Справа № 806/4731/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 року
м. Київ К/800/937/14

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач), суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Житомирської митниці Міндоходів на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 09 грудня 2013 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Елсі А" до Головного
управління Державної казначейської
служби України у Житомирській області,
Житомирської митниці Міндоходів про
визнання протиправними та скасування
рішень, карток відмови, стягнення суми,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Елсі А" звернулось до
Житомирської митниці Міндоходів з
позовом про визнання протиправними та
скасування рішень Житомирської
митниці про коригування митної
вартості товарів від 04 червня 2013 року №
101060000/2013/300439/2 та від 07 червня 2013 року №
101060000/2013/300445/2, визнання протиправними
та скасування карток відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів,
транспортних засобів через митний
кордон України від 04 червня 2013 року
№ 101060000/2013/00517 та
від 07 червня 2013 року № 101060000/2013/00533,
стягнення з Державного бюджету України
через Головне управління Державної
казначейської служби України в
Житомирській області сплачених митних
платежів у розмірі 80 173 грн 30 коп.

Ухвалою Харківського окружного
адміністративного суду від 12 серпня 2013
року до участі в розгляді даної справи
залучено в якості співвідповідача
Головне управління Державної
казначейської служби України в
Харківській області.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 09 грудня 2013
року, позов задоволено частково:
визнано протиправними та скасовано
оскаржені рішення Житомирської
митниці про коригування митної
вартості товарів та картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів,
транспортних засобів через митний
кордон України; в задоволенні позовних
вимог про стягнення коштів відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів в
частині задоволення позову, митниця
звернулась з касаційною скаргою, в якій
просила їх скасувати у відповідній
частині та прийняти нове рішення про
відмову в позові.

В запереченнях позивач просив залишити
скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що позивачем в
межах договору № CZ 2012IЕ15/UA від 16 липня
2012 року ввезено на митну територію
України товар за ВМД № 101060000/2013/009034 та
№ 101060000/2013/009462.

Митна вартість товару визначена за
першим методом (ціною договору).

Рішеннями № 101060000/2013/3000439/2 від 04 червня
2013 року та №
101060000/2013/3000445/2 від 07 червня 2013 року
митницею визначено митну вартість
товару за шостим методом (резервним
методом) у зв'язку з тим, що подані
декларантом документи містять
розбіжності. Картками № 01060000/2013/00517 від
04 червня 2013 року та
№ 01060000/2013/00533 від 07 червня 2013 року
позивачу відмовлено у митному
оформленні товару за поданими
вантажно-митними деклараціями.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями
та картками відмови, позивач звернувся
з цим позовом, в якому, окрім їх
скасування, просив стягнути з
Державного бюджету України суму зайво
сплачених митних платежів.

Частково задовольнивши позов, суди
виходили з того, що митницею не
доведено наявності підстав для
коригування заявленої митної вартості,
оскільки дійшли висновку про
відсутність у поданих позивачем
документах розбіжностей, які можуть
вплинути на митну вартість товару, а
також про достатність цих документів
для її перевірки.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів, оскільки вони
зроблені з правильним застосуванням
норм матеріального права, за
результатом встановлення, розгляду і
оцінки всіх необхідних обставин
справи.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного
кодексу України митний орган може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Статтею 57 Митного кодексу України
встановлено, що основним методом
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту, є перший метод - за ціною
договору (вартість операції). Кожний
наступний метод застосовується, якщо
митна вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 Митного Кодексу
України метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Відповідач в обґрунтування прийнятих
ним рішень посилається на те, що подані
декларантом для митного оформлення
документи містили розбіжності і не
підтверджували всіх складових митної
вартості. Зокрема, контракт та платіжне
доручення містять різну інформацію
щодо банку отримувача платежу; рахунок
на оплату перевезення видано на ім'я
однієї особи, а в СМR зазначено іншу
особу; відсутня інформація про
вартість страхування за перевезення; в
Єдиній автоматизованій інформаційній
системі Держмитслужби України наявні
відомості про вищу вартість раніше
ввезеного товару.

Аналізуючи вказані доводи митниці на
предмет їх обґрунтованості та
відповідності чинному законодавству,
суди обох інстанцій встановили, що
задекларований позивачем товар
постачався на умовах EXW Прага Чеська
Республіка згідно з ІНКОТЕРМС 2010, якими
страхування товару не передбачено.
Водночас вартість страхування
відповідальності перевізника є
складовою вартості транспортних
послуг.

Судами також з'ясовано, що причиною
відмінностей у реквізитах банків
отримувачів платежів стали відповідні
зміни, внесені до контракту від 16 липня
2012 року додатковою угодою № 28 від 26
березня 2013 року, яка надавалась
декларантом митному органу.

Крім того, суди зазначили про
безпідставне врахування митницею
відомостей про раніше ввезені товари,
оскільки відповідні товари за своїми
характеристиками не є ані ідентичними,
ані подібними (аналогічними) тим
товарам, по яким прийнято спірні
рішення.

Також за висновком судів обох
інстанцій, позивачем під час митного
оформлення товару надано всі
документи, необхідні для перевірки
правильності визначеної ним митної
вартості товару.

Таким чином, визнавши необґрунтованими
всі зазначені митницею підстави для
витребування додаткових документів та
причини коригування митної вартості,
суди дійшли висновку про
неправомірність оскаржених рішень та
карток, тому позов про їх скасування
задовольнили.

Наявними матеріалами справи вказані
висновки судів повністю
підтверджуються.

Доводи касаційної скарги зводяться до
власної, при цьому, помилкової оцінки
наявних доказів та вказаних висновків
жодним чином не спростовують.

З огляду на таке, підстави для
скасування законних і обґрунтованих
судових рішень колегія суддів не
вбачає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Житомирської митниці
Міндоходів відхилити, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 9 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: