Справа № 352/82/14-а 2-а/352/21/14
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року
Справа № 3114/14/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Тисменицькому районі
Івано-Франківської області на
постанову Тисменицького районного
суду Івано-Франківської області від 26
лютого 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Тисменицькому районі
Івано-Франківської області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В
И В :

15.01.2014 ОСОБА_1 звернулася до суду з
вищевказаним позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Тисменицькому районі
Івано-Франківської області (далі - УПФ)
у якому просила визнати дії
відповідача неправомірними та
протиправними; зобов'язати УПФ
перерахувати, з урахуванням уже
виплачених сум, та виплачувати пенсію
по втраті годувальника на двох
утриманців в розмірі 90% заробітної
плати та матеріальної допомоги на
оздоровлення судді, який працює на
відповідній посаді без обмеження
граничного розміру з 01.01.2012, згідно
поданих довідок Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в
Івано-Франківській області (далі - ДСА)
та проводити нарахування і виплату з
урахуванням кожного нового розміру
заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді без обмеження
будь-яким терміном, періодом та
максимальним розміром.

Постановою Тисменицького районного
суду Івано-Франківської області від 26
лютого 2014 року в справі №352/82/14-а
заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням,
його оскаржило УПФ, яке покликаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції і прийняти нову постанову,
якою відмовити у задоволенні позову. У
поданій апеляційній скарзі вказує на
те, що провести перерахунок пенсії
позивачу згідно Закону України «Про
державну службу» із суддівської
винагороди на даний час немає законних
підстав, оскільки у законодавчому
порядку дане питання залишається не
врегульованим, у зв'язку із відсутністю
змін до ст.37-1 вказаного Закону.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому апеляційний суд, у
відповідності до ч.1 ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційну скаргу належить
задовольнити частково.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що у
позивача наявне право на відповідний
перерахунок пенсії по втраті
годувальника, а відтак відповідач
протиправно відмовив їй у такому, чим
порушив конституційне право на належну
пенсію.

Проте, такі висновки суду першої
інстанції не повністю відповідають
фактичним обставинам справи та є лише
частково вірними з таких міркувань.

Судом апеляційної інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1,
є отримувачем пенсії по втраті
годувальника на двох утриманців в
розмірі 90% заробітної плати з
урахуванням сум виплаченої
матеріальної допомоги на оздоровлення
судді, який працює на відповідній
посаді без обмеження граничного
розміру, яка призначена їй після смерті
чоловіка ОСОБА_2 з 12.11.2003.

На момент смерті, ОСОБА_2 працював на
посаді судді Тисменицького районного
суду Івано-Франківської області, що
підтверджено копією трудової книжки та
довідками ДСА (а.с.9-20, 27-30).

Пенсія позивачу призначена на підставі
ст.37 Закону України «Про державну
службу», що не заперечується сторонами.

03.08.2010 набрав чинності Закон України
«Про судоустрій і статус суддів»,
відповідно до ч.3 ст.129 якого посадовий
оклад судді місцевого суду дорівнює з
01.01.2012 - 8 мінімальних заробітних плат, з
01.01.2013 - 10 мінімальних заробітних плат.

Згідно довідок ДСА від 10.08.2012 та 19.11.2013,
розмір заробітної плати працюючого
судді Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області, з
урахуванням стажу роботи судді ОСОБА_2
на момент його смерті, станом на 01.01.2012
складає 11159,20грн, на 01.04.2012 - 11377,60грн, на
01.07.2012 - 11460,80грн, на 01.10.2012 - 11627,20грн, на
01.12.2012 - 11793,60грн, на 01.01.2013 - 14911грн (а.с.9-20).

Після підвищення заробітної плати
працюючих суддів на підставі Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» відповідач не здійснював
відповідне підвищення розміру пенсії
позивача, обґрунтовуючи свої дії
відсутністю відповідної постанови
Кабінету Міністрів України про
підвищення розміру заробітної плати
суддів.

В липні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до
УПФ із заявою про перерахунок пенсії
виходячи із нового розміру заробітної
плати судді.

Однак, як вбачається із матеріалів
справи, вказана заява позивача
пенсійним органом належним чином
розглянута не була, зокрема була надана
відповідь від 06.08.2012 №116/П-15 про
подальше повідомлення УПФ щодо
можливості проведення перерахунку
(а.с.8).

03.12.2013 позивач повторно вернулась до
УПФ із заявою про перерахунок
призначеної їй пенсії на що відповідач
листом від 17.12.2013 №91/П-15 повідомив
позивача про відмову у перерахунку
пенсії з посиланням на те, що на даний
час не має можливості для проведення
такого перерахунку, оскільки у
законодавчому порядку дане питання не
врегульоване (а.с.23).

Не погодившись із такою відмовою УПФ,
позивач звернулася до суду із цим
адміністративним позовом.

Апеляційний суд зазначає, що оскільки
стосовно спірних правовідносин
ніякими нормативно-правовими актами,
крім КАС України, не визначено строк
звернення до суду, то під час вирішення
таких спорів, слід застосовувати
шестимісячний строк звернення до суду
визначений ст.ст.99, 100 КАС України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин).

Згідно із ч.2 ст.99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Статтею 100 КАС України передбачено, що
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач пропустила строк звернення до
суду, оскільки звернулася з позовом
лише 15.01.2014, а позовні вимоги нею
заявлені з 01.01.2012. Доказів того, що нею
був пропущений строк для звернення до
суду з поважних причин суду першої та
апеляційної інстанції не надано.

Про порушення своїх прав ОСОБА_1
дізналася ще 2012 року, про що свідчить її
звернення до УПФ, а також нею не
заперечується.

Тому, з огляду на наведене, оскільки
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними судом апеляційної
інстанції не встановлено,
адміністративний позов ОСОБА_1 до УПФ
про визнання дій протиправними та
зобов'язання до вчинення дій слід
залишити без розгляду в частині
позовних вимог за період з 01.01.2012 по
14.07.2013 включно.

Щодо позовних вимог позивача з 15.07.2013
апеляційний суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Так, частиною 10 ст. 37 Закону України
«Про державну службу» - у разі смерті
особи у період перебування на
державній службі за наявності у
померлого годувальника стажу
державної служби не менше 10 років
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні (при цьому дітям - незалежно
від того, чи були вони на утриманні
померлого годувальника), призначається
пенсія у зв'язку із втратою
годувальника на одного
непрацездатного члена сім'ї у розмірі 70
відсотків суми заробітної плати
померлого годувальника, на яку
нараховувалися страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, з урахуванням норм
частини п'ятої цієї статті, а на двох і
більше членів сім'ї - 90 відсотків.

Статтею 37-1 Закону України «Про
державну службу» передбачено, що у разі
підвищення розміру заробітної плати
працюючим державним службовцям, а
також у зв'язку із набуттям особою
права на пенсійне забезпечення
державного службовця за цим Законом
відповідно здійснюється перерахунок
раніше призначених пенсій. Перерахунок
пенсії здійснюється виходячи із сум
заробітної плати, на які нараховуються
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
працюючого державного службовця
відповідної посади та рангу на момент
виникнення права на перерахунок
пенсії.

Суд апеляційної інстанції критично
оцінює доводи відповідача, що
неприйняття Кабінетом Міністрів
постанови про підвищення розміру
заробітної плати працюючим державним
службовцям у 2012, 2013 роках є підставою
для відмови у перерахунку пенсії у
зв'язку із втратою годувальника.

Більше того, слід зазначити, що право
особи на одержання соціальних пільг,
компенсацій і гарантій не може бути
обмеженим з мотивів неповноти
законодавства, яким врегульовано
спірні правовідносини, що випливає зі
змісту ч.4 ст.8 КАС України. А відповідно
до ч.7ст.9 КАС України у разі відсутності
закону, що регулює відповідні
правовідносини, суд застосовує закон,
що регулює подібні правовідносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого закону суд виходить із
конституційних принципів і загальних
засад права (аналогія права).
Спеціальним законом, що регулює
гарантії соціального захисту суддів, є
Закон України «Про судоустрій і статус
суддів».

Згідно п.1 ст.129 зазначеного Закону
суддівська винагорода регулюється цим
Законом, Законом України «Про
Конституційний Суд України» і не може
визначатися іншими нормативно -
правовими актами.

Частиною 2 ст.129 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» суддівська
винагорода складається з посадового
окладу та доплат за: вислугу років;
перебування на адміністративній
посаді в суді; науковий ступінь; роботу,
яка передбачає доступ до державної
таємниці.

Аналогічні положення містить також
ст.33 Закону України «Про державну
службу», відповідно до якої заробітна
плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплати за ранги, надбавки за
вислугу років на державній службі та
інших надбавок.

Відповідно до ст.129 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» суддям за
роботу на посаді судді щомісячно
виплачується суддівська винагорода,
яка складається з аналогічних
складових заробітної плати, з якої
позивачу призначалась пенсія за
втратою годувальника державного
службовця.

В частині пенсійного забезпечення
судді прирівняні до державних
службовців, оскільки ст.138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» передбачає призначення та
виплату пенсій суддям на умовах,
передбачених ст.37 ЗУ «Про державну
службу».

Враховуючи викладене, та зважаючи на
те, що інші закони, які б регулювали
суддівську винагороду суддів, крім
ст.129 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів», відсутні, а суддівська
винагорода по своїй суті є заробітною
платою судді, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
відмова відповідача у перерахунку
позивачу пенсії у зв'язку з втратою
годувальника у відповідності до вимог
Закону України «Про державну службу» є
неправомірною.

Відтак, апеляційний суд приходить до
переконання про підставність позовних
вимог ОСОБА_1 (враховуючи строк
звернення до адміністративного суду)
щодо визнання протиправними дій УПФ та
зобов'язання перерахувати та виплатити
з 15.07.2013 призначену їй відповідно до
Закону України «Про державну службу»
пенсію по втраті годувальника на двох
утриманців на підставі довідок ДСА від
10.08.2012 №№269-271 та від 19.11.2013 №№541-543 із
врахуванням ст.129 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», ст.ст.37, 37-1
Закону України «Про державну службу»
та фактично виплачених сум.

Підсумовуючи, оскільки постанова суду
першої інстанції прийнята з неповним
з'ясуванням судом обставин, що мають
значення для справи та порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, то апеляційну скаргу належить
задовольнити частково, а оскаржувану
постанову слід скасувати та прийняти
нову постанову.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, суд,

П О С Т А
Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Тисменицькому районі
Івано-Франківської області
задовольнити частково.

Постанову Тисменицького районного
суду Івано-Франківської області від 26
лютого 2014 року скасувати та прийняти
нову постанову якою позов задовольнити
частково.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Тисменицькому районі
Івано-Франківської області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання до вчинення дій в частині
позовних вимог з 01 січня 2012 року по 14
липня 2013 року включно залишити без
розгляду.

Визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Тисменицькому районі
Івано-Франківської області щодо
відмови ОСОБА_1 у проведенні
перерахунку призначеної їй пенсії
державного службовця по втраті
годувальника.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Тисменицькому районі
Івано-Франківської області
перерахувати та виплатити з 15 липня 2013
року призначену ОСОБА_1 відповідно до
Закону України «Про державну службу»
пенсію по втраті годувальника на двох
утриманців на підставі довідок
Територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Івано-Франківській області від 10
серпня 2012 року №№269-271 та від 19
листопада 2013 року №№541-543 із
врахуванням ст.129 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», ст.ст.37, 37-1
Закону України «Про державну службу»
та фактично виплачених сум.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
А.Р. Курилець

Суддя
О.І. Мікула