Справа № 817/1396/14
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2014-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1396/14

06 червня 2014 року 12год. 10хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Дорошенко Н.О.
розглянувши в порядку скороченого
провадження адміністративну справу за
позовом

Головне управління Міндоходів у
Рівненській області до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про стягнення фінансових
санкцій в сумі 5100 грн., -

ВСТАНОВИВ :

Головне управління Міндоходів у
Рівненській області звернулось до
Рівненського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення фінансових санкцій в сумі 5100
грн. Також позивач просить поновити
строк звернення до суду з
адміністративним позовом, пропущений з
поважних причин.

Справа розглянута в порядку
скороченого провадження.

Ухвалою про відкриття
скороченого провадження від 19 травня
2014 року відповідачу було надано
десятиденний строк з дня отримання
ухвали для подання заперечення. У
вказаний строк відповідачем не було
подано заперечення на
адміністративний позов та заяви про
визнання позову.

Давши оцінку доказам у справі,
повно і всебічно з'ясувавши всі
обставини справи в їх сукупності на
підставі чинного законодавства,
перевіривши їх дослідженими доказами,
суд дійшов висновку, що позов підлягає
до задоволення.

Суд встановив, що відповідно до
наказу від 15.09.2010 № 501-к та направлення
№ 410 від 15.09.2010 (а.с.7,8) працівниками
Регіонального управління департаменту
контролю за виробництвом та обігом
спирту алкогольних напоїв і тютюнових
виробів Державної податкової
адміністрації України у Рівненській
області проведено перевірку
дотримання вимог чинного
законодавства в сфері обігу
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1,
що належить фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_1.

За результатами перевірки складено акт
№ 373/01/НОМЕР_1 від 16.09.2010 (а.с.9-10), згідно з
висновками якого перевіркою
встановлено, що в реалізації та на
зберіганні знаходились алкогольні
напої без марок акцизного збору
встановленого зразка та факт, що в
приміщенні кафе не розміщено графічної
інформації, яка складається з
графічного знаку про заборону куріння
та тексту: "Куріння заборонено".

Встановлені факти є порушенням вимог
ч.4 ст.11 та ст.15-2 Закону України від
19.12.1995 № 481/95-ВР "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів" зі змінами та доповненнями
(далі - Закон № 481/95-ВР), Закону України
від 15.09.1995 № 329/95-ВР "Про акцизний збір на
алкогольні напої та тютюнові вироби",
Постанови КМУ від 23.04.2003 № 567 "Про
запровадження марок акцизного збору
нового зразка з голографічними
захисними елементами для маркування
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів" (далі - Положення №567).

Статтею 11 Закону № 481/95-ВР визначено, що
алкогольні напої та тютюнові вироби,
які виробляються в Україні, а також
такі, що імпортуються в Україну,
позначаються марками акцизного збору в
порядку, визначеному законодавством.

Згідно з п.2 ст.7 Закону № 329/95-ВР
наявність марки акцизного збору на
пляшці (упаковці) алкогольних напоїв є
однією з умов для ввезення на митну
територію України і реалізації їх
споживачам. Забороняється ввезення,
зберігання, транспортування, прийняття
на комісію з метою продажу та
реалізація на території України
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, на яких немає марок акцизного
збору встановленого зразка.

Відповідно до п.20 Положення № 567 марки
акцизного збору наклеюються
виробниками на кожну пляшку, пачку
(упаковку) у такий спосіб, щоб вони
розривалися під час відкупорювання
(розкривання) виробів.

Пунктом 12 Правил роздрібної торгівлі
алкогольними напоями, затверджених
Постановою КМУ від 30.07.1996 № 854 "Про
затвердження Правил роздрібної
торгівлі алкогольними напоями"
визначено, що зберігання та реалізація
алкогольних напоїв дозволяється
тільки за наявності марки акцизного
збору встановленого зразка на пляшці
або на іншій тарі згідно із
законодавством.

Відповідно до ст.15-2 Закону № 481/95-ВР (в
редакції Закону № 1824-VI від 21.01.2010,
чинній на момент виникнення
правовідносин) у місцях та закладах, де
куріння заборонено, має бути розміщена
наочна інформація, яка складається із
графічного знака про заборону куріння
та тексту такого змісту: "Куріння
заборонено!".

Власник або уповноважені ним особи чи
орендарі відповідних споруд, окремих
приміщень зобов'язані відвести
спеціальні місця для куріння,
обладнані витяжною вентиляцією чи
іншими засобами для видалення
тютюнового диму, а також розмістити
наочну інформацію про розташування
таких місць та про шкоду, яку завдає
здоров'ю людини куріння тютюнових
виробів.

