Справа № 750/6583/13-а
Суддя: Рахманкулова І. П.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/6583/13-а
Провадження № 2-а/750/346/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року
м.
Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у
складі судді Рахманкулової І.П.,
розглянувши у порядку скороченого
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Чернігові ради про
визнання неправомірними дій,
зобов'язання нарахувати та виплатити
одноразову компенсацію за шкоду
здоров'ю внаслідок Чорнобильської
катастрофи,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Чернігові ради, в якому
просить визнати неправомірними дії та
зобов'язати відповідача здійснити
нарахування та виплату одноразової
компенсації за шкоду, заподіяну
здоров'ю в розмірі 30 мінімальних
зарплат відповідно до ч.1 ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Представник відповідача подав
заперечення на позов, в якому просить
відмовити позивачу у задоволенні
позову, посилаючись на те, що при
призначенні ОСОБА_1 одноразової
компенсації застосовувалися розміри
компенсації, передбачені постановою
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996
року №836 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а саме
інвалідам 3 групи - 189,60 грн. Виплата
даної допомоги позивачу проведена
30.12.2013 року.

Вивчивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що розпорядженням
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Чернігові ради від 31.07.2013
року позивачу призначена компенсація
як учаснику ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС 1
категорії 3 групи інвалідності
відповідно до ч.1 ст. 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в розмірі 189
грн. 60 коп., яка була профінансована
30.12.2013 року.

Відповідач у запереченнях на позов
зазначив, що розмір компенсації
визначений постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року №836
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Позивач перебуває на обліку в
управлінні як учасник ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії 3
групи інвалідності.

Відповідно ч.1 ст.48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
передбачено виплату одноразової
компенсації учасникам ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи у розмірі 30 мінімальних
заробітних плат.

Згідно ст.22 Конституції України
конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Виходячи із загальних засад пріоритету
законів над підзаконними актами при
вирішенні цього спору, суд приходить до
висновку, що при розрахунку
одноразової компенсації мають
враховуватися вимоги Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Посилання відповідача на те, що при
призначенні позивачу одноразової
компенсації відповідач керувався саме
нормами чинного законодавства
спростовується запереченнями
відповідача, з яких вбачається, що
одноразова компенсація призначена
позивачу у розмірі, визначеному
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.07.1996 року №836 «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Конституційного суду України
у справі за конституційним поданням
правління Пенсійного фонду України
щодо офіційного тлумачення положень
статті 1, частини першої, другої та
третьої статті 95, частини другої статті
96, пунктів 2,3,6 статті 116, частини другої
статті 124, частини першої статті 129
Конституції України, пункту 5 частини
першої статті 4 Бюджетного кодексу
України, пункту 2 частини першої статті
9 Кодексу адміністративного
судочинства України в системному
зв'язку з окремими положеннями
Конституції України від 25 січня 2012 року
№ 3 - рп/2012 встановлено, що нормативно -
правові акти Кабінету міністрів
України, якими регулюються бюджетні
відносини, зокрема питання соціального
захисту за рахунок Державного бюджету
України, є складовою бюджетного
законодавства відповідно до пункту 5
частини першої статті 4 Бюджетного
кодексу України. Отже, суди загальної
юрисдикції України під час вирішення
справ щодо соціального захисту прав
громадян повинні застосовувати
нормативно - правові акти Кабінету
Міністрів України, прийняті на
підставі і на виконання Бюджетного
кодексу України, інших законів України,
в тому числі закону про Державний
бюджет України на відповідний рік.

Проте, на час призначення позивачу
компенсація як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1 категорії 3 групи інвалідності
відповідно до ч.1 ст. 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" Кабінет
Міністрів України не приймав
відповідної постанови щодо порядку та
розміру виплати такої компенсації у 2013
році, а тому відповідач повинен був
керуватися вимогами Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд вважає, що при
визначенні суми компенсації
позивачеві застосуванню підлягає ч.1
ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", з якої вбачається, що під
час визначення розміру виплат за
основу їх нарахування береться
мінімальна заробітна плата, а не
постанова Кабінету Міністрів України
від 26.07.1996 року №836 «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
яка істотно звужує обсяг встановлених
законом прав позивача.

Крім того, розмір виплат, передбачений
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.07.1996 року №836 «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
не відповідає визначеному Законом
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" розміру,
кратному мінімальній заробітній платі,
яка збільшувалась в різні часи у
зв'язку із зростанням розміру
мінімальної заробітної плати на
відповідні роки. При цьому надання
законодавцем Кабінету Міністрів
України права визначати порядок виплат
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, не означає,
що останній, встановлюючи такий
порядок, може допустити звуження
змісту та обсягу прав таких осіб,
встановлених цим же Законом. Тобто,
Кабінет Міністрів України повинен був
встановити зазначений порядок не
порушуючи положень цього Закону.

Отже, відповідач, здійснивши
призначення і виплату позивачу у 2013
році одноразової компенсації у
розмірі, передбаченому постановою
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996
року №836 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» порушив
права позивача на отримання
одноразової компенсації у розмірі,
встановленому Законом України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", положення
якого мають пріоритет над підзаконним
нормативним правовим актом та були
чинними на момент призначення і
виплати позивачу компенсації, а тому
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 11 КАС України суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне задовольнити вимоги
позивача шляхом визнання
неправомірними дій відповідача та
зобов"язання відповідача здійснити
перерахунок одноразової компенсації у
розмірі, встановленому законом.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 3, 11, 94, 99, 100, 158 - 163, 183-2, 186 КАС
України, суд,-

п о с т а н о в и в :

позовні вимоги задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради щодо нарахування ОСОБА_1
одноразової компенсації учасникам
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,
які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи у розмірі
меншому, ніж передбачено ч.1 ст.48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Зобов"язати Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради здійснити ОСОБА_1 нарахування
одноразової компенсації учасникам
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,
які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи розмірі,
встановленому ч.1 ст.48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", тобто у
розмірі 30 мінімальних заробітних плат
та здійснити відповідні виплати за
відрахуванням виплачених сум.

Постанова за результатами
скороченого провадження може бути
оскаржена до Київського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів,
які обчислюються з моменту отримання
копії постанови.

Суддя: