Справа № 809/1325/14
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"05" червня 2014 р.
Справа № 809/1325/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Микитюка Р.В.

за участю секретаря судового
засідання Котик Д.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: Державної податкової
інспекції у Городенківському районі
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області,

до відповідача: ОСОБА_1,

про стягнення податкового боргу в
сумі 2752,80 грн,-

ВСТАНОВИВ:

30.04.2014 Державна податкова
інспекція у в Городенківському районі
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківської області звернулася
в суд з адміністративним позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення податкового боргу у сумі 2752,80
грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за
відповідачем рахується заборгованість
перед бюджетом, яка виникла у зв'язку з
несплатою єдиного податку за період з
20.01.2013 року по 20.12.2013 року в сумі 2752,80 грн.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала з
підстав, викладених в позовній заяві.
Просила позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не
з'явився з невідомих суду причин, хоча
про дату, час та місце судового
розгляду справи був повідомлений
належним чином, тобто у відповідності
до вимог частини 3 статті 35 Кодексу
адміністративного судочинства
України, що підтверджується наявним у
матеріалах справи повідомленням про
вручення поштового відправлення (а.с.
32).

Наданим правом на подання заперечення
проти позову не скористався. Заяв чи
клопотань про відкладення розгляду
справи суду не подав.

Статтею 128 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час та
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів (частина 4).

За таких обставин, судом продовжено
розгляд справи за відсутності
відповідача.

31.05.2014 року на адресу суду повернулася
поштова кореспонденція, яка
направлялася відповідачу на адресу,
зазначену у витязі з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців (АДРЕСА_1), з
відміткою "адресат в селі не проживає
терміну зберігання" (а.с. 21).

Згідно частини 4 статті 33 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі ненадання особами, які беруть
участь у справі, інформації щодо їх
поштової адреси судовий виклик або
судове повідомлення надсилаються:
юридичним особам та фізичним
особам-підприємцям - за адресою
місцезнаходження (місця проживання), що
зазначена в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців. У разі відсутності
осіб, які беруть участь у справі, за
такою адресою вважається, що судовий
виклик або судове повідомлення вручене
їм належним чином. З огляду на вказане
відповідача належним чином
повідомлено про відкриття судом
провадження у справі за позовом
державної податкової інспекції до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про
стягнення боргу в сумі 2752,80грн. та про
можливість подання заперечення проти
адміністративного позову.

За змістом частини 4 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції Закону від 17.11.2011 року)
у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Судом, за умови належного повідомлення
відповідача про розгляд справи у
відповідності до вимог частини 3 статті
33 та частини 3 статті 35 Кодексу
адміністративного судочинства
України, продовжено розгляд справи за
відсутності відповідача на підставі
частини 4 статті 128 коментованого
Кодексу.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представника позивача,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши і оцінивши докази, судом
встановлено наступне.

З 01.01.2011 року відносини, що виникають у
сфері справляння податків і зборів
регулює Податковий кодекс України,
зокрема, визначає вичерпний перелік
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Відповідно статті 8 Податкового
кодексу України в Україні
встановлюються загальнодержавні та
місцеві податки та збори (пункт 8.1.). До
місцевих належать податки та збори, що
встановлені відповідно до переліку і в
межах граничних розмірів ставок,
визначених цим Кодексом, рішеннями
сільських, селищних і міських рад у
межах їх повноважень, і є обов'язковими
до сплати на території відповідних
територіальних громад (пункт 8.3.).

Підпунктом 10.1.2 пункту 10.1 статті 10
встановлено, що до місцевих податків
належить єдиний податок.

З 1 січня 2012 року правові засади
застосування спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності, а
також справляння єдиного податку
врегульовано главою І розділу ХІV
Податкового кодексу України.

Згідно підпункту 2 пункту 291.4 статті 291
Податкового кодексу України суб'єкти
господарювання, які застосовують
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності, поділяються на такі групи
платників єдиного податку, а саме,
фізичні особи - підприємці, які
здійснюють господарську діяльність з
надання послуг, у тому числі побутових,
платникам єдиного податку та/або
населенню, виробництво та/або продаж
товарів, діяльність у сфері
ресторанного господарства, за умови, що
протягом календарного року
відповідають сукупності таких
критеріїв: не використовують працю
найманих осіб або кількість осіб, які
перебувають з ними у трудових
відносинах, одночасно не перевищує 10
осіб; обсяг доходу не перевищує 1 000 000
гривень (друга група).

Пунктом 293.1 статті 293 цього Кодексу
встановлено, що ставки єдиного податку
встановлюються у відсотках (фіксовані
ставки) до розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня податкового (звітного) року
(далі у цій главі - мінімальна заробітна
плата), та у відсотках до доходу
(відсоткові ставки).

Згідно підпункту 2 пункту 293.2 статті 293
цього Кодексу фіксовані ставки єдиного
податку встановлюються сільськими,
селищними та міськими радами для
фізичних осіб - підприємців, які
здійснюють господарську діяльність,
залежно від виду господарської
діяльності, з розрахунку на
календарний місяць: для другої групи
платників єдиного податку - у межах від
2 до 20 відсотків розміру мінімальної
заробітної плати.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 02.01.2013 року
зареєстрований Городенківською
районною державною адміністрацією як
фізична особа-підприємець та взятий на
податковий облік як платник податків
Державною податковою інспекцією в
Городенківському районі
Івано-Франківської області, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (а.с. 9-10).

04.01.2013 року відповідачем подано до
Державної податкової інспекції в
Городенківському районі
Івано-Франківської області заяву про
застосування спрощеної системи
оподаткування з 04.01.2013 року. (а.с. 11-12).

На підставі поданої відповідачем заяви
від 04.01.2013 року, Державною податковою
інспекцією в Городенківському районі
Івано-Франківської області фізичну
особу-підприємця ОСОБА_1 з 04.01.2013 року
переведено на спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності, про
що видано свідоцтво платника єдиного
податку (а.с. 13).

Виходячи із обраного відповідачем виду
господарської діяльності, а саме: (код
згідно з КВЕД 01.46; 47.22) розведення
свиней, роздрібна торгівля м`ясом і
м`ясними продуктами в спеціалізованих
магазинах ОСОБА_1 віднесено до другої
групи платників єдиного податку та
відповідно встановлено ставку єдиного
податку у розмірі 229,40 грн.

Згідно частини 1 статті 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16
Податкового кодексу України
встановлено, що платник податків
зобов'язаний сплачувати податки та
збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
України з питань митної справи.

Відповідно до пункту 295.1 статті 295
Податкового кодексу України платники
єдиного податку першої і другої груп
сплачують єдиний податок шляхом
здійснення авансового внеску не
пізніше 20 числа (включно) поточного
місяця.

Такі платники єдиного податку можуть
здійснити сплату єдиного податку
авансовим внеском за весь податковий
(звітний) період (квартал, рік), але не
більш як до кінця поточного звітного
року.

Однак, судом встановлено, що
відповідачем за період з 20.01.2013 року по
20.12.2013 року не сплачувалась до бюджету
встановлена ставка єдиного податку у
повному обсязі, у зв'язку з чим станом
на 25.04.2014 року виникла заборгованість
по сплаті вказаних платежів у розмірі
2752, 80 грн. (а.с. 8).

У відповідності до вимог абзацу 1
пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу
України у разі, коли платник податків
не сплачує узгодженої суми грошового
зобов'язання в установлені
законодавством строки, орган державної
податкової служби надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому
надіслано (вручено) податкову вимогу,
сума податкового боргу збільшується
(зменшується), погашенню підлягає вся
сума податкового боргу такого платника
податку, що існує на день погашення
(пункт 59.5).

Судом встановлено, що позивачем на
виконання вимог пункту 59.1 статті 59
Податкового кодексу України надіслано
відповідачу податкову вимогу форми "Ф"
№ 31-25 від 12.02.2014 року, яку останній
залишив без реагування (а.с. 16).

Згідно пункту 295.4 статті 295 цього
Кодексу сплата єдиного податку
здійснюється за місцем податкової
адреси.

У відповідності до пункту 113.1 статті 113
Податкового кодексу України строки
застосування, сплата, стягнення та
оскарження сум штрафних (фінансових)
санкцій (штрафів) здійснюються у
порядку, визначеному цим Кодексом для
сплати, стягнення та оскарження сум
грошових зобов'язань. Суми штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів)
зараховуються до бюджетів, до яких
згідно із законом зараховуються
відповідні податки та збори.

Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті
14 Податкового кодексу України
податковий борг - сума узгодженого
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності), але
не сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, суд
зазначає, що податкове зобов'язання зі
сплати єдиного податку в сумі 2752,80 грн.
є податковим боргом відповідача, який
ним не сплачено.

Підстав для звільнення відповідача від
сплати заборгованості судом не
встановлено.

Наявність податкового боргу та його
розмір відповідач не спростував,
доказів сплати заборгованості суду не
представив, чим фактично не заперечив
суму заборгованості, яка є предметом
спору у даній справі.

Статтею 87 Податкового кодексу України
визначено, що джерелами самостійної
сплати грошових зобов'язань або
погашення податкового боргу платника
податків є будь-які власні кошти, у тому
числі ті, що отримані від продажу
товарів (робіт, послуг), майна, випуску
цінних паперів, зокрема корпоративних
прав, отримані як позика (кредит), та з
інших джерел, з урахуванням
особливостей, визначених цією статтею,
а також суми надміру сплачених
платежів до відповідних бюджетів.

Джерелами погашення податкового боргу
платника податків є будь-яке майно
такого платника податків з урахуванням
обмежень, визначених цим Кодексом, а
також іншими законодавчими актами.

Відповідно до пункту 87.11 статті 87
Податкового кодексу України орган
стягнення звертається до суду з
позовом про стягнення суми податкового
боргу платника податку - фізичної
особи.

Враховуючи наведене, а також те, що
вищевказана заборгованість
відповідачем на момент розгляду справи
не сплачена, суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими, а позов таким, що
підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в дохід
місцевого бюджету податковий борг в
сумі 2752,80 грн. (дві тисячі сімсот
п'ятдесят дві) гривні 80 копійок

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
Микитюк Р.В.

Постанова складена в повному
обсязі 10.06.2014 року.