Справа № 2а-3157/11
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року
Справа № 15270/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Богородчанському районі
Івано-Франківської області на
постанову Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від
4.07.2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Богородчанському районі
Івано-Франківської області про
перерахунок та виплату додаткової
пенсії та щомісячної компенсації,

В С Т А Н О
В И В :

26 травня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в
Богородчанському районі
Івано-Франківської області про
перерахунок та виплату додаткової
пенсії та щомісячної компенсації.

Позивачка посилалася на те, що їй як
особі, яка віднесена до 2 категорії
осіб, постраждалих внаслідок аварії на
ЧАЕС, у відповідності до ст. 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
повинна проводитись виплата
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком. Однак, як вказує
позивачка, відповідач виплачував
додаткову пенсію у значно меншому
розмірі.

Позивачка просила зобов'язати
відповідача провести перерахунок та
виплату додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю в розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком у
відповідності до ст. 51 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» починаючи
з 1.01.2010 року.

Крім того позивачка просила суд
зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату щомісячної
компенсації у зв'язку з втратою
годувальника відповідно до ст. 52 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
починаючи з 1.01.2010 року.

Ухвалою Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від
30.05.2011 року адміністративний позов
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Богородчанському районі
Івано-Франківської області про
перерахунок та виплату додаткової
пенсії та щомісячної компенсації за
період з 1.01.2010 року по 25.11.2010 року
залишено без розгляду.

Постановою Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від
4.07.2011 року, яка прийнята в порядку
скороченого провадження, позов
задоволено.

Визнано неправомірними дії
відповідача та зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Богородчанському районі
Івано-Франківської області нарахувати
та виплатити ОСОБА_1 додаткову пенсію
за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі
30 % мінімальної пенсії за віком та
щомісячну компенсацію у разі втрати
годувальника в розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком згідно ст. 51, 52, 53 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
починаючи з 26.11.2010 року, з врахуванням
виплачених сум.

Постанову допущено до негайного
виконання в повному обсязі.

Постанову суду першої інстанції
оскаржило управління Пенсійного фонду
України в Богородчанському районі
Івано-Франківської області, подавши на
неї апеляційну скаргу.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає,
що постанова суду першої інстанції є
необґрунтована та винесена з
порушенням норм матеріального права.

Апелянт звертає увагу на те, що
управління Пенсійного фонду України в
Богородчанському районі
Івано-Франківської області не є
розпорядником бюджетних коштів, тому
нарахування та виплата позивачці
пенсії здійснювались в межах виділених
на це коштів та згідно чинного на
момент проведення виплати бюджетного
законодавства. Крім цього, апелянт
вказує на те, що суд першої інстанції
безпідставно до спірних правовідносин
застосував положення ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Апелянт просить скасувати постанову
Богородчанського районного суду
Івано-Франківської області від 4.07.2011
року та прийняти нове рішення, яким
відмовити позивачці у повному обсязі
заявлених позовних вимог.

Оскільки, клопотань від осіб, які
беруть участь у справі, про розгляд
справи за їх участю не поступило, тому,
суд апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду
даної справи.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід задовольнити
частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачка є особою, яка постраждала
внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС
2 категорії, а тому відповідач
зобов'язаний провести перерахунок та
виплату їй пенсії відповідно до ст. 51
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Крім того, позивачка має
право на отримання щомісячної
компенсації у разі втрати годувальника
згідно ст. 52 Закону.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права та є
правильними з огляду на наступне.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 2 категорії та є
дружиною померлого громадянина із
числа (ліквідаторів, потерпілих)
категорії 1А, смерть якого пов'язана з
Чорнобильською катастрофою, що
підтверджується відповідними
посвідченнями (а.с. 3).

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (тут та
далі в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
додаткова пенсія за шкоду заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до
категорії 2 призначається у розмірі 30
процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ст. 52 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», щомісячна
компенсація в разі втрати годувальника
призначається на кожного
непрацездатного члена сім'ї, який був
на його утриманні, в розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком
незалежно від пенсії, передбаченої
законодавством України. Право на
щомісячну компенсацію в разі втрати
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи мають непрацездатні члени
сім'ї годувальника, які були на його
утриманні. При цьому дітям щомісячна
компенсація призначається незалежно
від того, чи були вони на утриманні
годувальника. Члени сім'ї, які
вважаються непрацездатними і
утриманцями, визначаються відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, та
щомісячна компенсація сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи виплачуються повністю
незалежно від заробітку, пенсії чи
іншого доходу.

