Справа № 217/689/14-а
Суддя: Соболєва І. П.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/217/71/2014
Справа № 217/689/14-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 року суддя Авдіївського
міського суду Донецької області
Соболєва І.П., розглянувши в порядку
скороченого провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Авдіївської міської ради про визнання
дій протиправними, стягнення
недоплаченої суми державної допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 1 жовтня 2013
року по 31 березня 2014 року включно у
розмірі 5 232 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

18 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Авдіївської міської
ради про визнання дій протиправними,
стягнення недоплаченої суми державної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 1 жовтня 2013 року по 31 березня
2014 року включно у розмірі 5 232 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що вона є матір'ю ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та отримує допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі 130 гривень на
місяць, що не відповідає положенням
законодавства. Посилаючись на вимоги
Конституції України, Законів України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», «Про Державний бюджет на 2013
рік», «Про Державний бюджет на 2014 рік»,
рішення Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, позивач
просила визнати протиправними дії
відповідача щодо нарахування,
призначення та виплати державної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
стягнути з відповідача на її користь
недонараховану державну допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років за
період з 1 жовтня 2013 року по 31 березня 2014
року включно у розмірі 5 232 гривень.

Ухвалою від 21 квітня 2014 року відкрито
скорочене провадження у даній справі.

16 травня 2014 року відповідачем подані
письмові заперечення проти позову, в
яких він зазначив, що позивачем
пропущено строк звернення до суду за
позовними вимогами за період з 1 жовтня
2013 року по 19 листопада 2013 року. Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
внесені зміни до частини 1 статті 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», відповідно до яких
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень. Законами України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік»,
«Про Державний бюджет України на 2014
рік» змін до Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» не
вносилось, рішень про зупинення дії
цього Закону на 2013 рік не приймалось.
Таким чином, відповідачем правомірно
застосовуються положення частини 1
статті 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми». Також вказав,
що виплата допомоги здійснюється на
підставі Постанови Кабінету Міністрів
України № 1751 від 27 грудня 2001 року.
Просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши обставини справи доказами
в межах заявлених позовних вимог, суд
встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є матір'ю
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження дитини серії НОМЕР_1 від 23
травня 2013 року, виданим Відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Авдіївського міського
управління юстиції Донецької області.

Позивачу як особі, застрахованій в
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
відповідачем на підставі заяви
позивача від 27 вересня 2013 року
призначена допомога по догляду за
дитиною до трьох років у розмірі 130,00
гривень на місяць. Копія заяви позивача
наявна в матеріалах справи.

7 квітня 2014 року позивач звернулась до
відповідача із заявою про здійснення
перерахунку та виплати сум допомоги по
догляду за дитиною до трьох років.

Відповідачем 8 квітня 2014 року надано
відповідь на вказану заяву за №
Б-027-5.1-6.2, за змістом якої розмір
нарахованої допомоги відповідає
вимогам чинного законодавства.

18 квітня 2014 року позивач звернулась до
суду із даним адміністративним
позовом.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

За змістом частини 1 статті 100 КАС
України, адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала.

Як зазначено у позовній заяві, позивач
оскаржує дії відповідача та просить
здійснити стягнення з відповідача
недонарахованої суми допомоги за
період з 1 жовтня 2013 року по 31 березня 2014
року. При цьому, до відповідача із
заявою про призначення допомоги вона
звернулась 27 вересня 2013 року

Таким чином, про порушення своїх прав
позивач дізналась саме у вересні 2013
року, коли їй було призначено допомогу,
що також підтверджується матеріалами
справи.

З наведених підстав, позовні вимоги за
період з 1 жовтня 2013 року по 18 жовтня 2013
року на підставі частини 1 статті 100 КАС
України слід залишити без розгляду.

Що стосується позовних вимог за період,
починаючи з 18 жовтня 2013 року, то суд
вважає їх такими, що підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно зі статтею 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд приходить до висновку, що
відповідач не доказав правомірність
своїх дій з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
Законами України.

Пунктом 1 ст. 92 Конституції України
встановлено, що виключно законами
України визначаються права і свободи
людини і громадянина, гарантії цих прав
і свобод; основні обов'язки
громадянина.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (далі -
Закон № 107-VI), правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися Законом
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» № 2811-ХІІ від 21.11.1992 (далі - Закон
№ 2811-ХІІ), дія якого поширювалася на
осіб, не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» №
2240-ІІІ від 18.01.2001 (далі - Закон № 2240-III),
який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб.

Розмір допомоги також визначався цими
Законами. Зокрема, статтею 43 Закону №
2240-III передбачено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI
внесені відповідні зміни до Закону №
2811-ХІІ та Закону № 2240-III. Зокрема,
змінами до статті 13 Закону № 2811-ХІІ
його дію поширено на застрахованих
осіб, а із Закону № 2240-III виключено
статті 40-44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №
2811-ХІІ.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 № 835-VI "Про Державний бюджет України
на 2009 рік" та статтею 45 Закону України
від 27 квітня 2010 року № 2154-VI "Про
Державний бюджет України на 2010 рік"
(далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у
2009, 2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону № 2240-ІІІ
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751
саме на виконання Закону № 2811-ХІІ
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III на
виконання статті 45 Закону № 2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

Оскільки у даній справі предметом
спору є розмір виплати допомоги особі,
яка застрахована у системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, позивачу у
справі, то за таких обставин суд дійшов
висновку, що на відносини щодо виплати
допомоги такій особі у зазначеному
позивачем періоді поширюються норми
спеціального Закону (яким є Закон №
2240-III), відповідно до статті 43 якого
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Аналогічна правова позиція наведена у
постанові Верховного Суду України від
25 грудня 2012 року, яка є обов'язковою
для суду відповідно до статті 244-2 КАС
України.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що дії відповідача щодо
нарахування, призначення та виплати
зазначеної допомоги з 18 жовтня 2013 року
по 31 березня 2014 року у розмірі, нижчому
за прожитковий мінімум, є
протиправними.

Стосовно позовних вимог про стягнення
недоотриманих сум допомоги, суд
зазначає наступне.

Як вказує позивач у позовній заяві та
відповідач у своїй відповіді від 8
квітня 2014 року, розмір допомоги
позивачеві складає 130 гривень на
місяць. Отже, в період з 1 жовтня 2013 року
по 31 березня 2014 року (за шість місяців)
позивачем отримано загалом 780 гривень.

Оскільки суд дійшов висновку про
протиправність дій відповідача за
період з 18 жовтня 2013 року по 31 березня
2014 року, тому загальна сума, отримана за
вказаний період позивачем складає 706,33
грн., з яких за період з 18 по 31 жовтня 2013
року - 56,33 гривні, а починаючи з 1
листопада 2013 року - по 130 гривень на
місяць.

Статтею 7 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2013 рік» розмір
прожиткового мінімуму для дитини віком
до 6 років встановлено з 1 січня в сумі 972
гривні, з 1 грудня - 1032 гривні.

Статтею 7 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік» встановлено
прожитковий мінімум для дитини віком
до 6 років на 2014 рік у розмірі 1032 гривні.

Таким чином, розмір допомоги
позивачеві у жовтні 2013 року (за 13 днів з
18 жовтня по 31 жовтня) мав становити 407,61
гривень (972 гривні / 31 день х 13 днів), у
листопаді 2013 року - 972 гривні, а у період
грудень 2013 р. - березень 2014р. - 1032 гривні
на місяць. Тобто, у загальному розмірі 5
507,61 гривень (407,61 грн. + 972 грн. + (1032 грн. х 4
місяці) = 5 729,81 грн.).

Отже, позивачем недоотримано допомоги
на суму 4 801,28 гривень (5 507,61 гривень - 706,33
гривень = 4 801,28 гривень).

За таких обставин, суд задовольняє
позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення
Авдіївської міської ради частково.

На підставі статті 94 КАС України суд
присуджує до стягнення з Державного
бюджету України на користь позивача
судові витрати зі сплати судового
збору, що документально підтверджені.

Керуючись статтями 1, 2, 4, 5, 6, 10, 11, 14, 15, 17,
23, 48, 58, 69-71, 79, 86, 87, 94, 98, 104, 105, 111, 112, 114, 121,
160, 161, 162, 163, 185, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Авдіївської міської
ради про визнання дій протиправними,
стягнення недоплаченої суми державної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 1 жовтня 2013 року по 31 березня
2014 року включно у розмірі 5 232 гривень
задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Авдіївської міської ради щодо
нарахування, призначення та виплати
ОСОБА_1 державної допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 18 жовтня 2013
року по 31 березня 2014 року включно у
розмірі, меншому за прожитковий
мінімум, встановлений законом.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
Авдіївської міської ради на користь
ОСОБА_1 недоплачену державну допомогу
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 18 жовтня 2013
року по 31 березня 2014 року включно у
розмірі 4 801 (чотири тисячі вісімсот
одна) гривня 28 копійок.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення
Авдіївської міської ради в частині
позовних вимог за період з 1 жовтня 2013
року по 17 жовтня 2013 року включно
залишити без розгляду.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судові витрати зі
сплати судового збору у розмірі 52
(п'ятдесят дві) гривні 32 копійок.

Постанову прийнято в порядку
скороченого провадження та складено у
повному обсязі 21 травня 2014 року.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку сторонами, а
також іншими особами у зв'язку з тим, що
суд вирішив питання про їхні права,
свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Десятиденний строк для подання
апеляційної скарги стороною або іншою
особою, яка брала участь у справі,
обчислюється з моменту отримання копії
постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження
в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя: