Справа № 2а-6029/12/1470
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" червня 2014 р. м. Київ
К/800/39218/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за касаційною
скаргою Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 15 січня 2013
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18 червня 2013
року у справі № 2а-6029/12/1470 за позовом
ОСОБА_4 до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області, третя особа -
Чорноморська сільська рада
Очаківського Миколаївської області,
про визнання незаконними та
скасуванням припису,-

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернулась
до суду із позовом до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області (далі
- Інспекція) про визнання незаконними
та скасуванням припису №210 від 06.07.2012
року, постанови № 645 від 21.07.2012 року,
припису №388 від 24.09.2012 року, постанови
№828 від 09.10.2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскільки оскаржувані приписи та
постанови ухвалені відповідачем з
порушенням вимог ст.ст. 34, 36 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» та Кодексу
України про адміністративні порушення,
вони є протиправними та такими, що
порушують законні права та інтереси
позивача і підлягають скасуванню.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 15 січня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18 червня 2013
року, позов задоволено: визнано
протиправними та скасовано постанову
відповідача №828 від 09.10.2012 року про
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності,
припис Інспекції №388 від 24.09.2012 року,
припис Інспекції №210 від 06.07.2012 року в
частині вимоги про оформлення
дозвільних документів на елінг.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, у
якій просить їх скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволені
позову

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, в липні 2012 року
в результаті проведення перевірки
відповідачем щодо дотримання вимог
законодавства у сфері містобудування
складено акт відносно ОСОБА_4, яким
встановлено, що на території її
земельної ділянки без реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт збудовано дві
господарські будівлі невизначеного
призначення, також без реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт збудовано за межами
ділянки над поверхнею Бейкушського
лиману - елінг. На підставі вказаного
акту 06.07.2012р. відповідачем було
винесено припис №210 про усунення
порушень у сфері містобудівної
діяльності шляхом оформлення
дозвільних документів на збудовані
об'єкти та прийнято постанову №645 про
адміністративне правопорушення, якою
накладено штраф в сумі 8500 грн., який був
сплачений позивачем в добровільному
порядку 17.09.2012р.

В подальшому, Інспекцією проведена
повторна перевірка дотримання вимог
законодавства у сфері містобудування,
якою було встановлено, що позивач не
виконала припис №210 від 06.07.2012р. та не
оформила дозвільні документи на елінг.
Внаслідок чого 09.10.2012р. відповідачем
прийнято постанову №828 про притягнення
позивача до адміністративної
відповідальності за невиконання
попередньої вимоги в частині
оформлення дозвільних документів на
елінг та накладено штраф в сумі 6800грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
оскільки Інспекція в оскаржуваних
приписах та постановах ставить питання
про виконання позивачем умов, які
суперечать законодавству та взагалі не
можуть бути виконані ніколи, вони є
протиправними та підлягають
скасуванню. З цим висновком погодився і
суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Статтею 9 Закону України «Про
архітектурну діяльність» визначено, що
будівництво (нове будівництво,
реконструкція, реставрація,
капітальний ремонт) об'єкта
архітектури здійснюється відповідно
до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил у порядку, визначеному
Законом України "Про регулювання
містобудівної діяльності".

Згідно зі ст.29 Закону України «Про
планування і забудову територій»
документом, що засвідчує право
замовника та підрядника на виконання
підготовчих (якщо підготовчі роботи не
були виконані раніше відповідно до
дозволу на виконання підготовчих
робіт) і будівельних робіт, підключення
об'єкта будівництва до інженерних
мереж та споруд, є дозвіл на виконання
будівельних робіт, який надається
інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до частин 1, 8 ст. 39 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, що
належать до I - III категорій складності,
та об'єктів, будівництво яких
здійснювалося на підставі
будівельного паспорта, здійснюється
шляхом реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації. Експлуатація закінчених
будівництвом об'єктів, не прийнятих
(якщо таке прийняття передбачено
законодавством) в експлуатацію,
забороняється.

Слід зазначити, що Порядком виконання
будівельних робіт, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 13.04.2011 р. №466, передбачено, що
будівельні роботи можуть виконуватися
замовником після отримання документа,
що посвідчує право власності чи
користування земельною ділянкою, або
договору суперфіцію та реєстрації
відповідною Інспекцією декларації або
видачі замовнику Інспекцією дозволу на
виконання будівельних робіт (п.2
Порядку).

Отже, відповідно до вимог діючого
законодавства, тільки замовник може
здійснити будівництво об'єкта та,
отримавши відповідний дозвіл па
підставі правовстановлюючого
документа на землю, ввести об'єкт
будівництва в експлуатацію, подати
відповідні документи для отримання
сертифікату, який підтверджує
готовність об'єкта до експлуатації.

За положеннями статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Водночас, визнаваючи оскаржувані
постанови та приписи протиправними та
скасовуючи їх, судами попередніх
інстанцій вірно взято до уваги, що
ОСОБА_4 не є замовником будівництва
причалу, він збудований невідомими
особами, причал знаходиться не на
земельній ділянці позивача, документи,
які б посвідчували право власності на
зазначену споруду, в матеріалах справи
відсутні.

Крім того, матеріали справи містять
довідку Чорноморської сільської ради
№510/2.29 від 10.10.2012 року про те, що
нежитлове приміщення, розташоване
безпосередньо над водною поверхнею
Бейкушського лиману і в безпосередній
близькості від земельної ділянки, яка
примикає до садиби ОСОБА_5 в селі
Чорноморка Очаківського району
Миколаївської області позивачем не
використовується та у власності ОСОБА_4
не перебуває.

Таким чином, позивач не має повноважень
замовника будівництва з реконструкції
об'єкта за вказаною адресою, а тому не є
особою, відповідальною за введення
об'єкта будівництва в експлуатацію.

Отже, висновок судів попередніх
інстанцій про те, що оскільки ОСОБА_4 не
має права розпоряджатись спірним
об'єктом нерухомого майна та не є
суб'єктом містобудування по відношенню
до вказаного нерухомого майна, не є
замовником будівництва, вона не може
вважатись такою, що вчинила
протиправне діяння у вигляді
експлуатації об'єктів без введення їх в
експлуатацію, а тому оскаржувані
постанови та приписи є протиправними
та підлягають скасуванню.

Крім того, зважаючи на обов'язок
відповідача щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності у разі заперечення проти
адміністративного позову в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, колегія суддів вважає, що
за результатами розгляду справи є
недоведеними законність та
обґрунтованість оскаржуваних постанов
та приписів.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області залишити без
задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 15 січня 2013
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18 червня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:

з оригіналом згідно

помічник судді
А.О. Кулеша