У місцях для куріння має бути розміщено
прямокутний графічний знак із текстом
такого змісту: "Місце для куріння" та
інформація про шкоду, яку завдає
здоров'ю людини куріння тютюнових
виробів, із текстом такого змісту:
"Куріння шкодить Вашому здоров'ю".

Відповідальність за дане порушення
передбачена абз.14 ч.2 ст.17 Закону №
481/95-ВР та абз.9 ч.2 ст.17 Закону № 481/95- ВР (в
редакції Закону № 1824-VI від 21.01.2010,
чинній на момент виникнення
правовідносин).

Абзацом 14 частини 2 статті 17 Закону №
481/95-ВР передбачено, що у разі
зберігання, транспортування,
реалізації фальсифікованих
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів без марок акцизного
збору встановленого зразка або з
підробленими марками акцизного збору
до СПД застосовується фінансова
санкція у вигляді штрафу - 100 відсотків
вартості товару, але не менше 1700
гривень.

Абзацом 9 частини 2 статті 17 Закону №
481/95-ВР передбачено, що у разі
"нерозміщення наочної інформації,
передбаченої статтею 15-2 Закону №
481/95-ВР до суб'єктів господарювання
застосовуються фінансові санкції у
вигляді штрафів у сумі 3400 гривень.

У зв'язку з викладеним, відповідно до
Порядку застосування фінансових
санкцій, передбачених статтею 17 Закону
України від 19.12.1995 № 481/95-ВР Закону
України "Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів",
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 02.06.2003 № 790
прийнято рішення № /32 від 23.09.2010
про застосування до відповідача
фінансових санкцій у вигляді штрафу в
розмірі 1700 грн. та №/32 від 23.09.2010
про застосування до відповідача
фінансових санкцій у вигляді штрафу в
розмірі 3400 грн. (а.с.13,14).

Вказані рішення про застосування
фінансових санкцій були оскаржені
відповідачем в судовому порядку.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 22.12.2010 у
справі №2а-4951/10/1770 за позовом СПД ОСОБА_1
до Регіонального управління
департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту алкогольних напоїв і
тютюнових виробів Державної
податкової адміністрації України у
Рівненській області про скасування
рішень про застосування фінансових
санкцій №/32 від 23.09.2010 та №/32
позов задоволено частково. Скасовано
рішення про застосування фінансових
санкцій №/32 від 23.09.2010. В решті
позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09.04.2014
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 22.12.2010 у
справі № 2а-4951/10/1770 у частині
задоволення позову ФОП ОСОБА_1
скасовано та прийнято нову, якою у
задоволенні таких позовних вимог
відмовлено. У іншій частині постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 22.12.2010
залишено без змін. Постанова
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09.04.2014
набрала законної сили.

Відповідно до статті 255 КАС України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.
Обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватись в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін.

Отже фінансові санкції, застосовані до
відповідача рішеннями від 23.09.2010
№/32 та №/32, підлягають
сплаті до бюджету, однак на час
вирішення адміністративного спору
судом відповідачем не сплачені.

Що стосується посилань позивача на
порушення строку звернення до суду з
цим позовом, то суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно ч.2 ст.99 КАС України для
звернення до адміністративного суду
суб'єкта владних повноважень
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня виникнення підстав,
що дають суб'єкту владних повноважень
право на пред'явлення передбачених
законом вимог. Цим Кодексом та іншими
законами можуть також встановлюватися
інші строки для звернення до
адміністративного суду суб'єкта
владних повноважень.

Так, пунктом 3.7 Прикінцевих положень
Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про
судоустрій і статус суддів" було
внесено зміни до статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, які набрали чинності з 30.07.2010.

Згідно із зазначеними змінами
загальний строк звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи,
визначений частиною другою статті 99
КАС України, зменшено з одного року до
шести місяців.

Крім того, стаття 99 КАС України була
доповнена частиною п'ятою, якою був
передбачений спеціальний скорочений
строк в один місяць для звернення особи
до адміністративного суду з позовом
щодо оскарження рішення суб'єкта
владних повноважень, на підставі якого
ним може бути заявлено вимогу про
стягнення грошових коштів.

Зазначена норма підлягала
застосуванню також і щодо податкових
повідомлень-рішень, прийнятих
контролюючими органами на підставі
чинного до 01.01.2011 Закону України від
21.12.2000 № 2181-III "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами".