Частиною третьою ст. 67 цього ж Закону
визначено, що у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до ст. 54 цього
Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4,
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового прожиткового
мінімуму.

Враховуючи наведені положення Закону,
суд апеляційної інстанції
погоджується із висновком суду першої
інстанції про наявність у позивачки
права на отримання додаткової пенсії
за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 30
% мінімальної пенсії за віком та
щомісячної компенсації у разі втрати
годувальника.

Із матеріалів справи видно, що
відповідач виплату додаткової пенсії
та щомісячної компенсації у разі
втрати годувальника позивачці
здійснював у значно меншому розмірі, а
тому суд першої інстанції прийшов до
правильного та обґрунтованого
висновку про протиправність дій
відповідача та зобов'язання його
здійснити нарахування та виплату
позивачці додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю, у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком та
щомісячної компенсації у разі втрати
годувальника в розмірі 50 % мінімальної
пенсії за віком починаючи з 26.11.2010 року.

Також, суд першої інстанції правильно
вказав, що нарахування та виплату
позивачці додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю та щомісячної
компенсації у разі втрати
годувальника, відповідачу слід проводи
з урахуванням положень ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки чинним законодавством
України розмір мінімальної пенсії за
віком визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, в системі національного
законодавства немає. Відсутність
іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в
реалізації позивачем конституційної
гарантії та права на додаткову пенсію
за шкоду заподіяну здоров'ю та
щомісячну компенсацію у разі втрати
годувальника виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтею 51, 52 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Суд апеляційної інстанції не може
взяти до уваги посилання апелянта на
те, що відповідач не є розпорядником
бюджетних коштів, а фінансування
виплат, пов'язаних із застосуванням
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» проводиться із державного
бюджету, оскільки відсутність
фінансування з державного бюджету
коштів на витрати пов'язані із виплатою
позивачу передбачених Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» виплат, не
може бути підставою для невиконання
вимог Закону.

Дана правова позиція суду,
узгоджується із практикою
Європейського суду з прав людини, який
у своєму рішенні від 08.11.2005 року в
справі «Кечко проти України» зазначив,
що держава самостійно визначає, які
надбавки виплачувати своїм
працівникам з бюджету. Держава може
вводити, припиняти або закінчувати
виплату цих надбавок. Проте, якщо
правове положення, що діє, передбачає
виплату певних надбавок, і дотримані
всі вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» суди при розгляді справ,
практику Європейського Суду з прав
людини, застосовують як джерело права.

Однак, суд першої інстанції
безпідставно звернув до негайного
виконання постанову у повному обсязі,
оскільки відповідно до припису п.1 ч.1
ст.256 КАС України, який є спеціальним
для виконання, постанови суду у
справах, зазначених у п.2 ч.1 ст.1832 КАС
України, негайно виконуються постанови
суду про присудження виплат пенсій,
інших періодичних платежів з
Державного бюджету України або
позабюджетних державних фондів - у
межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки судом першої інстанції
правильно вирішено спір по суті, але із
помилковим застосуванням норм
процесуального права, то у
відповідності до ст. 201 КАС України,
оскаржену постанову слід змінити.

Керуючись ст. 195, ст. 197, ст. 198, ст. 201, ст.
205, ст. 207, ст. 254 КАС України, апеляційний
суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Богородчанському районі
Івано-Франківської області
задовольнити частково.

Постанову Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від
4.07.2011 року по справі № 2а-3157/11 змінити.

На підставі п.1 ч.1 ст. 256 КАС України
допустити зазначену постанову до
негайного виконання у межах суми
стягнення за один місяць.

В решті постанову Богородчанського
районного суду Івано-Франківської
області від 4.07.2011 року по справі
№2а-3157/11 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М. Старунський