Справа № 2а-5627/11
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-5627/11
інстанції: Дерунець О.А.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів при секретарі
Хрімлі О.Г., Ганечко О.М., Літвіної
Н.М., Архіповій Л.В.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 12 березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_5 до
Черкаської міської ради, треті особи,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Державне
підприємство «Центр ДЗК», про
скасування рішення в частині та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_5 звернулася до Соснівського
районного суду м. Черкаси з
адміністративним позовом до
Черкаської міської ради про скасування
п. 1.2 рішення Черкаської міської ради №
4-315 від 28 лютого 2008 року, зобов'язання
скасувати реєстрацію державних актів
на право власності на земельні ділянки
серії ЯД № 784114, № 784115, видані ОСОБА_6;
зобов'язання повернути позивачу
примусово вилучену земельну ділянку
АДРЕСА_3, площею 0,06 га для будівництва
та обслуговування жилого будинку;
зобов'язання встановити земельний
сервітут на право проїзду на
транспортному засобі до земельної
ділянки АДРЕСА_4.

Постановою Соснівського районного
суду м. Черкаси від 12 березня 2014 року у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, та просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити нову,
якою задовольнити адміністративний
позов у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, згідно з п. 1.2 рішення
Черкаської міської ради № 4-315 від 28
лютого 2008 року, гр. ОСОБА_6 безоплатно
передано у власність земельну ділянку
по АДРЕСА_5, площею 874,5 кв.м для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка). За
основним цільовим призначенням
земельну ділянку віднесено до
категорії земель житлової та
громадської забудови. Земельну ділянку
площею 251,0 кв.м безоплатно передано у
спільну сумісну власність з гр. ОСОБА_8
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибна ділянка). За
основним цільовим призначенням
земельну ділянку віднесено до
категорії земель житлової та
громадської забудови. Земельну ділянку
площею 668,0 кв.м безоплатно передано в
приватну власність для ведення
садівництва. За основним цільовим
призначенням земельну ділянку
віднесено до категорії земель
сільськогосподарського призначення.
Загальна площа земельної ділянки, що
передається безоплатно в приватну
власність по АДРЕСА_5, складає 1793,5 кв.м,
з них: 20,0 кв.м - за рахунок земель Церкви
Адвентистів сьомого дня, 39,0 кв.м - за
рахунок земель Командитного
товариства «Леонід» та 1734,5 кв.м - за
рахунок земель ЗАТ «Житлобуд».

Рішенням Черкаської міської ради № 4-878
від 25 грудня 2008 року встановлено, що
рішення Черкаської міської ради № 4-315
від 28 лютого 2008 року прийнято на
підставі проекту відведення земельних
ділянок, розробленого ТОВ
«Черкаський міський
земельно-кадастровий центр» на
підставі рішення Черкаської міської
ради № 4-193 від 20 грудня 2007 року. Також
проект відведення погоджений
землекористувачами, за рахунок яких
здійснено відведення землі гр. ОСОБА_6,
а саме: ЗАТ «Житлобуд», КП «Леонід»,
Церквою Адвентистів сьомого дня.

Вказаним рішенням відмовлено позивачу
у задоволенні клопотання щодо
скасування рішення Черкаської міської
ради № 4-315 від 28 лютого 2008 року «Про
передачу громадянам земельних ділянок
у власність (ОСОБА_8 та інші)» в частині
приватизації земельної ділянки по
АДРЕСА_5 громадянкою ОСОБА_6

Не погоджуючись з п. 1.2 рішення
відповідача № 4-315 від 28 лютого 2008 року
та вважаючи його протиправним, позивач
звернувся до суду з адміністративним
позовом.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно з рішенням міськвиконкому
Черкаської міської ради народних
депутатів № 490 від 24 травня 1956 року, гр.
ОСОБА_9 на ОСОБА_10 виділено 600 кв.м (0,06 га)
земельної ділянки по АДРЕСА_6.

Згідно з рішенням міськвиконкому
Черкаської міської ради народних
депутатів № 559 від 15 червня 1956 року,
змінено адресу виділеної земельної
ділянки гр. ОСОБА_10 по рішенню № 490 від 24
травня 1956 року по АДРЕСА_6 на АДРЕСА_6,
площею 600 кв.м (0,06 га) за рахунок садиби
Жилуправління.

Розпорядженням виконавчого комітету
Черкаської обласної ради народних
депутатів № 50-р від 12 березня 1985 року
дозволено провести знесення житлових
будинків в АДРЕСА_6 під будівництво
інженерного комплексу Черкаського
відділення Всесоюзного
науково-дослідного інституту
електротехнічного виробництва.

Як встановлено судом першої інстанції
та не заперечувалось позивачем, ОСОБА_9
надана однокімнатна квартира АДРЕСА_1,
а ОСОБА_5 - двокімнатна квартира
АДРЕСА_2.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За змістом ч. 3 ст. 24 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
органи місцевого самоврядування та їх
посадові особи діють лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією і законами
України, та керуються у своїй
діяльності Конституцією і законами
України, актами Президента України,
Кабінету Міністрів України, а в
Автономній Республіці Крим - також
нормативно-правовими актами Верховної
Ради і Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, прийнятими у межах
їхньої компетенції.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
органи та посадові особи місцевого
самоврядування несуть
відповідальність за свою діяльність
перед територіальною громадою,
державою, юридичними і фізичними
особами.

Згідно із п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», вирішення відповідно до
закону питань земельних відносин є
виключною компетенцією пленарних
засідань сільських, селищних, міських
рад.

За змістом ст. 12 ЗК України (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин), до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить: а)
розпорядження землями територіальних
громад; б) передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу; в) надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу; г) вилучення земельних
ділянок із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу;
ґ) викуп земельних ділянок для
суспільних потреб відповідних
територіальних громад сіл, селищ, міст;
д) організація землеустрою; е)
координація діяльності місцевих
органів земельних ресурсів; є)
здійснення контролю за використанням
та охороною земель комунальної
власності, додержанням земельного та
екологічного законодавства; ж)
обмеження, тимчасова заборона
(зупинення) використання земель
громадянами і юридичними особами у
разі порушення ними вимог земельного
законодавства; з) підготовка висновків
щодо вилучення (викупу) та надання
земельних ділянок відповідно до цього
Кодексу; и) встановлення та зміна меж
районів у містах з районним поділом; і)
інформування населення щодо вилучення
(викупу), надання земельних ділянок; ї)
внесення пропозицій до районної ради
щодо встановлення і зміни меж сіл,
селищ, міст; й) вирішення земельних
спорів; к) вирішення інших питань у
галузі земельних відносин відповідно
до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни
України набувають права власності на
земельні ділянки на підставі: а)
придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами; б)
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності; в)
приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування; г)
прийняття спадщини; ґ) виділення в
натурі (на місцевості) належної їм
земельної частки (паю).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України,
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування, або
державних органів приватизації, або
центрального органу виконавчої влади з
питань земельних ресурсів в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

За змістом ч. 3 ст. 116 ЗК України
передбачено, що безоплатна передача
земельних ділянок у власність громадян
провадиться у разі: а) приватизації
земельних ділянок, які перебувають у
користуванні громадян; б) одержання
земельних ділянок внаслідок
приватизації державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій; в) одержання
земельних ділянок із земель державної
і комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом.

Згідно зі ст. 121 ЗК України, Громадяни
України мають право на безоплатну
передачу їм земельних ділянок із
земель державної або комунальної
власності в таких розмірах: а) для
ведення фермерського господарства - в
розмірі земельної частки (паю),
визначеної для членів
сільськогосподарських підприємств,
розташованих на території сільської,
селищної, міської ради, де знаходиться
фермерське господарство. Якщо на
території сільської, селищної, міської
ради розташовано декілька
сільськогосподарських підприємств,
розмір земельної частки (паю)
визначається як середній по цих
підприємствах. У разі відсутності
сільськогосподарських підприємств на
території відповідної ради розмір
земельної частки (паю) визначається як
середній по району; б) для ведення
особистого селянського господарства -
не більше 2,0 гектара; в) для ведення
садівництва - не більше 0,12 гектара; г)
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибна ділянка) у селах -
не більше 0,25 гектара, в селищах - не
більше 0,15 гектара, в містах - не більше
0,10 гектара; ґ) для індивідуального
дачного будівництва - не більше 0,10
гектара; д) для будівництва
індивідуальних гаражів - не більше 0,01
гектара.

Розмір земельних ділянок, що
передаються безоплатно громадянину
для ведення особистого селянського
господарства, може бути збільшено у
разі отримання в натурі (на місцевості)
земельної частки (паю).

Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України,
право власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України, право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними
актами. Форми державних актів
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України
визначено, що суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону,
судом при вирішенні справи не беруться
до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

За змістом ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
надано достатньо доказів
правомірності дій щодо прийняття п. 1.2
рішення № 4-315 від 28 лютого 2008 року, що
підтверджується наведеними
законодавчими нормами та наявними в
матеріалах справи документами.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що відповідач під час прийняття
п. 1.2 рішення № 4-315 від 28 лютого 2008 року
діяв на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, передбачений Конституцією
України, Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні», Земельним
кодексом України, з урахуванням того,
що земельна ділянка по АДРЕСА_5 за
оскаржуваним рішенням правомірно та на
законних підставах передана у
власність гр. ОСОБА_6, та таке рішення не
порушує прав та законних інтересів
позивача.

З огляду на вищевказане, колегія суддів
дійшла висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_5 до Черкаської міської ради про
скасування рішення в частині та
зобов'язання вчинити певні дії є
необґрунтованими належними та
допустимим доказами у справі та не
засновані на нормах права.

Встановлені колегією суддів докази та
факти свідчать про те, що відповідач як
суб'єкт владних повноважень, діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, визначений Конституцією
України та чинним законодавством, тому
відсутні підстави для задоволення
позовних вимог.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без
задоволення, постанову Соснівського
районного суду м. Черкаси від 12 березня
2014 року - без змін.

Повний текст ухвали виготовлений 10
червня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.