Справа № 807/1627/14
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2014 рокум. Ужгород№ 807/1627/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючої судді Скраль Т.В.

при секретарі судового засідання -
Химинець В.В.,

за участю:

позивача: Закарпатського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів - представник Кіш А.С.,

відповідача: Публічного акціонерного
товариства "Гроно-Текс" - представник
Лакатош І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовною заявою Закарпатського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Публічного акціонерного товариства
"Гроно-Текс" про стягнення
адміністративно-господарської санкції
та пені, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до частини 3 статті 160 КАС
України 04 червня 2014 року було
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Повний текст
постанови виготовлено та підписано 10
червня 2014 року.

Закарпатське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулося до Закарпатського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Публічного
акціонерного товариства "Гроно-Текс",
якою просить стягнути з ПАТ "Гроно-Текс"
адміністративно-господарської санкції
та пеню в сумі 177802,45 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у
відповідності до ст. 19 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Відповідачем
подано до відділення звіт форми № 10-ПІ
річна "Звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів" за 2013 рік,
з якого випливає, що ним вимогу Закону
не виконано. ПАТ "Гроно-Текс" повинно
було самостійно сплатити в строк до 15
квітня року наступного за роком в якому
відбулось порушення, розрахувати та
сплатити адміністративно-господарські
санкції. Середньомісячна зарплата
штатного працівника у відповідача в 2013
році становила - 25241,32 грн., а тому за не
працевлаштування інвалідів у
необхідній кількості і невиконання
нормативу відповідач повинен сплатити
в дохід Державного бюджету - 176689,24 грн.
Відповідачу була нарахована пеня в
розмірі - 1113,21 грн. за несвоєчасну
сплату, а тому загальна сума
заборгованості відповідача становить -
177802,45 грн.

В судовому засіданні представник
позивача Кіш А.С. позовні вимоги
підтримала повністю з мотивів, що
наведені в позовній заяві та просила
суд їх задовольнити.

Представник відповідача Лакатош І.В. в
судовому засіданні надав суду
заперечення проти позовних вимог та
просив суд відмовити в задоволені
позовної заяви обґрунтовуючи тим, що
відповідач - ПАТ "Гроно-Текс" зверталося
з клопотанням про допомогу в
працевлаштуванні інвалідів до
позивача - Закарпатського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (а.с. 22), Виноградівської
міської ради (а.с. 25) та
Виноградівського відділу соціального
захисту населення (а.с. 24). Крім того,
відповідач наголосив, що підприємство
систематично інформувало центр
зайнятості про створені робочі місця
для інвалідів в кількості передбаченій
законом та наявність вакансій для
працевлаштування шляхом направлення
щомісяця звітів у 2013 році про наявність
вакансії для працевлаштування
інвалідів проте орган на який
покладено обов'язок працевлаштування
інвалідів підприємству в необхідній
кількості не направив посилаючись на
те, що бажаючих працювати на даному
підприємстві не має. Вважає, що позовні
вимоги позивача є безпідставними та
задоволенню не підлягають.

Дослідивши подані суду письмові
докази, заслухавши представників
сторін, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" № 875-ХІІ від 21.03.1991
року для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць.

У відповідності до Закону України "Про
реабілітацію інвалідів в Україні" від 06
жовтня 2005 року № 2961-IV передбачено, що
робоче місце інваліда - місце або
виробнича ділянка постійного або
тимчасового знаходження особи у
процесі трудової діяльності на
підприємствах, в установах і
організаціях.

Виконанням нормативу робочих місць у
кількості, визначеній згідно з
частиною першою статті 19 Закону,
вважається працевлаштування
підприємством, установою, організацією
інвалідів, для яких це місце роботи є
основним. Підстав звільнення від
виконання обов'язку Закон не містить.

Підприємства щороку подають до
відділень Фонду звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за формою
що затверджується наказом Мінпраці.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що відповідачем
подано до Закарпатського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
за формою №10-ПІ річна - поштова за 2013
рік середньооблікова кількість
штатних працівників облікового складу
(осіб) на підприємстві відповідача
становила у звітному періоді 530 осіб,
норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів - 21 осіб, у
той час коли фактично у звітному році
відповідачем було працевлаштовано - 14
осіб (а.с. 6), яким відповідно до чинного
законодавства встановлена
інвалідність, що не заперечується
позивачем.

Відповідно до Наказу № 3 від 03.01.2013 року
про бронювання робочих місць
призначених для працевлаштування
інвалідів на 2013 рік ПАТ "Гроно-Текс"
було створено 22 звичайних робочих
місць для працевлаштування інвалідів
І-ІІІ групи із загальним захворюванням
(а.с. 20).

Згідно з пояснювальною запискою від
17.02.2014 року № 77 підприємством,
відповідно до ст. 18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" на підприємстві у
2013 році були створені відповідні умови
для працевлаштування інвалідів, однак
бажаючих працювати на них не було, а
тому в звіті про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік в
коді рядка 06 штрафні санкції не вказані
(а.с. 21).

Відповідачем у звіті об'єктивно
висвітлено кількість робочих місць,
які зайняті інвалідами та загальну
кількість вакантних робочих місць для
інвалідів на підприємстві.

Відповідач надав суду докази звернень
з клопотаннями про допомогу в
працевлаштуванні інвалідів до
Закарпатського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
(а.с. 22), Виноградівської міської ради
(а.с. 25) та Виноградівського відділу
соціального захисту населення (а.с. 24).

Крім того, підприємство систематично
інформувало Виноградівський районний
центр зайнятості про створені робочі
місця для інвалідів в кількості
передбаченій законом та наявність
вакансій для працевлаштування шляхом
направлення щомісяця звітів у 2013 році
про наявність вакансії для
працевлаштування інвалідів із
відміткою центру зайнятості: звіт
форми № 3-ПН про наявність вакансій
станом на 02.01.2013 року (а.с. 26), звіт форми
№ 3-ПН про наявність вакансій станом на
01.02.2013 року (а.с. 32), звіт форми № 3-ПН про
наявність вакансій станом на 01.03.2013
року (а.с. 33), звіт форми № 3-ПН про
наявність вакансій станом на 01.04.2013
року (а.с. 34), звіт форми № 3-ПН про
наявність вакансій станом на 01.05.2013
року (а.с. 35),звіт форми № 3-ПН про
наявність вакансій станом на 01.06.2013
року (а.с. 36), звіт форми № 3-ПН про
наявність вакансій станом на 01.07.2013
року (а.с. 37), звіт форми № 3-ПН про
наявність вакансій станом на 01.08.2013
року (а.с. 38), інформацію про попит на
робочу силу (вакансії) станом на 02.09.2013
року (а.с. 27), інформацію про попит на
робочу силу (вакансії) станом на 01.10.2013
року (а.с. 28), інформацію про попит на
робочу силу (вакансії) станом на 04.11.2013
року (а.с. 29), інформацію про попит на
робочу силу (вакансії) станом на 02.12.2013
року (а.с. 30), інформацію про попит на
робочу силу (вакансії) станом на 30.12.2013
року (а.с. 31).

Забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості (частина
перша статті 18 Закону).

Відповідно до частини першої статті 2
Закону України "Про зайнятість
населення" інваліди, які не досягли
пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу, визнаються безробітними.

Згідно з частиною п'ятою пункту 1 статті
7 зазначеного Закону працевлаштування
інвалідів здійснюється відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації і знань, з урахуванням
його побажань.

Абзацом четвертим пункту 2 статті 19
Закону України "Про зайнятість
населення" визначено право державної
служби зайнятості направляти для
працевлаштування на підприємства, в
установи і організації всіх форм
власності при наявності там вільних
робочих місць (вакантних посад)
інвалідів, які звертаються до служби
зайнятості, відповідно до рівня їх
освіти і професійної підготовки та
рекомендацій МСЕК, наявних у них
кваліфікації і знань та з урахуванням
їх побажань.

З огляду на викладене, обов'язок по
працевлаштуванню інвалідів відповідно
до встановленого Законом нормативу
покладається як на роботодавців, так і
на державну службу зайнятості.

Відповідно до п.4.4 рекомендацій
президії Вищого адміністративного
суду України від 14.04.2008 року при
розгляді даної категорії справ
адміністративним судам потрібно
встановлювати такі обставини:

- створення робочих місць відповідно до
встановленого нормативу;

- інформування центру зайнятості про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад);

- спрямування центрами зайнятості
інвалідів до роботодавців та випадки
безпосереднього звернення інвалідів
до роботодавців з питань
працевлаштування;

- причини непрацевлаштування
роботодавцями інвалідів.

Постановою Верховного Суду України
від 02 лютого 2010 року, що ухвалена у
справі за № 10/03, викладено правову
позицію щодо застосування положень
статей 18-20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні", яка полягає у наступному.
Суди, дійшовши висновку про
обґрунтованість застосування санкцій
за незайняті інвалідами робочі місця,
помилково не врахували, що обов'язок
підприємства зі створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком займатись пошуком
інвалідів для працевлаштування. У
зв'язку з тим, що у діях відповідача
відсутній склад правопорушення, на
нього не може бути покладена
відповідальність за не направлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування, відсутність у
населеному пункті за місцем
знаходження відповідача інвалідів, які
бажають працевлаштуватись.

Відповідно до статті 161 частини 2
КАС України при виборі правової норми,
що підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, суд зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 237 цього Кодексу.
Викладена вище правова позиція
Верховного Суду України міститься у
постанові, прийнятій за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 КАС
України, тому є обов'язковою до
застосування судом під час розгляду
адміністративної справи.

Відповідно до статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає, зокрема за порушення
правил здійснення господарської
діяльності, якщо не доведе, що ним вжито
усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" одним із з
основних елементів вказаного
правопорушення є вина та наявність
причинного зв"язку між самим
порушенням та його наслідками.

У зв'язку з тим, що у діях відповідача
відсутній склад правопорушення, на
нього не може бути покладена
відповідальність за ненаправлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування, або за відмову
направлених інвалідів
працевлаштуватися або за відсутності
безпосереднього звернення інваліда
для працевлаштування та враховуючи, що
Позивачем в судовому засіданні не
доведено, що в діях або бездіяльності
роботодавця є склад правопорушення з
метою застосування юридичної
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарської
санкції.

Статтею 71 КАС визначено, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Так як при розгляді справи
встановлено, що роботодавець вжив усіх
необхідних заходів для недопущення
господарського правопорушення, тому
суд приходить до висновку, що є
незаконною вимога позивача про
застосування
адміністративно-господарських санкцій
до відповідача за невиконання
нормативу робочих місць.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 17, 71, 86, 160, 163, 165 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративної справи
за позовною заявою Закарпатського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Публічного акціонерного товариства
"Гроно-Текс" про стягнення
адміністративно-господарської санкції
та пені - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення, а у разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

СуддяТ.В. Скраль