Справа № 253/5048/14-а
Суддя: Марченко Н. Ю.
Дата ухвалення: 2014-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя: Марченко Н. Ю.
Справа № 253/5048/14-а
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

6 червня 2014 року Центрально-Міський
районний суд міста Горлівки Донецької
області в складі: головуючого-судді
Марченко Н.Ю. при секретарі Востріковій
О.М., за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача Гамзатової
М.Г., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Горлівка
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
виконавчого комітету Горлівської
міської ради про визнання рішення
нечинним, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду, позивач
ОСОБА_1 просить визнати нечинним
рішення виконавчого комітету
Горлівської міської ради від 18 вересня
2013 року № 747 "Про скасування пункту 1.4
рішення виконкому міської ради від 18
лютого 2009 року № 190 "Про надання
житлових приміщень". Позивач
посилається на те, що згідно з рішенням
виконавчого комітету Горлівської
міської ради від 18 лютого 2009 року № 190
"Про надання житлових приміщень" йому,
як ветерану праці, у додаток до
приватизованої квартири АДРЕСА_1 було
надано житлове приміщення у вигляді
однокімнатної квартири АДРЕСА_2 жилою
площею 15 кв.м. на склад сім'ї із чотирьох
осіб: дружину ОСОБА_4, сина ОСОБА_5, дочку
ОСОБА_7 На підставі цього рішення йому
був наданий ордер на житлове
приміщення № 4 від 26 лютого 2009 року і
він вселився у надане житлове
приміщення. Проте 18 вересня 2013 року
виконавчий комітет Горлівської
міської ради своїм рішенням № 747 "Про
скасування пункту 1.4 рішення виконкому
міської ради від 18 лютого 2009 року № 190
"Про надання житлових приміщень"
скасував своє первинне рішення про
надання йому та його сім'ї
вищевказаного житлового приміщення та
відновив його у черзі на отримання
житла з 23 вересня 1987 року у загальних
списках за № 894, у першочергових
списках з 15 серпня 2007 року за № 1450. Він
не згоден з таким рішенням виконавчого
комітету Горлівської міської ради,
вважає його незаконним та таким, що
прийняте з грубим порушенням
Конституції та законів України.

У судовому засіданні
позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_2 позов підтримав за наведених в
ньому підстав та наполягали на його
задоволенні.

Представник відповідача -
виконавчого комітету Горлівської
міської ради Гамзатова М.Г. у судовому
засіданні позов не визнала, вважала
спірне рішення виконавчого комітету
законним у зв'язку з виявленим правом
власності іншої особи на надане
позивачу житлове приміщення. Просила у
задоволенні позову відмовити.

Суд, з'ясувавши всі
обставини справи та перевіривши їх
доказами, вважає, що адміністративний
позов підлягає задоволенню за
наступних підстав:

Судом встановлено, що 18
лютого 2009 року виконавчим комітетом
Горлівської міської ради було прийнято
рішення № 190 "Про надання житлових
приміщень", яким надано ОСОБА_1 на склад
сім'ї з чотирьох осіб (він, дружина
ОСОБА_4, син ОСОБА_5, дочка ОСОБА_7)
однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 у
додаток до приватизованої квартири
АДРЕСА_1 /п. 1.4 рішення виконкому/.

26 лютого 2009 року на підставі
даного рішення виконавчого комітету
Горлівської міської ради позивачу був
виданий ордер про право на зайняття
вищевказаного житлового приміщення.

Рішенням виконавчого
комітету Горлівської міської ради від
18 вересня 2013 року № 747 скасовано пункту
1.4 рішення виконкому міської ради від 18
лютого 2009 року № 190 "Про надання
житлових приміщень" щодо надання
ОСОБА_1 на склад сім'ї з чотирьох осіб
(він, дружина ОСОБА_4, син ОСОБА_5, дочка
ОСОБА_7) однокімнатної квартири АДРЕСА_2
у додаток до приватизованої квартири
АДРЕСА_1 та відновлено в черзі на
отримання житла ОСОБА_1 зі складом сім'ї
чотири особи (він, дружина, син, дочка) з
23 вересня 1987 року в загальних списках
за № 894, у першочергових списках з 15
серпня 2007 року за № 1450 (ветеран праці).

Згідно частини 2 статті 99 КАС
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Як зазначено позивачем у
судовому засіданні, про прийняття
відповідачем спірного рішення він
дізнався лише у 2014 році під час
розгляду Калінінським районним судом
м. Горлівки цивільної справи за позовом
ОСОБА_6 про виселення.

З матеріалів справи
вбачається, що 29 листопада 2013 року
ОСОБА_1 була отримана під розпис
письмова вимога про виселення, в якій
зазначалося про прийняття виконкомом
Горлівської міської ради 18 вересня 2013
року спірного рішення, що
підтверджується копією поштового
повідомлення.

Жодних об'єктивних доказів
того, що позивач до цієї дати був
обізнаний про спірне рішення
виконавчого комітету Горлівської
міської ради відповідач суду не надав.

Тому суд вважає, що
адміністративний позов поданий до суду
в межах строку звернення до
адміністративного суду та з огляду на
положення частини 2 ст. 17 КАС України
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки стосується
публічно-правового спору, в якому
врегульовані нормативно визначеною
процедурою управлінські дії суб'єкта
владних повноважень, пов'язані з
реалізацією житлових прав фізичних
осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Повноваження сільських,
селищних, міських рад та її виконавчих
органів врегульовані Розділом ІІ
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" від 21 травня
1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР).

Згідно пункту 15 частини 1
статті 26 вказаного Закону питання щодо
скасування актів органів виконавчої
влади, які не відповідають Конституції
чи законам України, іншим актам
законодавства, рішенням ради,
прийнятим у межах її повноважень,
вирішуються виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради.

Отже законодавець закріпив
за органами місцевого самоврядування
право на зміну та скасування власних
рішень. Таке право випливає із
конституційного повноваження органів
місцевого самоврядування самостійно
вирішувати питання місцевого значення
шляхом прийняття рішень, що є
обов'язковими до виконання на
відповідній території, оскільки вони є
суб'єктами правотворчості, яка
передбачає право формування приписів,
їх зміну чи скасування.

У той же час у статті 3
Конституції України закріплено
принцип, за яким права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, яка
відповідає перед людиною за свою
діяльність.

Цей принцип знайшов своє
відображення у статті 74 Закону №
280/97-ВР, згідно з якою органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами.

Відповідно до статті 144
Конституції України органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території. Рішення органів
місцевого самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються у
встановленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду.

Статтею 24 Закону № 280/97-ВР
передбачено, що органи місцевого
самоврядування та їх посадові особи
діють лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, передбачені
Конституцією і законами України.

Згідно з частиною 10 статті 59 цього
Закону акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Конституційний Суд України у
своєму рішенні від 16 квітня 2009 року №
7-рп/2009 у справі за конституційним
поданням Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень
частини другої статті 19, статті 144
Конституції України, статті 25, частини
чотирнадцятої статті 46, частин першої,
десятої статті 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в України"
(справа про скасування актів органів
місцевого самоврядування) зазначив, що
органи місцевого самоврядування не
можуть скасовувати свої попередні
рішення, вносити до них зміни, якщо
відповідно до приписів цих рішень
виникли правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення. Це є
"гарантією стабільності суспільних
відносин" між органами місцевого
самоврядування і громадянами,
породжуючи у громадян впевненість у
тому, що їхнє існуюче становище не буде
погіршене прийняттям більш пізнього
рішення. Ненормативні правові акти
органу місцевого самоврядування є
актами одноразового застосування,
вичерпують свою дію фактом їхнього
виконання, тому вони не можуть бути
скасовані чи змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення.

Враховуючи, що на підставі
рішення виконавчого комітету
Горлівської міської ради від 18.02.2009
року № 190 "Про надання житлових
приміщень" виникли правовідносини,
пов'язані із реалізацією суб'єктивних
прав та охоронюваних законом інтересів
позивача щодо користування та
володіння житловим приміщенням у
вигляді квартири АДРЕСА_2, відповідач
не мав права скасовувати своє
попереднє рішення у даних
правовідносинах. Суд вважає, що в
даному випадку рішення виконавчого
комітету Горлівської міської ради від
18.02.2009 року № 190 "Про надання житлових
приміщень" є ненормативним правовим
актом одноразового застосування і воно
вичерпало свою дію фактом його
виконання, тому воно не може бути в
подальшому скасовано органом
місцевого самоврядування. Питання щодо
законності такого акту повинно
вирішуватися виключно в судовому
порядку.

За таких обставин, позивач
обґрунтовано звернувся до суду з даним
позовом.

Разом з тим, обираючи спосіб
захисту порушеного права позивача, суд
виходить з наступного:

Згідно ст. 162 КАС України при
вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково. Зокрема, у відповідності до п.
1 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про:
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення.

Зі змісту ст. 162 КАС України
випливає, що у разі задоволення позову
про визнання протиправним рішення
суб'єкта владних повноважень, суд
повинен зазначити про це в судовому
рішенні та застосувати один зі
встановлених законом способів захисту
порушеного права - або визнання
протиправним та скасування рішення,
або визнання його нечинним.

Такий спосіб захисту, як визнання
акта нечинним, як випливає з системного
аналізу статей 105, 162, 171 КАС України,
може стосуватися лише випадків
оскарження нормативно-правових актів.
Відмінність між встановленою судом
протиправністю актів індивідуальних
та нормативно-правових є істотною і
полягає, зокрема в моменті втрати
чинності такими актами. У разі визнання
протиправним індивідуальний акт є
таким, що не діє з моменту його
прийняття, а нормативно-правовий, якщо
інше не встановлено законом або не
зазначено судом, втрачає чинність
після набрання законної сили судовим
рішенням.

З огляду на наведене, суд
приходить до висновку про необхідність
задоволення позову ОСОБА_1 шляхом
визнання протиправним та скасування
рішення виконавчого комітету
Горлівської міської ради № 747 від 18
вересня 2013 року "Про скасування пункту
1.4 рішення виконкому міської ради від 18
лютого 2009 року № 190 "Про надання
житлових приміщень".

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення виконавчого комітету
Горлівської міської ради № 747 від 18
вересня 2013 року «Про скасування пункту
1.4 рішення виконкому міської ради від 18
лютого 2009 року № 190 «Про надання
житлових приміщень».

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
адміністративного суду Донецької
області шляхом подання апеляційної
скарги через Центрально-Міський
районний суд міста Горлівки протягом
десяти днів з дня оголошення постанови.
Особи, які беруть участь у справі і не
були присутні під час оголошення
постанови, мають право подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя:
Н. Ю.
Марченко