Справа № 820/5181/14
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 р.Справа № 820/5181/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання
Гончаровій С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківської області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 02.04.2014р.
по справі № 820/5181/14

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківської області

про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 з адміністративним позовом до
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області, в якому просить
суд: визнати протиправною
бездіяльність Головного управління
Державної міграційної служби України у
Харківській області щодо здійснення
обміну посвідки на постійне проживання
в Україні , серія НОМЕР_1, ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв"язку з досягненням
ним 45-річного віку; зобов'язати Головне
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
здійснити обмін ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
його посвідки на постійне проживання в
Україні, серія НОМЕР_1, у зв"язку із
досягненням ним 45-річного віку.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 02.04.2014 року
адміністративний позов ОСОБА_1
задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправною бездіяльність
Головного управління Державної
міграційної служби України у
Харківській області щодо здійснення
обміну посвідки на постійне проживання
в Україні, серія НОМЕР_1, ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з досягненням
ним 45-річного віку.

Зобов'язано Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області здійснити обмін
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, його посвідки на
постійне проживання в Україні, серія
НОМЕР_1, у зв'язку із досягненням ним
45-річного віку.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу. В апеляційній
скарзі, посилаючись на порушення судом
першої інстанції, при прийнятті
оскаржуваної постанови, норм
матеріального та процесуального права,
відповідач просить постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 02.04.2014 року
скасувати, прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач, зокрема,
посилається на порушення судом першої
інстанції приписів ст.ст. 9, 71, 86, 159
Кодексу адміністративного судочинства
України. Вказує, що задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції
дійшов до неправомірного висновку про
їх обґрунтованість. Зазначив, що
матеріали особової справи про надання
дозволу на імміграцію громадянина
В'єтнаму ОСОБА_1 та видачі йому посвідки
на постійне місце проживання 29.09.2003
року було вилучено на підставі
постанови СУ ГУМВС України в
Харківській області, а тому відповідач
не має можливості провести відповідні
дії щодо обміну бланку посвідки,
оскільки вони потребують дослідження
документів, які були подані при
отриманні дозволу на імміграцію.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що рішенням УГІРФО ГУМВС
України в Харківський області на
підставі Закону України "Про
імміграцію" громадянину В'єтнаму
ОСОБА_1 був наданий дозвіл на
імміграцію в Україну, та був
документований посвідкою на постійне
проживання в Україні НОМЕР_1 від 29.09.2003
року.

25 лютого 2014 року позивач звернувся із
письмовою заявою до ГУ ДМС України в
Харківський області (м. Харків, вулиця
Римарська, 24), в якій відповідно до ст.9
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 251 від 28.03.2012 року просив здійснити
обмін бланку посвідки на постійне
проживання в Україні у зв'язку з
досягненням 45-річного віку.

07 березня 2014 року позивачу було
надіслано відповідь № 4/3838 ГУ ДМС
України в Харківський області, у якій
зазначалось, що в березні 2011 року в
УГІРФО ГУМВС України в Харківській
області на підставі постанови СУ ГУМВС
в Харківській області особиста справа
громадянина В'єтнаму ОСОБА_1 про
залишення на постійне проживання в
Україні була вилучена, тому вирішити
питання про обмін посвідки на постійне
проживання не має можливості.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем дотримано
процедуру для здійснення обміну бланку
посвідки в разі непридатності посвідки
до користування (пошкодження з різних
причин тощо), а тому посилання
відповідача, як на підставу відмови
позивачу в здійсненні обміну бланку
посвідки на постійне проживання в
Україні, на вилучення слідчим
управлінням особової справи є
необґрунтованим та таким, що порушує
права, свободи та законні інтереси
позивача.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Умови і порядок імміграції в Україну
іноземців та осіб без громадянства
визначені Законом України "Про
імміграцію".

Так, відповідно до ст. 1 вищенаведеного
Закону визначено, що імміграція - це
прибуття в Україну чи залишення в
Україні у встановленому законом
порядку іноземців та осіб без
громадянства на постійне проживання;
іммігрант - іноземець чи особа без
громадянства, який отримав дозвіл на
імміграцію і прибув в Україну на
постійне проживання, або, перебуваючи в
Україні на законних підставах, отримав
дозвіл на імміграцію і залишився в
Україні на постійне проживання;
імміграційна віза позначка у
паспортному документі, що засвідчує
право іноземця чи особи без
громадянства на в'їзд в Україну для
постійного проживання.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України "Про
імміграцію", посвідка на постійне
проживання - документ, що підтверджує
право іноземця чи особи без
громадянства на постійне проживання в
Україні.

Згідно ст. 3 Закону України "Про
імміграцію" правовий статус іммігранта
в Україні визначається Конституцією
України, цим Законом, іншими законами
України та прийнятими відповідно до
них нормативно-правовими актами.

Постановою Кабінету Міністрів України
№1983 від 26.12.2002 року затверджено Порядок
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень.

Згідно п. 19 зазначеного Порядку рішення
про надання дозволу на імміграцію чи
про відмову у наданні такого дозволу
діє протягом року від дня його
прийняття.

Особи, яким надано дозвіл на
імміграцію, зобов'язані протягом
періоду дії дозволу звернутися до
територіального підрозділу за місцем
проживання із заявою про видачу
посвідки на постійне проживання, якщо
вони перебувають на законних підставах
в Україні.

При цьому заявник повинен особисто
звернутися до територіального
підрозділу за місцем проживання хоч би
один раз - для подання заяви про надання
дозволу на імміграцію чи для отримання
посвідки (у тому разі коли із поважних
причин він не зміг подати заяву про
надання дозволу на імміграцію
особисто).

Постановою Кабінету Міністрів України
від 28.03.2012 року №251 внесено зміни до
постанови КМУ №1983 від 26.12.2002 року, якою,
зокрема, затверджено Порядок
оформлення, виготовлення і видачі
посвідки на постійне проживання та
посвідки на тимчасове проживання;
технічний опис бланків посвідки на
постійне проживання та посвідки на
тимчасове проживання та зобов'язано
Державну міграційну службу
забезпечити з 15 травня 2012 р. оформлення
і видачу посвідок на постійне
проживання та посвідок на тимчасове
проживання відповідно до Порядку.
Державну міграційну службу і
Міністерство фінансів зобов'язано
забезпечити виготовлення бланків
посвідки на постійне проживання та
посвідки на тимчасове проживання.

Строк дії посвідки на постійне
проживання не обмежується. Посвідка на
постійне проживання підлягає обміну в
разі досягнення особою 25 - і 45 - річного
віку згідно ст. 9 зазначеної постанови
Кабінету Міністрів України.

Для обміну посвідки на постійне
проживання в разі досягнення іноземцем
та особою без громадянства 25- і
45-річного віку подаються документи,
зазначені у підпунктах 1 - 4 і 6 пункту 15
цього Порядку (п. 16 Порядку).

Пунктом 12 Порядку визначено, що
посвідка видається іноземцеві та особі
без громадянства під розписку після
пред'явлення паспортного документа
іноземця або документа, що посвідчує
особу без громадянства, в якому на
останній вільній сторінці
проставляється відмітка про отримання
посвідки за встановленим МВС зразком,
що скріплюється печаткою (за бажанням
іноземця та особи без громадянства
така відмітка може проставлятися у
вкладному талоні).

Пунктом 17 вищезазначеного Порядку
передбачено, що рішення про відмову у
видачі посвідки іноземцеві та особі
без громадянства приймається в разі: 1)
необхідності забезпечення
національної безпеки або охорони
громадського порядку; 2) необхідності
охорони здоров'я, захисту прав і
законних інтересів громадян України та
інших осіб, що проживають в Україні; 3)
коли паспортний документ іноземця або
документ, що посвідчує особу без
громадянства, підроблений, зіпсований
або не відповідає встановленому зразку
чи належить іншій особі; 4) подання
завідомо неправдивих відомостей або
підроблених документів; 5) коли
виявлено факти невиконання ними
рішення суду або органів державної
влади, уповноважених накладати
адміністративні стягнення, або вони
мають інші майнові зобов'язання перед
державою, фізичними або юридичними
особами, включаючи ті, що пов'язані з
попереднім видворенням за межі
України, у тому числі після закінчення
строку заборони подальшого в'їзду в
Україну (для осіб, що отримують
посвідку на тимчасове проживання); 6)
інших випадках, передбачених законами.

Дослідивши зміст прийнятого
відповідачем за наслідком звернення
позивача рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що суб'єктом владних
повноважень не наведено жодних
правових підстав, з якими законодавцем
визначено перелік законних підстав для
прийняття рішення про відмову
проведення обміну бланку посвідки на
постійне проживання в Україні, а
наведені ним в обґрунтування обставини
є пасивною поведінкою суб'єкта владних
повноважень, яка пов'язана з
невиконанням останнім дій, які повинні
були і могли бути вчинені в силу
покладених на відповідача посадових
обов'язків і згідно з чинним
законодавством України, що в свою чергу
несе негативний вплив на реалізацію
прав, свобод та інтересів позивача.

При цьому, як вбачається із заяви
громадянина В'єтнаму ОСОБА_1 наданої до
ГУ ДМС України в Харківський області
позивачем були надані до своєї заяви
усі документи, необхідні для обміну
бланку посвідки, а відмовлено йому було
з інших підстав.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на
те, що позивачем дотримано процедуру
для здійснення обміну бланку посвідки
в разі непридатності посвідки до
користування (пошкодження з різних
причин тощо), будь - яких зауважень щодо
поданої заяви та доданих до неї
документів, відповідачем не наведено,
колегія суддів дійшла висновку, що
відповідачем була допущена
протиправна бездіяльність при
розгляді заяви позивача щодо обміну
посвідки на постійне проживання в
Україні.

З урахуванням визначеного статтею 8
Конституції України принципу
верховенства права та встановлених
статтею 2 КАС України завдань суду як
державної правозахисної інституції,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
законності та обґрунтованості
заявлених позовних вимог в частині
зобов'язання відповідача здійснити
позивачу обмін посвідки на постійне
проживання в Україні, у зв'язку із
досягненням ним 45-річного віку.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності відповідно до ч.2 ст.71 КАС
України покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що позивач,
надавши письмові докази, що були
предметом дослідження при розгляді
справи судом першої інстанції, виконав
вимоги ч.1 ст. 71 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи
проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71
КАС України, не надав жодних належних і
допустимих доказів на підтвердження
законності та обґрунтованості
власного рішення, що є предметом
оскарження позивачем.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова Харківського
окружного адміністративного суду від
02.04.2014 року відповідає вимогам ст. 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківської області
колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківської області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 02.04.2014р.
по справі № 820/5181/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло
З.Г.Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В.
Макаренко Я.М. Повний текст ухвали
виготовлений 10.06.2014 р.