Справа № 2а-5320/12/1370
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" травня 2014 р. м. Київ
К/800/3401/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Муравйова О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Сихівському районі м.Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області

на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 06 листопада
2012 року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19 грудня 2013
року

по справі №2а-5320/12/1370 (180077/12)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Джей Ей Еф Україна»
(надалі - ТОВ «Джей Ей Еф Україна»)

до Державної податкової інспекції у
Сихівському районі м.Львова Львівської
області Державної податкової служби
(надалі - ДПІ у Сихівському районі
м.Львова Львівської області ДПС)

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

встановив:

В червні 2012р. позивач звернувся до суду
з позовом до ДПІ у Сихівському районі
м.Львова Львівської області ДПС про
визнання протиправними та скасування
спірних податкових повідомлень-рішень.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 06.11.2012р.,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19.12.2013р., позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями попередніх
судових інстанцій, відповідач
звернувся із касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
в якій просить скасувати судові
рішення та постановити нове - про
відмову у задоволені позовних вимог,
посилаючись на неправильне
застосування судами попередніх
інстанції норм матеріального та
порушення норм процесуального права.

В письмових запереченнях на касаційну
скаргу позивач зазначає, що рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
постановлені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правову оцінку обставинам справи
судами надано правильно, а доводи
касаційної скарги є необґрунтованими.
Отже, позивач просить залишити
касаційну скаргу без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про дату, час і місце
судового засідання були повідомлені
належним чином. Відповідно до п.2 ч.1
ст.222 КАС України справа розглядається
в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
наведені у скарзі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанції, податковим органом була
проведена планова виїзна
документальна перевірка ТОВ «Джей Ей
Еф Україна» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.04.2010р. по 30.09.2011р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2010р. по
30.09.2011р., за результатами перевірки
складено акт №228/23-5/34760531 від 09.12.2011р., в
якому, на думку податкового органу,
встановлено порушення позивачем
законодавства при визначенні податку
на прибуток, що призвело до його
заниження та завищення від'ємного
значення об'єкту оподаткування
податком на прибуток; при визначенні
податку на додану вартість, що призвело
до заниження податкових зобов'язань,
зменшення суми, що підлягала
бюджетному відшкодуванню на рахунок
платника у банку, зменшення залишку
від'ємного значення, яке включається до
складу податкового кредиту наступного
звітного періоду.

На підставі зазначеного акта та за
результатами адміністративного
оскарження ДПІ у Сихівському районі м.
Львова були прийняті спірні податкові
повідомлення-рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновками якими
погодилась колегія апеляційного суду,
цілком правильно та обґрунтовано
виходив з наступного.

Так, спростовуючи висновки податкового
органу про неправомірність розрахунку
позивачем приросту-убутку
матеріальних цінностей під час
нарахування зобов'язань з податку на
прибуток суди зазначили.

Під час перевірки податковим органом
було включено до складу доходів в
повному обсязі операції, які
відображені бухгалтерським
проведенням Дт 28 «Товари» Кт 718 «Дохід
від безоплатно отриманих оборотних
активів» та в повному обсязі визнано
такими, що використані не у
господарській діяльності товари,
списання яких відображено
бухгалтерським проведенням Дт 947
«Нестачі та втрати від псування
цінностей» Кт 28 «Товари».

При цьому підставою таких висновків
було неналежне оформлення актів про
списання товарів (неможливо встановити
підстави списання
товарно-матеріальних цінностей та
відсутні підписи посадових осіб) та
відсутність документів на придбання
оприбуткованих товарно-матеріальних
цінностей.

Разом з тим, судами попередніх
інстанції на підставі наданих
позивачем під час розгляду справи
актами списання, актами оприбуткування
товарно-матеріальних цінностей та
актами інвентаризації за період, що
перевірявся, встановлено, що нестачі та
надлишки виникали не внаслідок втрат
або безоплатного отримання
товарно-матеріальних цінностей, а
внаслідок пересортиць
товарно-матеріальних цінностей, які
виникали в процесі господарської
діяльності ТОВ «Джей Ей Еф Україна».

