Справа № 2а-1420/10
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року
Справа №
127980/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Снятинської
районної державної адміністрації на
постанову Снятинського районного суду
Івано-Франківської області від 14
грудня 2010 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Снятинської районної державної
адміністрації про зобов'язання
нарахувати і виплатити одноразову
компенсацію за шкоду, заподіяну
здоров'ю,-

В С Т А Н О В И В:

22.11.2010 року позивач - ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до управління праці
та соціального захисту населення
Снятинської районної державної
адміністрації, в якому просить визнати
неправомірними дії відповідача щодо
виплати їй одноразової компенсації за
шкоду, заподіяну здоров'ю; зобов'язати
відповідача виплатити їй недоплачену
суму компенсації за 2010 рік, виходячи з
розміру 30% мінімальних заробітних плат,
яка встановлена Законом України «Про
Державний бюджет» на момент проведення
виплати.

Постановою Снятинського районного
суду Івано-Франківської області від 14
грудня 2010 року позов задоволено.
Визнано дії управління праці та
соціального захисту населення
Снятинської районної державної
адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у
виплаті одноразової компенсації за
шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі
передбаченому ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
неправомірними. Зобов'язано управління
праці та соціального захисту населення
Снятинської районної державної
адміністрації здійснити нарахування
та виплатити ОСОБА_1, як інваліду III
групи, захворювання пов'язане з
наслідками аварії на Чорнобильські
АЕС, одноразову компенсацію за шкоду
заподіяну здоров'ю у розмірі 30-ти
мінімальний заробітних плат, згідно
ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
незаконною та прийнятою з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, відповідач оскаржив її в
апеляційному порядку. У апеляційній
скарзі просить скасувати постанову
Снятинського районного суду
Івано-Франківської області від 14
грудня 2010 року та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, апелянт зазначає, що управління
праці та соціального захисту населення
Снятинської районної державної
адміністрації належним чином та
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року
виконало свій обов'язок перед
позивачем з виплати йому одноразової
компенсації за шкоду заподіяну
здоров'ю. Просить врахувати, що
виключно законом про Державний бюджет
України визначаються видатки на
загальносуспільні потреби, їх розмір
та цільове спрямування і що управління
не вправі самостійно визначати розмір
одноразової компенсації учасникам
ліквідації аварії на ЧАЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Стверджує, що при ухваленні
судового рішення мають бути враховані
положення бюджетного законодавства
України та видаткові можливості
основного фінансового документу
держави. Вважає свої дії з виплати
позивачу спірної допомоги
правомірними.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст.183-2 цього
Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції прийшов до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Безспірно встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є
потерпілою від наслідків аварії на
ЧАЕС та інвалідом ІІІ групи внаслідок
захворювання з 03.09.2010 року, пов'язаного
з аварією на ЧАЕС і належить до 1
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, а
тому відповідно до вимог ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
має право на одержання одноразової
компенсації учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
в розмірі 30 мінімальних заробітних
плат.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано
такими, що не відповідають Конституції
України, положення пункту 28 розділу II
«Внесення змін до деяких законодавчих
актів України» Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими на
2008 рік було обмежено виплати
компенсацій і допомог у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної
плати, встановлених, зокрема, у ч.4 ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», із вказівкою на те, що дане
рішення Конституційного Суду України
має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Відповідно до ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Встановлено, що у 2010 році ОСОБА_1
управлінням праці та соціального
захисту населення Снятинської
районної державної адміністрації
виплачено 189,60 грн. одноразової
компенсації за шкоду, заподіяну
здоров'ю як інваліду 3-ої групи. При
нарахуванні зазначених виплат
відповідач керувався Постановою
Кабінету Міністрів України №836 від
26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що
з моменту прийняття вищезазначеної
постанови Кабінету Міністрів України
№836 встановлені нею розміри
одноразової компенсації за шкоду,
заподіяну здоров'ю залишались
незмінними в той час, як неодноразово
змінювався розмір мінімальної
заробітної плати.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції вказує на те, що
в даній спірній ситуації слід
керуватися вимогами ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
оскільки закон має вищу юридичну силу
ніж постанова Кабінету Міністрів
України №836 від 26.07.1996 року.

За таких обставин апеляційний суд
приходить до переконання про
підставність вимог позивача в частині
невиплати йому у 2010 році одноразової
компенсації за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 30 мінімальних
заробітних плат і покладення на
відповідача обов'язку щодо проведення
її нарахування та виплати за вказаний
період у зазначеному розмірі.

Крім того, апеляційний суд зазначає про
необхідність покладення обов'язку з
нарахування і виплати спірної допомоги
саме на управління праці та
соціального захисту населення
Снятинської районної державної
адміністрації в силу вимог частини 5
статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» виплат, як на причину
невиконання державою взятих на себе
зобов'язань, до уваги колегією суддів
не приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України».

З огляду на положення ст.ст. 21, 105, 162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач у справі порушив норми
права, які регулюють спірні
правовідносини, адміністративний суд
повинен визнати такі дії протиправними
і зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних
позивачу сум відповідно до закону, а не
ухвалювати рішення про стягнення чи
виплату їх конкретних розмірів.

Доводи апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, п.3 ч.1 ст.197, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Снятинської районної державної
адміністрації залишити без
задоволення, а постанову Снятинського
районного суду Івано-Франківської
області від 14 грудня 2010 року у справі №
2-а-1420/10 за позовом ОСОБА_1 до управління
праці та соціального захисту населення
Снятинської районної державної
адміністрації про зобов'язання
нарахувати і виплатити одноразову
компенсацію за шкоду, заподіяну
здоров'ю - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженнюне підлягає.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник