону).

Судами встановлено, що недонараховано
та недоутримано податок з доходів
фізичних осіб в сумі 246,66 грн. Належало
нарахувати та перерахувати 2028,44 грн, а
підприємство перерахувало 1781,78 грн. При
поданні інформації за ф. 1 -ДФ суми
нарахування та виплати доходів
приватним нотаріусам були відображені
в повному обсязі, що підтверджується
податковим органом. Сплата податку за
приватного нотаріуса підтверджується
платіжними дорученнями, що є в
матеріалах справи.

Отже, висновок відповідача
про порушення позивачем вимог Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» щодо сплати до бюджету
податку з доходів фізичних осіб в сумі
1781,78 грн. та донарахування штрафних
санкцій є безпідставним, оскільки не
відповідає фактичним обставинам
справи.

За таких обставин, суди дійшли
обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позовних вимог.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанцій належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Черкаси відхилити.

Постанову Господарського суду
Черкаської області від 12.11.2007 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.02.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров