Справа № 2а-2201/09
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2010-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2010 р. Справа № 93573/09/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Онишкевича Т.В., Попка Я.С.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м.Івано-Франківську
Івано-Франківської області на
постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 08.10.2009р. по справі за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
м.Івано-Франківську Івано-Франківської
області про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

24.07.2009р. ОСОБА_1 звернувся в суд першої
інстанції з адміністративним позовом
до управління Пенсійного фонду України
в м.Івано-Франківську
Івано-Франківської області про
визнання неправомірними дій
управління Пенсійного фонду України в
м.Івано-Франківську Івано-Франківської
області щодо перерахунку йому розміру
пенсії, як дитині війни та зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок
призначеної йому пенсії з урахуванням
положень ст.. 6 ЗУ «Про соціальний
захист дітей війни» та забезпечити її
виплату за 2006 - 2008 роки в сумі 4081,00 грн.,
а також проводити виплату
перерахованої йому пенсії в
подальшому.

Постановою Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 08.10.2009р. позовні вимоги
задоволено частково, визнано
неправомірною відмову УПФУ в
м.Івано-Франківську щодо невиплати на
користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
як дитині війни відповідно до ст.. 6 ЗУ
«Про соціальний захист дітей війни» за
період з 09.07.2007 року до 31.12.2007 року, з
22.05.2008 року до 31.12.2008 року, зобов`язано
управління Пенсійного фонду України в
м.Івано-Франківську Івано-Франківської
області нарахувати і виплатити на
користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
як дитині війни відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за період з 09.07.2007 року по
31.12.2007 року у сумі 710,93 грн. та за період з
22.05.2008 року по 31.12.2008 року у розмірі 715,26
грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції управління
Пенсійного фонду України в
м.Івано-Франківську Івано-Франківської
області оскаржило його в апеляційному
порядку, вважає постанову суду
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що
статтею 7 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
передбачено, що фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України. Однак
судом не проводився аналіз законів про
Державний бюджет України на відповідні
роки, в яких визначено розміри
видатків, що направляються органам
пенсійного фонду України для
проведення виплат «дітям війни» . Суд
не взяв до уваги й не дав належної
оцінки тому факту, що кошти для виплати
підвищень до пенсій, запроваджених ст.6
ЗУ «Про соціальний захист дітей війни»
з розрахунку саме 30 % мінімальної
пенсії за віком на кожну особу, що має
статус «дитини війни» розділами
видатків законів про державний бюджет
України на відповідні роки не
передбачались і, відповідно,
Пенсійному фонду в такому розмірі не
перераховувались.

Оскільки управління Пенсійного фонду
України в м.Івано-Франківську
Івано-Франківської області здійснює
свої повноваження по ефективному
використанню коштів Пенсійного фонду
України, реалізація нормативних
приписів і пенсійних програм
здійснюється шляхом фінансування
пенсійних виплат за рахунок чітко
визначених прибутковою частиною
бюджету Пенсійного фонду України
джерел і відповідно до конкретних
напрямів витратної частини бюджету
Пенсійного Фонду України, то у
відповідності до положеннь «Про
Пенсійний фонд України» передбачено
вичерпний перелік напрямів
використання коштів Пенсійного фонду
України, які використовуються виключно
за призначенням та вилученню не
підлягають.

Рішенням Конституційного суду України
від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 ст.111 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» визнано такою, що не
відповідає Конституції України.
Положення ст.111 вищенаведеного закону
втратили чинність з дня ухвалення
Конституційним судом України рішення
№ 6-рп/2007. Рішенням Конституційного
суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008
визнані такими, що не відповідають
Конституції України, положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік» , якими обмежується дія ст. 6
Закону України «про соціальний захист
дітей війни». Проте, зміни до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» та Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік» у
видаткову частину не внесені тому
кошти на виплату даних підвищень в 2007 -
2008 роках були відсутні

Крім того апелянт вказує, що Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни», не визначено на законодавчому
рівні за рахунок яких коштів і джерел, в
якому порядку, яким чином обчислювати
вказаний розмір. Тому просить
постанову суду першої інстанції
скасувати, в позові відмовити..

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило а тому, колегія суддів, у
відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задоволити частково з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною
війни, а відтак має право на
встановлене ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
підвищення до пенсії.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивачу, суд першої інстанції
правомірно виходив з того, що останній
має право на підвищення до пенсії на 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до вимог ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
оскільки рішеннями Конституційного
Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 було
визнано неконституційними окремі
положення Законів України про
Державний бюджет України на 2007-2008 роки,
якими було зупинено і обмежено право на
отримання спірних доплат, а саме
зупинено дію ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни». Тобто
рішення Конституційного Суду України
від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня
2008 року № 10-рп/2008 мають перспективну
дію та преюдиціальне значення для
судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними та є обов'язковим до
виконання на території України, є
остаточними і не можуть бути оскаржені.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, щодо
стягнення на користь позивача
невиплаченого підвищення до пенсії з
09.07.2007 року та з 22.05.2008 року, оскільки ч.2
ст.152 Конституції України передбачено,
що закони, інші правові акти або їх
окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Що стосується нарахування підвищення
до пенсії за 2006 рік, то п.17 ст.77 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2006 рік» зупинено дію ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни». Законом України «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2006 рік» від 19.01.2006
року, який набрав чинності 02.04.2006 року,
п.17 ст.77 виключено. Однак ст. 110 даного
Закону встановлено, що пільги дітям
війни, передбачені ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
запроваджуються поетапно, за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної ради України з питань
бюджету. Враховуючи те, що Кабінет
Міністрів України за погодженням з
Комітетом Верховної ради України з
питань бюджету не приймав жодних
нормативно-правових актів за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі 2006 року, не був
визначений порядок проведення таких
виплат, а також те, що зазначена норма
не була визнана у встановленому
порядку неконституційною, отже,
підлягала виконанню, суд першої
інстанції правомірно відмовив у
задоволенні позову в частині виплати
позивачу підвищення до пенсії за 2006
рік.

Судом першої інстанції правильно по
суті вирішено справу, але із помилковим
застосуванням норм матеріального
права.

У відповідності до п.3 ч.2 ст.64 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
обов'язок по здійсненню функції щодо
призначення (перерахунку),
забезпечення своєчасного та в повному
обсязі фінансування і виплати пенсій
та надання соціальних послуг
покладається на відповідну виконавчу
дирекцію Пенсійного фонду України та
її територіальні органи і визначення
розмірів конкретної заборгованості
перед позивачем є неможливим без
проведення управлінням Пенсійного
фонду України в м.Івано-Франківську
відповідного перерахунку пенсії на
підставі даних відповідної пенсійної
справи, а тому, обов'язок щодо
нарахування і виплати спірної допомоги
слід покласти на відповідача у справі,
визначення суми також.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов»язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов»язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачці у
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що відсутність
бюджетного фінансування на виплату,
передбаченого Законом України «Про
соціальний захист дітей війни»
підвищення до пенсії, не може бути
причиною невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього зобов'язань,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

На підставі ст. 201 ч.1 п.1 КАС України,
враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до переконання про
зміну постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. 160, п.п. 1, 2 ст. 197, п. 2
ч. 1 ст. 198, п.1 ч.1 ст. 201, ст.205, ст.207, ст. 254
КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
м.Івано-Франківську Івано-Франківської
області задоволити частково, змінити
постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 08.10.2009р. по справі № 2а-2201/09.

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в
м.Івано-Франківську Івано-Франківської
області щодо невиплати підвищення до
пенсії відповідно до вимог ст. 6 ЗУ «Про
соціальний захист дітей війни».

Зобов`язати управління Пенсійного
фонду України в м.Івано-Франківську
Івано-Франківської області нарахувати
та виплатити на користь ОСОБА_1
підвищення до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком,
передбаченої ст. 6 ЗУ «Про соціальний
захист дітей війни» за період з 09.07.2007
року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по
31.12.2008 року з врахуванням ч. 1 ст. 28 ЗУ
«Про загальнообов`язкове державне
пенсійне страхування» та виплачених
сум.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п"ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя :
В.П.Сапіга

Судді:
Т.В.Онишкевич

Я.С.Попко