Таким чином, із моменту набрання
чинності змінами до КАС України,
внесеними Законом України від 07.07.2010 №
2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", до
01.01.2011 строки для звернення особи з
позовом про визнання протиправним
податкових повідомлень-рішень
становили один місяць.

Водночас 01.01.2011 набрав чинності
Податковий кодекс України (пункт 1
розділу XIX "Прикінцеві положення" цього
Кодексу).

Статтею 102 Податкового кодексу України
врегульовано питання застосування
строків давності визначення
податкових зобов'язань, які становлять
1095 днів.

Пунктом 56.18 статті 56 Податкового
кодексу України встановлено, що з
урахуванням строків давності платник
податків має право оскаржити в суді
податкове повідомлення-рішення або
інше рішення контролюючого органу про
нарахування грошового зобов'язання у
будь-який момент після отримання
такого рішення.

Із змісту зазначеної законодавчої
норми, з урахуванням вимог статті 102
Податкового кодексу України, випливає,
що платник податків може звертатися до
суду з вимогою щодо протиправності
податкового повідомлення-рішення
протягом 1095 днів з моменту отримання
такого рішення. Відповідна правова
позиція відображена в інформаційному
листі Вищого адміністративного суду
України від 10.02.2011 № 203/11/13-11.

Таким чином, із 01.01.2011 строк звернення
платників податків до
адміністративного суду з позовом про
оскарження податкового
повідомлення-рішення або іншого
рішення контролюючого органу про
нарахування грошового зобов'язання
становить 1095 днів.

При цьому відповідно до пп.14.1.39 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України грошове
зобов'язання - сума коштів, яку платник
податків повинен сплатити до
відповідного бюджету як податкове
зобов'язання та/або штрафну (фінансову)
санкцію, що справляється з платника
податків у зв'язку з порушенням вимог
податкового законодавства та іншого
законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також санкції за
порушення законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Розглядувані законодавчі зміни
зумовили також зміни строків звернення
до адміністративного суду для
податкових органів щодо стягнення сум
податкового боргу з платників
податків.

Пункт 102.1 статті 102 Податкового кодексу
України визначає строки для визначення
грошових зобов'язань платників
податків. Наслідком збігу цього строку
є звільнення платника податків від
відповідного грошового зобов'язання.
При цьому спір стосовно відповідної
декларації та/або податкового
повідомлення, які мали бути підставою
для визначення грошового зобов'язання,
не підлягає розгляду в
адміністративному або судовому
порядку.

У свою чергу, пункт 102.4 статті 102
зазначеного Кодексу встановлює строки
стягнення податкового боргу, що виник у
зв'язку з відмовою у самостійному
погашенні такого грошового
зобов'язання.

Визначене контролюючим органом
грошове зобов'язання (незалежно від
того, на який з 1095 днів припаде
відповідне визначення) в разі його
несплати платником податків набуде
статусу податкового боргу. З дня
виникнення податкового боргу
починається відлік строку тривалістю
1095 днів для звернення податкового
органу до суду з вимогою, пов'язаною зі
стягненням такого боргу.

Як слідує з матеріалів справи, позивач
звернувся до суду з адміністративним
позовом про стягнення фінансових
санкцій 16.05.2014 після набрання чинності
Податковим кодексом України і після
набрання законної сили постановою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09.04.2014 в
справі №2а-4951/10/1770, якою рішення про
застосування фінансових санкцій
визнані правомірними. З огляду на
вищенаведене, строки звернення до суду
з таким позовом позивачем не пропущено.

Згідно зі статтею 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

З урахуванням наведеного позовні
вимоги про стягнення фінансових
санкцій в сумі 5100 грн. підтверджуються
належними та допустимими доказами, а
тому підлягають задоволенню.

Судові витрати, відповідно до
статті 94 КАС України, з відповідача не
присуджуються.

Керуючись статтями 160-163, 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) фінансові санкції у
вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн. (п'ять
тисяч сто гривень 00 коп.), які
перерахувати до Державного бюджету, р/р
0002, ВДК в м. Рівне, код ЗКПО 22586331,
УДК у Рівненській області, МФО 833017, код
платежу 21081100.

Постанова суду першої інстанції є
остаточною, крім випадків оскарження
її в апеляційному порядку.

У разі апеляційного оскарження
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Відповідно до п. 8 ч. 6 ст. 183-2 КАС
України відповідач зобов'язаний
виконати постанову негайно.

Суддя
Дорошенко Н.О.