Справа № 524/3863/14-а
Суддя: Кривич Ж. О.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/3863/14-а
Провадження № 2-а/524/271/14
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

02.06.2014 року Автозаводський районний
суд м. Кременчук Полтавської області в
складі:

головуючого судді - Кривич Ж.О.

при секретарі - Власовій М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кременчуці справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука
Полтавської області про визнання
незаконною бездіяльності та
зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Автозаводського районного суду
м.Кременчука з позовом до Виконавчого
комітету Автозаводської районної ради
м. Кременчука про визнання незаконною
бездіяльності та зобов'язання вчинити
дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
06.10.2010 року його було прийнято на роботу
до Виконавчого комітету
Автозаводської районної ради
м.Кременчука на посаду спеціаліста І
категорії по роботі з населенням за
місцем проживання. Згідно п. 5.3
колективного договору на 2010-2013 роки,
укладеного між Виконавчим комітетом та
трудовим колективом, відповідач взяв
на себе зобов'язання, при наявності
коштів надавати працюючим матеріальну
допомогу на вирішення
соціально-побутових питань в розмірі
середньомісячної заробітної плати. Про
існування вказаного колективного
договору він дізнався лише в квітні 2014
року. Таким чином, відповідач не
повідомивши його при працевлаштуванні
про наявне в нього за колективним
договором право на отримання
матеріальної допомоги в розмірі
середньомісячної заробітної плати на
вирішення соціально-побутових питань
та не виплативши самостійно в 2010 році
дану матеріальну допомогу, допустив
незаконну бездіяльність.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив суд визнати
протиправною бездіяльність
Виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м.Кременчука Полтавської
області в частині не повідомлення його
при працевлаштуванні в 2010 році про
наявне в нього право за колективним
договором на отримання матеріальної
допомоги в розмірі середньомісячної
заробітної плати для вирішення
соціально-побутових питань та в
частині не виплати самостійно
вищевказаної матеріальної допомоги.
Зобов'язати Виконавчий комітет
Автозаводської районної ради
м.Кременчука Полтавської області
нарахувати та виплатити йому
матеріальну допомогу для вирішення
соціально-побутових питань в розмірі
середньомісячної заробітної плати за
2010 рік.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі, просив задовольнити з підстав,
викладених в позовній заяві. Пояснив,
що зі змістом колективного договору
він ознайомлений не був, тому не знав
про своє право на отримання
матеріальної допомоги в розмірі
середньомісячної заробітної плати на
вирішення соціально-побутових питань.
В 2014 році він дізнався про те, що згідно
умов колективного договору, відповідач
був зобов'язаний виплатити йому дану
допомогу.

На запитання суду відповів, що з
письмовою заявою про виплату йому
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань в розмірі
середньомісячної заробітної плати за
2010 рік до роботодавця не звертався.

Представник відповідача Виконавчого
комітету Автозаводської районної ради
м. Кременчука Полтавської області -
Гордієнко Ю.А. в судовому засіданні
заперечував проти задоволення
позовних вимог. Зазначив, що
матеріальна допомога для вирішення

соціально-побутових питань
виплачується в межах затвердженого
фонду оплати праці і не є обов'язковою
виплатою. У листопаді 2010 бюджетного
року всіма працівниками виконавчого
комітету Автозаводської районної ради
м.Кременчука, які є посадовими особами
місцевого самоврядування, було
отримано матеріальну допомогу на
вирішення соціально-побутових питань
за 2010 рік згідно кошторисних
призначень на 2010 рік. Таким чином,
кошти, передбачені бюджетом на виплату
матеріальної допомоги вказаного виду
на момент працевлаштування позивача
вже були виплачені. За таких обставин,
відповідач не мав можливості виплатити
ОСОБА_1 матеріальну допомогу для
вирішення соціально-побутових питань в
зв'язку з відсутністю бюджетних
коштів, що виключає бездіяльність в
діях відповідача.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, приходить до висновку про
часткове задоволення позовних вимог з
наступних підстав.

Згідно з ч. 2 та 6 ст. 33 Закону України
"Про державну службу", оплата праці
державних службовців повинна
забезпечувати достатні матеріальні
умови для незалежного виконання
службових обов'язків, сприяти
укомплектуванню апарату державних
органів компетентними і досвідченими
кадрами, стимулювати їх сумлінну та
ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплати за ранги, надбавки за
вислугу років на державній службі та
інших надбавок.

Державним службовцям можуть
установлюватися надбавки за високі
досягнення у праці і виконання
особливо важливої роботи, доплати за
виконання обов'язків тимчасово
відсутніх працівників та інші надбавки
і доплати, а також надаватися
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань.

Джерелом формування фонду оплати
праці державних службовців є
Державний бюджет України та інші
джерела, визначені для цієї мети
положеннями про органи державної
виконавчої влади, затвердженими
указами Президента України та
постановами Кабінету Міністрів
України.

Скорочення бюджетних асигнувань не
може бути підставою для зменшення
посадових окладів, надбавок до них
та фінансування інших, передбачених
цим Законом, гарантій, пільг і
компенсацій.

Частиною 3 статті 21 Закону України "Про
службу в органах місцевого
самоврядування" передбачено, що
джерелом формування фонду оплати праці
посадових осіб місцевого
самоврядування є місцевий бюджет.

Підпунктом 3 пункту 2 постанови
Кабінету Міністрів України "Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів" від 9 березня 2006
р. № 268, надано право керівникам
органів, зазначених у пункті 1 цієї
постанови, у межах затвердженого фонду
оплати праці надавати працівникам
матеріальну допомогу для вирішення
соціально-побутових питань та допомогу
для оздоровлення при наданні щорічної
відпустки у розмірі, що не перевищує
середньомісячної заробітної плати
працівника (місячного грошового
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького складу).

Згідно з роз'ясненням Міністерства
праці та соціальної політики України
від 16.10.2009 р. № 620/13/84-09, рішення про
надання такої матеріальної допомоги
приймається керівником відповідного
органу, виходячи з обставин, викладених
у заяві працівника.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
колективні договори і угоди", умови
колективних договорів і угод,
укладених відповідно до чинного
законодавства, є обов'язковими для
підприємств, на які вони поширюються,
та сторін, які їх уклали.

Пунктом 5.3 Колективного договору на
2010-2013 роки, прийнятого на загальних
зборах профспілкового комітету
Автозаводського райвиконкому 20.04.2010
року, визначено, що при наявності
коштів адміністрація зобов'язується
надавати матеріальну допомогу
працюючим у розмірі середньомісячної
заробітної плати на вирішення
соціально-побутових проблем.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з
06.10.2010 року по 15.02.2012 року працював на
посаді спеціаліста І категорії по
роботі з населенням за місцем
проживання Виконкому Автозаводської
районної ради м. Кременчука
Полтавської області.

З листа виконавчого комітету
Автозаводської районної ради
м.Кременчука Полтавської області №
01-29/444 від 17.03.2014 року вбачається, що
посадовими особами

місцевого самоврядування було
отримано матеріальну допомогу на
вирішення соціально-побутових питань
за 2010 рік згідно кошторисних
призначень в листопаді 2010 року.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 письмово не звертався до
відповідача з заявою про виплату йому
матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових питань за 2010 рік.

За таких обставин, суд не вбачає
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 щодо визнання бездіяльності
Виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м.Кременчука Полтавської
області протиправною.

З огляду на те, що на момент розгляду
справи судом відповідач не виплатив
ОСОБА_1 матеріальної допомоги на
вирішення соціально-побутових питань
за 2010 рік у розмірі, передбаченому
законодавством, суд вважає за
необхідне зобов'язати Виконавчий
комітет Автозаводської районної ради
м.Кременчука нарахувати та виплатити
позивачу дану матеріальну допомогу в
розмірі середньомісячної заробітної
плати.

Відповідно до ст. 94 КАС України, суд
стягує з відповідача на користь
держави судовий збір в розмірі 73,08 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 17, 69, 71, 86, 163, 167 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука
Полтавської області про визнання
незаконною бездіяльності та
зобов'язання вчинити дії - задовольнити
частково.

Зобов'язати Виконавчий комітет
Автозаводської районної ради
м.Кременчука нарахувати та виплатити
ОСОБА_1 матеріальну допомогу для
вирішення соціально-побутових питань
за 2010 рік в розмірі середньомісячної
заробітної плати.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Виконавчого комітету
Автозаводської районної ради
м.Кременчука на користь держави
судовий збір в розмірі 73,08 грн.

Апеляційна скарга на постанову може
бути подана до Харківського
Апеляційного Адміністративного суду
через Автозаводський районний суд м.
Кременчука Полтавської області
протягом десяти днів з дня її
проголошення, а особою, яка не брала
участь у справі, з моменту отримання
копії постанови.

Суддя: