Справа № 2а/0570/4868/12
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року м. Київ
К/9991/49882/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Горбатюка С.А.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в Гірницькому
районі м. Макіївки Донецької області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 21 травня 2012
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13 липня 2012
року у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в Гірницькому
районі м. Макіївки Донецької області
про визнання протиправними дій та
скасування вимоги,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в Гірницькому
районі м. Макіївки Донецької області, у
якому просив визнати протиправними дії
відповідача щодо пред'явлення вимоги
та скасувати вимогу про сплату боргу
від 05.04.2012 №Ф-313.

Позовні вимоги мотивовано тим, що він є
суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою та платником єдиного
податку, водночас є пенсіонером за
віком, а відтак, вважає, що відповідно
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
звільняється від сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, оскільки не
висловив бажання добровільної участі в
загальнообов'язковому державному
страхуванні.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 21 травня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13 липня 2012
року, позов задоволено: визнано дії
відповідача неправомірними та
скасовано вимогу Управління
Пенсійного фонду України в Гірницькому
районі м. Макіївки Донецької області
від 05.04.2012 №Ф-313 про сплату боргу в сумі
1031,99 грн.

У поданій касаційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в Гірницькому
районі м. Макіївки Донецької області з
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального права, просить скасувати
зазначені вище судові рішення та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що ОСОБА_2 зареєстрований
як фізична особа - підприємець
виконавчим комітетом Макіївської
міської ради Донецької області 23.07.2004,
що підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, перебуває на спрощеній
системі оподаткування, є платником
єдиного податку.

Позивач є пенсіонером з 14.10.2011 та
отримує пенсію за віком, призначену на
пільгових умовах за Списком № 1
відповідно до пункту «а» статті 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Відповідачем 05.04.2012 прийнято вимогу про
сплату боргу №Ф-313, якою від позивача
вимагається сплатити суму недоїмки зі
сплати єдиного внеску за період з
жовтня по грудень 2011 року в сумі 1031,99
грн..

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з позицією якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що Законом України від 7 липня 2011
року №3609-VI «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України», який
набрав чинності з 6 серпня 2011 року,
статтю 4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" доповнено
частиною четвертою такого змісту:
«Особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування», тому позивач
як пенсіонер за віком звільнений від
сплати єдиного внеску.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, визначених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується з
вказаними висновками судів попередніх
інстанцій, з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначаються
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування".

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 1
вищезазначеного Закону єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

У відповідності до пункту 4. частини 1.
статті 4 цього Закону платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Відповідно до частини. 4 статті 4 Закону
особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

За приписами статті 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" особи мають
право на призначення пенсії за віком
після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років. До досягнення віку,
встановленого абзацом першим цієї
статті, право на пенсію за віком мають
жінки 1961 року народження і старші після
досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися до 30 вересня 1956
року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957
року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958
року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959
року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960
року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961
року по 31 грудня 1961 року.

Згідно із абзацами першим та другим
пункту 16 Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» до
приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» застосовуються, зокрема
в частині визначення права на пенсію за
віком на пільгових умовах.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» визначено виключний
перелік трудових пенсій, які
призначаються за цим Законом (за віком;
по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років).
Загальні умови призначення пенсій за
віком визначені статтею 12 цього Закону
та частиною першою статті 26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування». Таке
право виникало у чоловіків після
досягнення 60 років та за наявності
відповідного стажу. При цьому, статтею
13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», на підставі пункту «а»
частини першої якої, як установили
суди, позивач отримує пенсію,
передбачена можливість призначення
пенсії за віком на пільгових умовах - із
зменшенням віку, зазначеного у статті 12
цього Закону, та за наявності
відповідного трудового стажу.

Таким чином, особи, яким пенсія за віком
призначена відповідно до пункту «а»
частини першої статті 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», не є
платниками єдиного внеску за себе
згідно з частиною четвертою статті 4
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування", так як
і особи, які є пенсіонерами за віком на
загальних умовах, оскільки згадана
норма не містить будь-яких винятків
щодо пенсіонерів за віком.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
15.04.2014 у справі №21-70а14.

Судами встановлено, що позивачу, у
відповідності до пункту «а» частини
першої статті 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» була
призначена пенсія за віком із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", а тому колегія
суддів погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що позивач
звільнений від сплати за себе єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Враховуючи викладене, зважаючи на
обставини, встановлені судами
попередніх інстанцій на підставі
доказів, досліджених під час судового
розгляду справи, колегія суддів
погоджується із позицією судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи судами першої та апеляційної
інстанцій дана вірно, порушень норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових
рішень судами не допущено.

Згідно з частиною першою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Гірницькому
районі м. Макіївки Донецької області
відхилити, а постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 21
травня 2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 13 липня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: