Справа № 805/4233/14
Суддя: Казначеєв Е.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Галатіна О.О.
Суддя-доповідач - Казначеєв Е.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року
справа №805/4233/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд колегією суддів у
складі: головуючого судді Казначеєва
Е.Г., суддів Яманко В.Г., Васильєвої І.А.,
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційні скарги
Управління Пенсійного фонду України в
Гірницькому районі м. Макіївки
Донецької області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 29 квітня 2014
р. у справі № 805/4233/14 (головуючий І
інстанції Галатіна О.О.) за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Гірницькому районі м. Макіївки
Донецької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Гірницькому
районі м. Макіївки Донецької області
про стягнення суми витрат за особовими
потерпілих у розмірі 344,08 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
Гірницькому районі м. Макіївки
Донецької області звернулось до
Донецького окружного
адміністративного суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків та професійних захворювань
України в Гірницькому районі м.
Макіївки Донецької області про
стягнення суми витрат за особовими
справами потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання по ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за
період з 01.10.2013 року по 28.02.2014 року на
суму 860,20 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 29 квітня 2014
року в задоволені позовних вимог
відмовлено.

Позивач не погодившись з прийнятим
судом першої інстанції рішенням подав
апеляційну скаргу на постанову суду
першої інстанції, в якій, з посиланням
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права та неповним
дослідженням обставин справи, просив
скасувати постанову суду першої
інстанції, прийняти нову постанову
якою задовольнити позовні вимоги
повністю.

Всі особи, які беруть участь у справі, у
судове засідання не прибули, хоча вони
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
від позивача надійшло клопотання про
розгляд справи без присутності
представника, тому відповідно до п.2 ч.1
ст. 197 КАС України суд апеляційної
інстанції розглянув справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції
встановлено, що між сторонами
підписані акти щомісячної звірки
витрат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з 01 жовтня 2013
року по 28 лютого 2014 року.

Згідно з доданими до актів списків
осіб, що не прийняті до заліку
відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Гірницькому
районі м. Макіївки, через закінчення
терміну навчання отримувача пенсії по
втраті годувальника відповідачем не
включені до заліку витрати на виплату
пенсій по втраті годувальника ОСОБА_3
та ОСОБА_2 та, як наслідок, не враховані
до відшкодування у загальній сумі 860,20
грн.

У період з 01 жовтня 2013 року по 28 лютого
2014 року позивачем виплачені пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, ОСОБА_3 відповідно до
протоколу № 2252 від 10 липня 2009 року,
складеного на підставі заяви № 2252 від 8
липня 2009 року у сумі 86,02 грн. за кожний
місяць періоду та ОСОБА_2 відповідно до
розпорядження № 150111 від 31 січня 2011
року, винесеного на підставі заяви № 466
від 25 січня 2011 року у сумі 86,02 грн. за
кожний місяць періоду. Загальна сума
виплат ОСОБА_3 та ОСОБА_2, здійснених
позивачем за період з 01 жовтня 2013 року
по 28 лютого 2014 року, складає 860,20 грн., що
підтверджується наявним у матеріалах
справи розрахунком суми позову.

Сторонами не оспорюються суми витрат,
понесених Управлінням пенсійного
фонду України в Гірницькому районі м.
Макіївки Донецької області по виплаті
пенсій ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає висновок суду
першої інстанції таким що відповідає
вимогами законодавства, а апеляційні
скарги такими, що задоволенню не
підлягають, з наступних підстав.

Статтею 1 Закону України від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР «Основи законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» (далі -
Закон № 16/98-ВР) встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 цього Закону в
Україні залежно від страхового випадку
є такі види загальнообов'язкового
державного соціального страхування:
пенсійне страхування; страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням; медичне
страхування; страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; страхування на випадок
безробіття; інші види страхування,
передбачені законами України.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

За пенсійним страхуванням, згідно з
приписами ст. 25 Основ, надаються такі
види соціальних послуг та
матеріального забезпечення: пенсії за
віком, по інвалідності внаслідок
загального захворювання (в тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, крім
передбачених ч.4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 25 Основ за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" від
23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон №
1105-XIV) Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України (далі -
Фонд) зобов'язано співпрацювати з
фондами з інших видів соціального
страхування у фінансуванні заходів,
пов'язаних з матеріальним
забезпеченням та наданням соціальних
послуг застрахованим, у кожному
конкретному випадку спільно приймаючи
рішення щодо того, хто з них братиме
участь у фінансуванні цих заходів.

Приймаючи до уваги те, що пенсія по
втраті годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, є наслідком страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, належним
страховиком, тобто тим суб'єктом, хто
має надавати застрахованій особі
матеріальну допомогу чи соціальні
послуги, відповідно до ст. 25 Основ, є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.

Відповідно до частини 2 статті 7
Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" № 1105-ХІV (далі -
Закон № 1105) фонд сплачує страхові
виплати та надає соціальні послуги
працівникам (членам їх сімей), які
потерпіли на виробництві до 01 квітня 2001
року, з того часу, коли відповідні
підприємства передали в установленому
порядку Фонду документи, що
підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку. Потерпілі, документи яких не
передані до Фонду, продовжують
отримувати належні виплати та
соціальні послуги від свого
роботодавця, Пенсійного фонду України
та Фонду соціального страхування
України. При цьому кошти, виплачені
потерпілому страхувальником,
зараховуються Фондом у рахунок його
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Пунктом 5 статті 24 Закону № 1105-ХІV
визначено, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Відповідно до статті 33 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» № 1105-ХІV від 23 вересня
1999 року у разі смерті потерпілого право
на одержання щомісячних страхових
виплат (пенсій згідно з підпунктом "д"
пункту 1 частини першої статті 21 цього
Закону) мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання, а також
дитина померлого, яка народилася
протягом не більш як десятимісячного
строку після його смерті. Такими
непрацездатними особами є: 1) діти, які
не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років,
які не працюють, або старші за цей вік,
але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років; 2) жінки, які
досягли 55 років, і чоловіки, які досягли
60 років, якщо вони не працюють; 3)
інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності; 4) неповнолітні діти,
на утримання яких померлий виплачував
або був зобов'язаний виплачувати
аліменти; 5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право. Право на одержання
страхових виплат у разі смерті
потерпілого мають також дружина
(чоловік) або один з батьків померлого
чи інший член сім'ї, якщо він не працює
та доглядає дітей, братів, сестер або
онуків потерпілого, які не досягли
8-річного віку. Пенсія у разі смерті
годувальника призначається і
виплачується згідно із законодавством.

У статті 21 цього Закону № 1105 визначено
соціальні послуги та виплати, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом. Так, у разі настання страхового
випадку він у встановленому законом
порядку повинен, зокрема, своєчасно та
в повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачувати відповідні
кошти йому або особам, які перебували
на його утриманні; організовувати
поховання померлого, відшкодовувати
вартість пов'язаних з цим ритуальних
послуг відповідно до місцевих умов.

За статтею 37 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 5
листопада 1991 року (далі - Закон № 1788)
право на пенсію в разі втрати
годувальника мають непрацездатні
члени сім'ї померлого годувальника, які
були на його утриманні (стаття 38).
Батьки і чоловік (дружина) померлого,
які не були на його утриманні, також
мають право на пенсію, якщо згодом
втратили джерело засобів до існування.
Непрацездатними членами сім'ї
вважаються: а) діти, брати, сестри й
онуки, які не досягли 18 років або старші
цього віку, якщо вони стали інвалідами
до досягнення 18 років, при цьому брати,
сестри й онуки - за умови, якщо вони не
мають працездатних батьків; б) батько,
мати, дружина, чоловік, якщо вони є
інвалідами або досягли: чоловіки - 60
років, жінки - 55 років; в) один з батьків,
або чоловік (дружина), або дід, бабуся,
брат чи сестра, незалежно від віку і
працездатності, якщо він (вона)
зайнятий доглядом за дітьми, братами,
сестрами чи онуками померлого
годувальника, які не досягли 8 років, і
не працює; г) дід і бабуся - в разі
відсутності осіб, які за законом
зобов'язані їх утримувати. Вихованці,
учні, студенти, курсанти, слухачі,
стажисти мають право на пенсію в разі
втрати годувальника до закінчення
навчальних закладів, але не довше ніж
до досягнення ними 23-річного віку.

Згідно з абзацом 2 частини9 статті 34
Закону № 1105-XIV у разі смерті
потерпілого, який одержував страхові
виплати і не працював, розмір
відшкодування шкоди особам, зазначеним
у статті 33 цього Закону, визначається
виходячи із суми щомісячних страхових
виплат і пенсії, які одержував
потерпілий на день його смерті, з
відповідним коригуванням щомісячних
страхових виплат згідно із статтею 29
цього Закону. Причинний зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Причинний зв'язок смерті годувальника
з одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я має бути
встановлений МСЕК у відповідності до
Інструкції про встановлення
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом, затвердженої
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 15 листопада 2005 р. N 606,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 2 грудня 2005 р. за N 1455/11735. Згідно
пунктів 2.1, 2.2 вказаної Інструкції
перелік МСЕК, на які покладаються
функції щодо встановлення причинного
зв'язку смерті з професійним
захворюванням (отруєнням) або трудовим
каліцтвом, затверджується відповідним
наказом Міністерства охорони здоров'я
Автономної Республіки Крим, управлінь
охорони здоров'я обласних,
Севастопольської міської і Головного
управління охорони здоров'я та
медичного забезпечення Київської
міської державних адміністрацій. Для
розгляду причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням, отруєнням
або трудовим каліцтвом до МСЕК
направляються відповідні документи
постраждалих, у яких при житті було
встановлено професійне захворювання
(отруєння), трудове каліцтво, що
спричинило стійку втрату професійної
працездатності, та померлих після
вступу в дію Закону України "Про
охорону праці" (набув законної сили з 24
листопада 1992 року).

Зі змісту частини 4 статті 26 Закону №
16/98-ВР, частини 2 статті 24 Закону № 1105-XIV
убачається: якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика та
відшкодувати понесені ним витрати.

Статтею 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, визначено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_4
помер отримавши тупу травму грудної
клітини та живота, що підтверджується
актом № 13 про нещасний випадок на
виробництві та свідоцтвом про смерть
НОМЕР_1.

ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначений факт став підставою для
призначення ОСОБА_3 та ОСОБА_2пенсії по
втраті годувальника, який помер
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання.

Відповідно до довідки Макіївського
будівельного центру
професійно-технічної освіти ім. Ф.І.
Бачуріна від 22 грудня 2011 року ОСОБА_2
навчався у період з 01 грудня 2010 року по
30 березня 2012 року.

Згідно з постановою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Гірницькому
районі м. Макіївки від 30 січня 2012 року №
0541/13.2/13.2/12 про припинення щомісячної
страхової виплати ОСОБА_2 припинено
виплати у зв'язку із закінченням
навчання.

Згідно з дипломом серії НОМЕР_2,
виданого Макіївським будівельним
центром професійно-технічної освіти
ім. Ф.І. Бачуріна, ОСОБА_3 закінчив
навчання 30 червня 2011 року.

Відповідно до постанови відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Гірницькому
районі м. Макіївки від 04 липня 2011 року №
0541/13.1/6 про зняття з обліку ОСОБА_3
припинено страхові виплати у зв'язку із
закінченням навчання з 01 липня 2011 року.

Доказів навчання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
денній формі навчання позивачем не
надано. Крім того, у 2013 році ОСОБА_2
виповнилось - 20 років, ОСОБА_3 -
виповнилось 22 роки, що свідчить про
досягнення повноліття - 18 років.

Таким чином, як вірно встановлено судом
першої інстанції та підтверджено в
ході розгляду в суді апеляційної
інстанції, зазначені особи які
відповідачем не прийняті до заліку та
яким виплачено пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання в період з 01.10.2013 року по
28.02.2014 року досягли повноліття, не мали
статусу інвалідів та не навчались на
денній формі навчання, тобто були
працездатними.

Доказів на підтвердження
непрацездатності зазначених осіб, яким
виплачена пенсія по втраті
годувальника, тобто доказів про
наявність підстав для відшкодування
Фондом пенсії по втраті годувальника
Управлінням не надано, а тому витрати
на виплату та доставку пенсій цим
особам не підлягають відшкодуванню за
рахунок коштів Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Колегія суддів не приймає посилання
позивача в апеляційній скарзі на те, що
зазначені особи є круглими сиротами,
тому пенсія по втраті годувальника
виплачується до 23 років незалежно від
інших обставин, оскільки, ст.33 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» та
ст. 37 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» визначений вичерпний
перелік непрацездатних осіб яким
виплачується пенсія по втраті
годувальника. Тобто, вказані норми
передбачають наявність права позивача
на відшкодування за рахунок коштів
Фонду соціального страхування витрат
саме по непрацездатним особам.

З врахуванням вищенаведеного колегія
суддів зазначає, що суд першої
інстанції вірно дійшов висновку щодо
відсутності правових підстав для
відшкодування понесених витрат по
зазначеним особам за рахунок
Відділення Фонду та відповідно
наявності підстав для відмови і
задоволенні позовних вимог.

Беручи до уваги вищевикладене, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а тому
задоволенню не підлягає.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла до висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини по справі та постанова
прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
що в свою чергу є підставою для
залишення рішення суду першої
інстанції без змін, а апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 195-196, 197, п. 1 ч.1 ст. 198, ст.
200, ст. 205, ст. 206, ст. 207 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Гірницькому
районі м. Макіївки Донецької області
на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 29 квітня 2014
р. у справі № 805/4233/14 залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 29 квітня 2014
р. у справі № 805/4233/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь в справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:
Е.Г.Казначеєв

Судді:
В.Г.Яманко

І.А.Васильєва