Справа № 825/732/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 825/732/14
Головуючий у 1-й інстанції: Клопот С.Л.
Суддя-доповідач: Степанюк
У Х В А Л А

Іменем України

05 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В.,
Шурка О.І.,

при секретарі -
Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної реєстраційної служби
України на постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від
20.03.2014 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сівер-Буд» до Державної реєстраційної
служби України, третя особа -
реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві, про
скасування рішення та зобов'язання
вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Сівер-Буд» (далі -
Позивач, ТОВ «Сівер-Буд») звернулося до
Чернігівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної реєстраційної служби
України (далі - Відповідач, ДРС України),
третя особа - реєстраційна служба
Головного управління юстиції у м.
Києві, про: визнання протиправним та
скасування рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно ДРС
України від 11.11.2013 року № 7790653;
зобов'язання Відповідач зареєструвати
за Позивачем право власності на
машиномісце № 24 в будинку 23-А по вул.
Вєтрова у м. Києві; зобов'язання ДРС
України видати ТОВ «Сівер-Буд»
свідоцтво про право власності на
машиномісце № 24 в будинку 23-А по вул.
Вєтрова у м. Києві.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 20.03.2014 року
адміністративний позов задоволено
частково: визнано протиправним та
скасовано рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно ДРС
України Сіволіна М.Ю. від 11.11.2013 року №
7790653. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено повністю. При цьому
суд першої інстанції виходив з того, що
Відповідачем неправомірно відмовлено
Позивачу у державній реєстрації права
власності на нерухоме майно, оскільки
ДРС України не було надано жодних
доказів правомірності рішення про
відмову.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, Відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою відмовити у задоволенні
позовних вимог повністю. При цьому
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
судового розгляду справи, у судове
засідання не прибули, а тому справа
розглядалася у порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами у відповідності до ст. 197
КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, повно та всебічно
дослідивши обставини справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої
інстанції, рішенням Господарського
суду м. Києва від 27.08.2012 року у справі №
5011-51/2158-2012, яке набрало законної сили,
визнано майнові права Позивача,
зокрема, право на оформлення у
власність об'єкта нерухомого майна,
машиномісця 24 в будинку № 23-а по вул.
Вєтрова у м. Києві (далі - машиномісце 24).
Крім того, зобов'язано комунальне
підприємство з питань будівництва
житлових будинків «Житлоінвестбуд -
УКБ» (далі - КП «Житлоінвестбуд - УКБ»)
передати, зокрема, вищезазначене
нерухоме майно ТОВ «Сівер-Буд» за актом
приймання передачі, а також документи,
необхідні для оформлення права
власності на зазначений об'єкт, а саме
технічні паспорти, довідку про
виконання інвестором умов
інвестиційного договору № 1/Н від 26.06.2002
року, що підтверджує фінансування
Позивачем вказаних об'єктів
будівництва в порядку інвестиційної
участі.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ
«Сівер-Буд» зверталося до Державної
реєстраційної служби України із заявою
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень для проведення державної
реєстрації права власності, форма
власності: приватна, на машиномісце, що
розташоване за адресою: м. Київ, вул.
Вєтрова, буд. 23-а, гараж № 24.

Рішенням від 11.11.2013 року № 7790653 заявнику
відмовлено у державній реєстрації
права власності (далі - Рішення). В
обґрунтування прийнятого рішення
державний реєстратор зазначив, що
подані документи не відповідають
вимогам Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» та не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, оскільки рішенням
Господарського суду м. Києва від 27.08.2012
року у справі № 5011-51/2158-2012 не визнано
право власності на об'єкт нерухомого
майна, а визнано майнові права та право
на оформлення у власність, а в договорі
оренди земельної ділянки відсутній
кадастровий номер земельної ділянки,
яка передається в оренду.

На підставі встановлених вище
обставин, виходячи з системного
аналізу приписів ст. 55 Конституції
України, ст. ст. 2, 4, 15, 16, 19, 24 Закону
України «Про державну реєстрацію прав
на нерухоме майно та їх обтяжень», п. п.
16, 23 Порядку державної реєстрації прав
на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 року № 703, в
редакції, що діє з 01.01.2013 року, суд
першої інстанції дійшов висновку про
неправомірність відмови Відповідача у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень на вищевказаний об'єкт
нерухомого майна, оскільки, по-перше,
Відповідачем не надано доказів, якими
підтверджується правомірність
оскаржуваного рішення, по-друге, таким
Рішенням ДРС України ставить під
сумнів судове рішення, яке набрало
законної сили і яким встановлено
окрему підставу для реєстрації права
власності на відповідний об'єкт
нерухомого майна.

З таким висновком суду першої
інстанції не можна не погодитися з
огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації, їх обтяжень
визначені Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (далі -
Закон).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: право власності на нерухоме
майно.

Приписами ч. 3 ст. 16 Закону закріплено,
що разом із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень у
паперовій формі подаються оригінали
документів, необхідних для державної
реєстрації прав та їх обтяжень, їх
копії, засвідчені в установленому
порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 року № 703 затверджено Порядок
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (далі - Порядок).

Положеннями п. 26 Порядку визначено, що
для проведення державної реєстрації
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

Згідно пп. 10 п. 27 Порядку документами, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, є
рішення суду, що набрало законної сили,
щодо права власності та інших речових
прав на нерухоме майно.

З аналізу приписів пп. 10 п. 27 Порядку
вбачається, що виникнення права
власності на нерухоме майно може
підтверджуватися рішенням суду, що
набрало законної сили, щодо права
власності. При цьому приписами пп. 10 п. 27
Порядку не закріплено обов'язкового
зазначення у резолютивній частині
рішення визнання судом права власності
за конкретною особою, оскільки
виникнення права власності може бути
підтверджено судом у зв'язку із
розглядом інших похідних позовних
вимог та випливати із суті рішення.

Як вірно зауважено судом першої
інстанції, рішенням Господарського
суду м. Києва від 27.08.2012 року визнано,
зокрема, право Позивача на оформлення у
власність машиномісця 24 в будинку,
зобов'язання КП «Житлоінвестбуд - УКБ»
передати вищезазначене нерухоме майно
ТОВ «Сівер-Буд» за актом приймання
передачі, а також передати Позивачу
документи, необхідні для оформлення
права власності на зазначений об'єкт, а
саме: технічні паспорти, довідку про
виконання інвестором умов
інвестиційного договору № 1/Н від 26.06.2002
року (далі - Інвестиційний договір).

Отже, Господарським судом м. Києва було
встановлено факт виконання інвестором
(ТОВ «Сівер-Буд») Інвестиційного
договору.

Згідно п. 3.1.11 Інвестиційного договору
та п. 1 Додаткової угоди № 1 до
Інвестиційного договору від 18.07.2005
року, КП «Житлоінвестбуд - УКБ»
зобов'язується передати Позивачу на
підставі акту приймання-передачі
закінчений будівництвом об'єкт
(будівлі, що розташовані у м. Києві за
адресами: вул. Вєтрова, 23, та вул.
Вєтрова 23-А).

Положеннями п. 3.1.12 Інвестиційного
договору визначено, що КП
«Житлоінвестбуд - УКБ» зобов'язується
забезпечити оформлення у відповідних
органах документів, що необхідні
відповідно до вимог діючого
законодавства, для оформлення ТОВ
«Сівер-Буд» права власності на
вищезазначені будівлі.

Таким чином, оскільки виконання
Позивачем Інвестиційного договору є
підставою (згідно положень останнього)
для набуття ТОВ «Сівер-Буд» права
власності, зокрема, на машиномісце 24, то
встановлення у судовому рішенні від
27.08.2012 року факту виконання Позивачем
умов даного договору є фактичним
визнанням права власності ТОВ
«Сівер-Буд» на дане машиномісце.

Крім того, необхідно зауважити, що
визнання у судовому рішенні права
Позивача на оформлення у власність
вищевказаного об'єкта нерухомого майна
забезпечує можливість реєстрації
визнаного права власності на таке
майно в органах ДРС України.

Приписами п. 4 ч. 1 ст. 15 Закону
закріплено, що у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено у разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Отже, враховуючи наявність рішення
суду, що набрало законної сили, яким
підтверджено факт існування
укладеного в установленому законом
порядку договору, предметом якого є
нерухоме майно, права щодо якого
підлягають державній реєстрації, та
яким фактично визнано право власності
ТОВ «Сівер-Буд» на машиномісце 24,
рішення Відповідача щодо відмови
Позивачу у державній реєстрації прав
та їх обтяжень з підстав неможливості
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують є
необґрунтованим.

Крім того, судова колегія погоджується
з висновками суду першої інстанції про
безпідставність позовних вимог щодо
зобов'язання Відповідач зареєструвати
за Позивачем право власності на
машиномісце 24 та видати ТОВ «Сівер-Буд»
свідоцтво про право власності на
останнє, з огляду на наступне.

Як випливає зі змісту Рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2
стосовно здійснення адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень, прийнятої Комітетом
Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді та ч.
3 ст. 2 КАС України, перевіряючи рішення,
дію чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень адміністративний суд не
втручається у дискрецію (вільний
розсуд) суб'єкта владних повноважень
поза межами перевірки за критеріями,
передбаченими ст. 2 КАС України.

Таким чином, задоволення вищевказаних
позовних вимог є формою втручання в
дискреційні повноваження Відповідача
та виходить за межі завдань
адміністративного судочинства, а тому
колегія суддів повністю погоджується,
що такі вимоги задоволенню не
підлягають.

Разом з тим, судова колегія критично
оцінює твердження Апелянта про те, що
ДРС України не є належним відповідачем
у справі, оскільки оскаржуване Рішення
було прийнято не Відповідачем, а
державним реєстратором Сіволіном М.Ю.
як суб'єктом владних повноважень, з
огляду на наступне.

Приписами ч. 1 ст. 52 КАС України суд
першої інстанції, встановивши, що з
адміністративним позовом звернулася
не та особа, якій належить право вимоги,
або не до тієї особи, яка повинна
відповідати за адміністративним
позовом, може за згодою позивача
допустити заміну первинного позивача
або відповідача належним позивачем або
відповідачем, якщо це не потягне за
собою зміни підсудності
адміністративної справи.

Отже, вищевикладеними положеннями КАС
України не закріплено обов'язку суду
першої інстанції щодо заміни
відповідача, якщо судом не встановлено,
що позивач звернувся з позовом не до
тієї особи.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону державним
реєстратором може бути громадянин
України, який має вищу юридичну освіту,
стаж юридичної роботи не менш як два
роки. У випадку, передбаченому цим
Законом, державним реєстратором є
нотаріус як спеціальний суб'єкт, на
якого покладаються функції державного
реєстратора прав на нерухоме майно.

Крім того, згідно пп. 1 п. 3 Положення про
Державну реєстраційну службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2011 року № 401/2011 (далі -
Положення), основними завданнями
Укрдержреєстру є: 1) реалізація
державної політики у сферах державної
реєстрації актів цивільного стану,
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, державної реєстрації
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, реєстрації (легалізації)
об'єднань громадян, інших громадських
формувань, статутів фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, якщо їх
реєстрація передбачена законами,
статуту територіальної громади міста
Києва, друкованих засобів масової
інформації та інформаційних агентств
як суб'єктів інформаційної діяльності.

Приписами пп. 2 п. 5 Положення
закріплено, що Укрдержреєстр з метою
організації своєї діяльності здійснює
добір кадрів в апарат Укрдержреєстру
та на керівні посади в структурні
підрозділи територіальних органів
Мін'юсту України, що забезпечують
реалізацію повноважень
Укрдержреєстру, на підприємствах, в
установах, організаціях, що належать до
сфери його управління, формує кадровий
резерв на відповідні посади.

Відповідно до абзаців 1-2 п. 13
Положення граничну чисельність
державних службовців та працівників
Укрдержреєстру затверджує Кабінет
Міністрів України. Структуру апарату
Укрдержреєстру затверджує Голова
Укрдержреєстру за погодженням із
Міністром юстиції України.

З комплексного аналізу
вищевикладених положень вбачається, що
державні службовці, які входять до
апарату Укрдержреєстру забезпечують
реалізацію повноважень останнього та
виконання завдань, які поставлені
перед ДРС України.

Разом з тим, положеннями ч. 2 ст. 200 КАС
України закріплено, що не може бути
скасовано правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.

Зважаючи на те, що суд апеляційної
інстанції погодився з висновками
Чернігівського окружного
адміністративного суду щодо
неправомірності Рішення, то підстави
для скасування оскаржуваної постанови
відсутні.

Таким чином суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення із додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право, зокрема, залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін.

Згідно приписів ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія суддів із наведеними
висновками суду першої інстанції
погодилась, оскільки вони знайшли своє
підтвердження в ході апеляційного
розгляду справи. Судом було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу - залишити без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
реєстраційної служби України -
залишити без задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 20.03.2014 року
у справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Сівер-Буд» до
Державної реєстраційної служби
України, третя особа - реєстраційна
служба Головного управління юстиції у
м. Києві, про скасування рішення та
зобов'язання вчинити дії, - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі. Касаційна скарга на
судові рішення подається в порядку та
строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС
України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя
Степанюк А.Г.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.