Порядок врегулювання
інвентаризаційних різниць при
пересортиці встановлено п.11.12
Інструкції по інвентаризації основних
засобів, нематеріальних активів,
товарно-матеріальних цінностей,
грошових коштів і документів та
розрахунків, затвердженої наказом
Мінфіну України від 11.08.1994 року №69, який
передбачає взаємний залік надлишків і
нестач внаслідок пересортиці. Взаємний
залік допускається щодо
товарно-матеріальних цінностей
однакового найменування і в тотожній
кількості за умови, що лишки і нестачі
утворились за один і той же період.

В розрахунку вартості
товарно-матеріальних цінностей, які
були використані не у господарській
діяльності, податковий орган двічі
врахував акт про списання товарів №28
від 31.03.2011 року на суму 1564 грн., а також
безпідставно врахував списання
товарно-матеріальних цінностей на
проведення виставок в рамках
господарської діяльності позивача за
актом про списання товарів №12 від
01.03.2011 року на суму 17590 грн. та за актом
про списання товарів №13 від 01.03.2011 року
на суму 2016грн.

Враховуючи наведене, судами вірно
зазначено, що зменшення податковим
органом за наслідками перевірки витрат
на суму 881458 грн., що відображено
бухгалтерськими проведеннями Дт 947
«Нестачі та втрати від псування
цінностей» Кт 28 «Товари» та збільшення
доходів на суму 945444 грн., що відображено
бухгалтерськими проведеннями Дт 28
«Товари» Кт 718 «Дохід від безоплатно
отриманих оборотних активів» є
неправомірним.

Стосовно доводів податкового органу
про неправомірність розрахунку
позивачем приросту-убутку
матеріальних цінностей під час
нарахування зобов'язань з податку на
додану вартість.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем завищено задекларовані суми
податкового кредиту на суму 234463грн.
внаслідок використання товарів на цілі
не пов'язані з господарською
діяльністю, що відображено в
бухгалтерському обліку проведенням Дт
947 «Нестачі та втрати від псування
цінностей» Кт 28 «Товари».

Згідно п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг)
та складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.6.1
ст.6 та ст.81 Закону України «Про податок
на додану вартість», протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 4.2 статті 4 Закону України «Про
податок на додану вартість»
передбачено, що у разі поставки товарів
без оплати або з частковою оплатою їх
вартості коштами у межах бартерних
(товарообмінних) операцій, здійснення
операцій з безоплатної передачі
товарів, натуральних виплат у рахунок
оплати праці фізичним особам, що
перебувають у трудових відносинах з
платником податку, передачі товарів у
межах балансу платника податку для
невиробничого використання, витрати на
яке не відносяться до валових витрат
виробництва і не підлягають
амортизації, а також пов'язаній з
продавцем особі чи суб'єкту
підприємницької діяльності, який не
зареєстрований як платник податку,
база оподаткування визначається
виходячи з фактичної ціни операції, але
не нижчої за звичайні ціни.

У п.198.3 ст.198 ПК України визначено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст.39 ПК України, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст.193 ПК України , протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
почали товари використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до абз.«а» п.185.1 ст.185 ПК
України об'єктом оподаткування є
операції платників податку з
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України відповідно до ст. 186 ПК України .

Згідно абз.«в» п.п.14.1.191 п.14.1 ст.14 ПК
України постачанням товарів
вважається, зокрема, передача майна у
межах балансу платника податку, що
використовується у господарській
діяльності платника податку для його
подальшого використання з метою, не
пов'язаною із господарською діяльністю
такого платника податку.

Виходячи з наведеного, судами
зазначено, що якщо товари придбавалися
з метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності та суми ПДВ
при їх придбанні були віднесені до
складу податкового кредиту. Закон
України «Про податок на додану
вартість» та ПК України не
передбачають необхідності коригування
податкового кредиту у випадку
використання товарів на цілі, не
пов'язані з господарською діяльністю.
Водночас, така операція вважається
постачанням товарів та
оподатковується ПДВ.

Не дивлячись на це, в акті перевірки
податковий орган вказує на
неправомірне завищення позивачем
податкового кредиту в частині товарів,
списання яких відображено в
бухгалтерському обліку проведенням Дт
947 «Нестачі та втрати від псування
цінностей» Кт 28 «Товари».

Однак, дані товари придбавалися
підприємством з метою їх подальшого
продажу, тобто для використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності.

Враховуючи, що діюче законодавство не
передбачало необхідності коригування
податкового кредиту при будь-яких
подальших операціях з таким товаром, то
податковий орган зменшив суму
податкового кредиту в частині вартості
товарів, списаних в бухгалтерському
обліку проведенням Дт 947 «Нестачі та
втрати від псування цінностей» Кт 28
«Товари» безпідставно та
необґрунтовано.

За таких обставин, суди попередніх
інстанції дійшли обґрунтованого
висновку про те, що суми ПДВ, сплачені
при їх придбанні, цілком правомірно
були віднесені позивачем до складу
податкового кредиту.

Як зазначалось вище, списання товару
бухгалтерським проведенням Дт 947
«Нестачі та втрати від псування
цінностей» Кт 28 «Товари» не може
вважатися використанням товарів не у
господарській діяльності, оскільки
таке списання було пов'язане з
врегулюванням різниць, які виникли під
час пересортиці товарів в межах
господарської діяльності позивача.

Тому, судами вірно зазначено, що лише в
частині нестач, які не врегульовані
заліком різниць, що виникли в
результаті пересортиці товару,
використання товару можна вважати
таким, що здійснено не в господарській
діяльності з відповідним нарахуванням
податкових зобов'язань з ПДВ на
вартість таких нестач, а отже зменшення
податкового кредиту протягом періоду з
01.04.2010 року по 30.09.2011 року на суму 234463грн.
є необґрунтованим.

Крім того, податковий орган в акті
перевірки вказує на те, що позивачем в
2010 році завищено витрати на суму 373749
грн., в 1 кварталі 2011 року на суму 259238
грн., в 2-3 кварталах 2011 року на суму 532021
грн.

Підставою для такого висновків
слугувало те, що завищення складає
вартість послуг, отриманих від
нерезидента, які не пов'язані із
господарською діяльністю підприємства
і не можуть бути віднесені до складу
валових витрат, оскільки не спричинили
отримання доходу при веденні
господарської діяльності.

У п.5.1 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
встановлено, що валові витрати
виробництва та обігу - це сума будь-яких
витрат платника податку в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснювана як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються таким платником
податків для подальшого використання у
власній господарській діяльності.

До складу валових витрат, згідно п.п.5.2.1
п.5.2 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного податкового періоду у зв'язку
з підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції тощо.

Згідно п.п.138.10.2 п.138.10 ст.138 ПК України до
складу інших витрат включаються
адміністративні витрати, спрямовані на
обслуговування та управління
підприємством, до яких, в числі інших,
відносяться винагороди за
консультаційні, інформаційні та інші
супутні послуги.

Як встановлено судами, що послуги
придбано позивачем згідно контракту
№10-КМ від 03.01.2010 року, укладеного з
компанією JAF International Services Gmbh, Австрія.
Предметом контракту сторони визначили
надання послуг менеджменту,
консультацій працівників,
консультацій з бухгалтерського обліку
та контролінгу на території України.

Під час виконання контракту, його
сторонами було складено акти
приймання-передачі виконаних робіт
(наданих послуг): №1 від 31.03.2010 року за
період 03.01.2010 року по 31.03.2010 року на суму
23825Євро; №1 від 30.06.2010 року за період
01.04.2010 року по 30.06.2010 року на суму
23825Євро; №3 від 30.09.2010 року за період
01.06.2010 року по 30.09.2010 року на суму
23825Євро; №4 від 25.06.2010 року за період
01.01.2009 року по 31.12.2009 року на додаткову
суму 900Євро. та позивачем було отримано
інвойси: від 25.03.2010 року на суму 23825Євро;
від 24.05.2010 року на суму 23825Євро; від
25.06.2010 року на суму 900Євро; від 29.09.2010
року на суму 23825Євро.

Також, на підтвердження правомірності
включення до складу витрат вартості
робіт (послуг) придбаних у нерезидента,
підприємством надано опис послуг їх
специфіки, які надавались
нерезидентом, а також дані про
працівників нерезидента, які
безпосередньо надавали зазначені
послуги.

Крім того, в акті перевірки як на
підставу завищення позивачем від'ємне
значення об'єкта оподаткування
попереднього податкового року вказано,
що позивачем не відображено результати
перевірки відповідно до акту планової
виїзної перевірки від 23.07.2010 року
№1882/23-209/34760531, яким було встановлено
завищення від'ємного значення об'єкту
оподаткування податком на прибуток в
сумі 3803101грн.

Відповідно до наказу ДПА України від
22.12.2010 року №984 та п.1.3 ст.1 Порядку
оформлення результатів невиїзних
документальних, планових та
позапланових перевірок, акт податкової
перевірки - це службовий документ, який
оформлюється за результатами
перевірки і підтверджує сам факт
проведення перевірки і є носієм
інформації про виявлення чи
відсутність порушень.

При цьому, акт податкової перевірки не
є тим рішенням суб'єкта владних
повноважень, який би породжував певні
юридичні наслідки, був спрямований на
регулювання відповідних правовідносин
і мав обов'язковий характер для
учасників цих відносин.

Судами встановлено, що податкових
рішень на підставі акту перевірки від
23.07.2010р. щодо зменшення від'ємного
значення об'єкту оподаткування на
спірну суму податковим органом не
приймаюсь.

Тому, посилання податкового органу на
протиправність включення відповідної
суми до складу витрат з підстав
відсутності в позивача заперечень на
акт планової виїзної перевірки від
23.07.2010 року № 1882/23-209/34760531 є
безпідставним.

Поряд з цим, відповідач посилається на
те, що ТОВ «Джей Ей Еф Україна», в
порушення пункту 3 підрозділу 4 розділу
ХХ Податкового кодексу України, в рядку
06.6 «Від'ємне значення об'єкта
оподаткування попереднього звітного
(податкового) періоду» Декларацій за 2-3
квартал 2011 року безпідставно
відображено від'ємне значення об'єкта
оподаткування 2010 року в сумі 2702397 грн.

Згідно п.6.1 ст.6 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
якщо об'єкт оподаткування платника
податку з числа резидентів за
результатами податкового року має
від'ємне значення об'єкта
оподаткування (з урахуванням суми
амортизаційних відрахувань), сума
такого від'ємного значення підлягає
включенню до складу валових витрат
першого календарного кварталу
наступного податкового року.
Розрахунок об'єкта оподаткування за
наслідками півріччя, трьох кварталів
та року здійснюється з урахуванням
від'ємного значення об'єкта
оподаткування попереднього року у
складі валових витрат таких податкових
періодів наростаючим підсумком до
повного погашення такого від'ємного
значення.

У 2010 році у норми цього пункту діяли з
урахуванням особливостей,
встановлених п.22.4 ст.22 цього Закону.
Так, відповідно до абз.1 п.22.4 ст.22 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» у 2010 році у складі валових
витрат платника податку враховується 20
відсотків суми від'ємного значення
об'єкта оподаткування з податку на
прибуток, яке утворилося станом на
01.01.2010 року.

У 2011 році сума від'ємного значення, яка
відповідно до абз.1 п.22.4 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» не була врахована у
складі валових витрат, та від'ємне
значення об'єкта оподаткування, яке
виникло у 2010 році, підлягають включенню
до складу валових витрат у порядку,
встановленому ст.6 цього Закону, без
обмежень, встановлених пунктом 22.4
цього Закону.

Розраховане за результатами 2010 року і
попередніх податкових років від'ємне
значення об'єкту оподаткування
включалося згідно вимог закону до
витрат 1 кварталу 2011 року та
враховувалися при розрахунку об'єкту
оподаткування за результатами такого
кварталу.

Таким чином, збитки попереднього року
після перенесення їх до витрат 1
кварталу 2011 року стали складовою
частиною від'ємного об'єкта
оподаткування І кварталу 2011 року.

Це підтверджується і формою податкової
декларації з податку на прибуток
підприємств, що була затверджена
наказом Державної податкової
адміністрації України від 29.03.2003 року №
143, яка передбачала включення суми
збитків попереднього року до рядку 04.9,
який акумулюється у рядку 04 «Валові
витрати».

Податкова декларація з податку на
прибуток підприємств, форма якої була
затверджена наказом Державної
податкової адміністрації України від
28.02.2011 року №114, передбачає зазначення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування за 1 квартал 2011 року у
рядку 06.6 декларації, який акумулюється
у рядку 06 «інші витрати» та, відповідно,
включається до рядку 04 «витрати, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування».

Як встановлено судами, у декларації з
податку на прибуток за 1 квартал 2011 року
підприємством було зазначено від'ємне
значення об'єкта оподаткування
попереднього звітного (податкового)
періоду у сумі 7560312 грн. та об'єкт
оподаткування від усіх видів
діяльності у сумі - 250449 грн.

Положення п.150.1 ст.150 Податкового
кодексу України встановлюють, що якщо
результатом розрахунку об'єкта
оподаткування платника податку з числа
резидентів за підсумками податкового
року є від'ємне значення, то сума такого
від'ємного значення підлягає включенню
до витрат першого календарного
кварталу наступного податкового року.

Розрахунок об'єкта оподаткування за
наслідками півріччя, трьох кварталів
та року здійснюється з урахуванням
зазначеного від'ємного значення
попереднього року у складі витрат
таких податкових періодів наростаючим
підсумком до повного погашення такого
від'ємного значення.

Згідно абз.2 п.3 підр.4 р. XX «Перехідні
положення» Податкового кодексу
України п. 150.1 ст. 150 Податкового кодексу
України застосовується у 2011 році з
урахуванням такого: якщо результатом
розрахунку об'єкта оподаткування
платника податку з числа резидентів за
підсумками 1 кварталу 2011 року є від'ємне
значення, то сума такого від'ємного
значення підлягає включенню до витрат
другого календарного кварталу 2011 року.

Відповідно до абз 2. п. 3 підр. 4 р. XX
«Перехідні положення» Податкового
кодексу України розрахунок об'єкта
оподаткування за наслідками другого,
другого і третього кварталів, другого -
четвертого кварталів 2011 року
здійснюється з урахуванням від'ємного
значення, отриманого платником податку
за 1 квартал 2011 року, у складі витрат
таких податкових періодів наростаючим
підсумком до повного погашення такого
від'ємного значення.

Отже, вказана в абз. 2 п. 3 підр. 4 р. XX
«Перехідні положення» Податкового
кодексу України норма чітко передбачає
включення до видатків 2 кварталу 2011
року суми від'ємного значення об'єкту
оподаткування, розрахованого (а не
отриманого, як вказують податкові
органи) за результатами 1 кварталу 2011
року відповідно з вимогами
законодавства.

В абз. 3 цього пункту йдеться лише
виключно про порядок розрахунку в 2011
року від'ємного значення об'єкту
оподаткування наростаючим підсумком,
без встановлення яких-небудь
особливостей за методологією його
розрахунку за результатами 1 кварталу
2011 року.

Судами встановлено, що позивачем був
здійснений розрахунок об'єкта
оподаткування з податку на прибуток за
підсумками 1 кварталу 2011 року
відповідно до приписів чинного на
момент розрахунку законодавства -
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств». Отримані у
результаті такого розрахунку дані були
внесені до декларації з податку на
прибуток за 2 квартал 2011 року та
декларації за 2-3 квартал 2011 року.

Тому, висновок податкових органів про
те, що до витрат 2 кварталу 2011 року
включається від'ємне значення об'єкта
оподаткування, отримане платником
податку лише за 1 квартал 2011 року без
урахування від'ємного значення
попереднього року, є помилковим.

Щодо неправомірності включення до
складу податкового сум за податковими
накладними, отриманими від ТОВ
«Конструктив Україна» та ПП «Промбуд».

Слід зазначити, що відповідно до
положень Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

За змістом п.198.3 ст.198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39
зазначеного Кодексу та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п.193.1 ст. 193 ПК України,
протягом звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(в тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу (п.198.6 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

При цьому судами попередніх інстанції
вірно встановлено, що дотримання
підприємством зазначених вище норм
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами.

Наведене свідчить про те, що суди
попередніх судових інстанцій,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства, всебічно перевіривши
обставини справи, вирішили справу у
відповідності з нормами матеріального
права, постановили обґрунтовані
рішення, в яких повно відображені
обставини, що мають значення для
справи. Висновки судів про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються доказами,
дослідженими у судовому засіданні, а
тому підстав для їх перегляду з
мотивів, викладених в касаційній
скарзі не вбачається.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Сихівському районі
м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області -
залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від
06 листопада 2012 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19
грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав, в
порядку та у строки встановлені
ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий:
___________________ Н.Є. Маринчак

Судді:
___________________ О.В. Вербицька

___________________ О.В. Муравйов