Справа № 437/14293/13-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" червня 2014 р. м. Київ
К/800/8851/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Гончар Л.Я., Логвиненка А.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу
Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради на постанову
Ленінського районного суду м.
Луганська від 04 грудня 2013 року та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 04 лютого 2014
року

справа № 437/14293/13-а

за позовом ОСОБА_2

до Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради

про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
Ленінського районного суду м.
Луганська з адміністративним позовом
до Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради про визнання
неправомірними дії відповідача щодо
відмови перерахувати та виплатити
державну допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку та зобов'язання здійснити
перерахунок та виплату на її користь
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку з 22.12.2011
по день прийняття рішення.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Луганська від 25.11.2013 позовні вимоги
ОСОБА_2 за період з 22.12.2011 по 16.03.2013
включно залишено без розгляду у зв'язку
з пропуском строку звернення до суду.

Постановою Ленінського районного суду
м. Луганська від 04.12.2013, залишеною без
змін ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 04.02.2014,
позов задоволено. Визнано
неправомірними дії Департаменту з
питань праці та соціального захисту
населення Луганської міської ради щодо
відмови в перерахунку та виплаті
ОСОБА_2 допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку,
виходячи з розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
дітей віком до 6 років.

Зобов'язано Департамент з питань праці
та соціального захисту населення
Луганської міської ради здійснити
донарахування та виплату ОСОБА_2
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
виходячи з розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
дітей віком до 6 років на відповідний
період, з 17.03.2013 по 29.11.2013, з урахуванням
проведених виплат.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій,
Департамент з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради оскаржив їх у
касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказані судові акти з
мотивів порушення названими судами
норм матеріального права та прийняти
нове рішення у справі - про відмову у
задоволенні позову.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, установленому пунктом 1
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
процесуального та матеріального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та перебуває у відпустці
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

ОСОБА_2 у зв`язку з народженням дитини
перебуває на обліку у Департаменті та
отримує допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку у
розмірі 130 грн. щомісяця без врахування
сукупного доходу сім'ї, як
незастрахована особа.

В серпні 2013 року позивач зверталася до
Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради з питання
виплати допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку у
розмірі, не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом, на що
отримала відмову відповідача.

Відповідно до частини першої статті 4
Закону України від 21.11.1992 № 2811-ХII «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин; далі - Закон № 2811-XII)
покриття витрат на виплату державної
допомоги сім'ям з дітьми здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України у вигляді субвенцій до
місцевих бюджетів.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28.12.2007 №
107-VI «Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» (далі -
Закон № 107-VI) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися,
зокрема, Законом України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми». Розмір
допомоги також визначався цим Законом.
Зокрема, статтею 15 Закон № 2811-ХІІ
передбачалося, що допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Законом № 107-VI були внесені зміни до
статті 15 Закону № 2811-ХІІ та викладено
її текст в наступній редакції:
«допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень».

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI
передбачалось, що вказані норми діють
до 31.12.2008.

Таким чином, з 01.01.2009 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону №
2811-ХІІ.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27.12.2001 № 1751 саме на
виконання Закону № 2811-ХІІ (пункт 1).
Новий акт уряду на виконання таких
приписів не приймався.

Новий розмір і порядок виплати
допомоги Кабінетом Міністрів України
не визначалися.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
22.04.2014 № 21-73а14.

Згідно зі статтею 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення
з мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначені норми права,
та для всіх судів України. Суди
зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність з рішенням
Верховного Суду України.

Ураховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновком суддів
попередніх інстанцій, що статтею 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» (яка є чинною на
теперішній час) встановлено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Зважаючи на викладене, доводи
касаційної скарги спростовуються вище
переліченими нормами права та
установленими обставинами справи, у
зв'язку з чим відсутні підстави для її
задоволення та скасування рішення
судів попередніх інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Департаменту з питань
праці та соціального захисту населення
Луганської міської ради залишити без
задоволення.

Постанову Ленінського районного суду
м. Луганська від 04 грудня 2013 року та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 04 лютого 2014
року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.