Справа № 2а-5498/12/1070
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 року
м. Київ К/800/49927/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Голяшкіна О.В., Логвиненка А.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
комунального виробничого підприємства
"Комунальник"

на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 14 грудня
2012року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 вересня
2013року

у справі №2а-5498/12/1070

за позовом державного комунального
виробничого підприємства "Комунальник"

до Державної екологічної
інспекції у Київській області

про визнання протиправними
дій, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2012 року державне
комунальне виробниче підприємство
"Комунальник" (далі по тексту ДКВП
"Комунальник") звернулось до суду з
позовом до Державної екологічної
інспекції у Київській області (далі по
тексту Екологічна інспекція), яким
просило визнати протиправними дії
відповідача щодо нарахування збитків,
заподіяних внаслідок самовільного
використання вод.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 14 грудня 2012
року у справі №2а-5498/12/1070, залишеною без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 вересня
2013 року у зазначеній справі, в
задоволені позову відмовлено.

При ухваленні рішень суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з
необґрунтованості позивачем своїх
вимог, оскільки за відсутність у
останнього спеціального дозволу на
користування надрами, у Екологічної
інспекції були підстави для
встановлення в акті перевірки
порушення ДКВП "Комунальник" норм
природоохоронного законодавства та
прийняття припису.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, ДКВП
"Комунальник" звернулось до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
права, просить вищезазначені судові
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

Справу розглянуто в попередньому
судовому засіданні з врахуванням
повноважень суду, встановлених
частиною 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права
і наданої ними правової оцінки
обставин у справі, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Екологічною інспекцією
проведено планову перевірку
дотримання вимог природоохоронного
законодавства ДКВП «Комунальник». Під
час проведення перевірки відповідачем
виявлені порушення вимог
законодавства та складений акт від 5-6
березня 2012 року, згідно якого
водоспоживання та водовідведення
позивачем здійснюється відповідно до
дозволу на спеціальне
водокористування № 106/17 від 13.04.2011 року,
термін дії з 13.04.2011 року до 01.01.2014 року.
Забір води здійснюється з підземних
джерел не більше -121,7 тис. м. куб./рік, 357,8
м. куб./добу. Скид стічних вод в
каналізаційні мережі КП БМР
«Білоцерківводоканал» - 91,7 тис. м.
куб./рік, згідно з угодою. Статистична
звітність форма №2 -ТП (водгосп)
ведеться. Ліміт забору води на 2012 рік
становить 12 218 м.куб./рік. Журнал
первинного обліку забраної води (ПОД- 11)
ведеться. На балансі підприємства
перебуває п'ять артезіанських
свердловин. Спеціальний дозвіл на
користування надрами (ліцензія),
передбачений статтею 23 Кодексу України
про надра - відсутній, за що передбачена
відповідальність за статтею 65 Кодексу
України про надра, та статтею 47 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення.

На підставі виявлених порушень
відповідачем прийнято припис та
зобов'язано позивача на протязі 10 днів
розробити план заходів по усуненню
недоліків і затвердити його
відповідним наказом, копію якого разом
з копією плану заходів представити в
Екологічну інспекцію, отримати
спеціальний дозвіл на користування
надрами (ліцензію).

Також відповідачем складено та
направлено рекомендованим листом
позивачу претензію №59 про
відшкодування збитків у сумі 3 601 788,02
грн., заподіяних державі внаслідок
самовільного використання води із
підземних джерел, якою також
Підприємству запропоновано на
добровільних засадах в місячний термін
внести вказану суму на відшкодування
заподіяних збитків та повідомлено, що в
разі відмови від добровільного
відшкодування шкоди або
неповідомлення про результати
розгляду претензії у порядку та строки,
передбачені статтями 7-9 Господарського
процесуального кодексу України,
Інспекція звернеться з позовною заявою
щодо примусового стягнення суми
заподіяних збитків.

Переглядаючи судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, з
урахуванням доводів касаційної скарги,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
виходить з наступного.

Згідно статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно частини 1 статті 23 Кодексу
України про надра встановлено, що
землевласники і землекористувачі в
межах наданих їм земельних ділянок
мають право без спеціальних дозволів
та гірничого відводу видобувати для
своїх господарських і побутових потреб
корисні копалини місцевого значення і
торф загальною глибиною розробки до
двох метрів, підземні води для власних
господарсько-побутових потреб,
нецентралізованого та
централізованого (крім виробництва
фасованої питної води)
господарсько-питного водопостачання,
за умови що продуктивність водозаборів
підземних вод не перевищує 300 кубічних
метрів на добу, та використовувати
надра для господарських і побутових
потреб.

Відповідно до статті 17 Закону України
«Про питну воду та питне
водопостачання», підприємство питного
водопостачання провадить свою
діяльність відповідно до порядку
спеціального водокористування,
пов'язаного із застосуванням
водопровідних мереж, споруд, технічних
пристроїв для забору води
безпосередньо з водних об'єктів.

Спеціальне водокористування
здійснюється на підставі дозволу, який
видається у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

У дозволі на спеціальне
водокористування визначаються ліміти
та строки спеціального
водокористування.

Строки спеціального водокористування
встановлюються органом, який видає
дозвіл на спеціальне водокористування.

У разі використання підземних вод для
питного водопостачання відповідне
підприємство повинне одержати згідно з
законом дозвіл на користування
надрами.

Судова колегія Вищого
адміністративного суду України
зазначає, що за доведеності факту
продуктивності водозабору підземних
вод ДКВП «Комунальник», яке перевищує
300 кубічних метрів на добу, у
Екологічної інспекції були наявні
підстави для висновку про порушення
позивачем вимог природоохоронного
законодавства.

В касаційній скарзі ДКВП «Комунальник»
вказує наступне. При під час виявлення
відповідачем порушення статті 23
Кодексу України про надра, Екологічна
інспекція мала право нарахувати збитки
за використання водних ресурсів при
відсутності спеціального дозволу на
користування надрами, чого зроблено не
було. Натомість вона нарахувала збитки
за використання води без дозволу на
спеціальне водокористування.

Відповідно до пункту 1.2 Методики
розрахунку розмірів відшкодування
збитків, заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів», затвердженої Наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України 20.07.2009
року №389, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 14 серпня
2009 за №767/16783, методика встановлює
порядок визначення розмірів
відшкодування збитків, заподіяних
державі внаслідок порушення
законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів у разі: самовільного
використання водних ресурсів при
відсутності дозвільних документів
(дозволу на спеціальне
водокористування та/або спеціального
дозволу на користування надрами
(підземні води)).

За норми вказаної методики суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про відсутність порушення
відповідачем вимог при розрахунку
розміру збитків.

З огляду на викладене рішення судів про
відмову у задоволенні позовних вимог
ґрунтуються на правильному
застосуванні норм матеріального права.

В обґрунтування касаційної скарги ДКВП
«Комунальник» фактично покладені
доводи, які зводяться до переоцінки
доказів у справі та не свідчать про
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
вважає, що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених в
оскаржуваних судових рішеннях, вони
ґрунтуються на вимогах норм
матеріального та процесуального
законодавства, підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу комунального
виробничого підприємства "Комунальник"
- відхилити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 14 грудня 2012
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 вересня
2013 року у справі №2а-5498/12/1070 - залишити
без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та у
порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: