Справа № 813/690/14
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/690/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого - судді
з участю секретаря судового засідання
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Підприємство Мальви
ЛТД» до Державної податкової інспекції
у Сихівському районі м.Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Підприємство Мальви
ЛТД" (надалі - ТзОВ "Підприємство Мальви
ЛТД") звернулось до Львівського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Сихівському районі
м.Львова Львівської області Державної
податкової служби в якому просить
скасувати податкове повідомлення -
рішення № від 29.12.2011 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення прийнято з порушенням норм
законодавства, оскільки право позивача
на податковий кредит підтверджується
усіма необхідними первинними
документами, а висновки відповідача
стосовно безтоварності господарських
операцій позивача з контрагентом ТзОВ
"Перша технологічна компанія -СТГ" є
необґрунтованими та не
підтверджуються доказами. Відтак,
позивач вважає оскаржуване податкове
повідомлення -рішення протиправним та
таким, що підлягає скасуванню.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 01.11.2012р.
адміністративний позов задоволений
повністю, визнано протиправним та
скасоване податкове
повідомлення-рішення відповідача №
від 29.12.2011р.

29.08.2013р. Львівський апеляційний
адміністративний суд вказану вище
постанову суду першої інстанції
скасував та прийняв нову постанову,
якою в задоволенні адміністративного
позову відмовив.

За наслідками розгляду касаційної
скарги позивача, Вищий
адміністративний суд України ухвалою
від 05.12.2013р. (К/800/47266/13) скасував вказані
вище судові рішення судів першої та
апеляційної інстанції, а справу
направив на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Відповідно до ч.5 ст.227 Кодексу
адміністративного судочинства України
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення, є обов'язковими для суду
першої інстанції при розгляді справи.

Під час нового судового розгляду
представник позивача позовні вимоги
підтримав з підстав наведених у
позовній заяві та долучених
документів, просив адміністративний
позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти адміністративного
позову заперечив. Зазначив, що під час
проведення перевірки позивачем не
доведена реальність операцій із
контрагентом ТзОВ "Перша технологічна
компанія - СТГ", не підтверджується
використання позивачем товарів у
власній господарській діяльності,
відтак позивачем занижено податок на
додану вартість у сумі 74235 грн. Крім
того зазначає, що наявність у позивача
лише отриманої податкової накладної
без фактичного здійснення
господарської операції не може бути
підставою для включення визначених у
такій накладній сум податку на додану
вартість до податкового кредиту.
Відповідач вважає, що при формуванні
даних податкового обліку не повинні
враховуватись первинні документи, які
вказують на проведення господарських
операцій із контрагентом ТзОВ "Перша
технологічна компанія - СТГ". За таких
обставин вважає, що у задоволенні
даного позову слід відмовити повністю.

За клопотанням відповідача, судом,
відповідно до ст. 55 Кодексу
адміністративного судочинства
України, допущено процесуальне
правонаступництво відповідача по
справі на Державну податкову інспекцію
у Сихівському районі міста Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області (ДПІ у Сихівському
районі).

Дослідивши подані сторонами документи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступне:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Підприємство Мальви
ЛТД" зареєстроване Виконавчим
комітетом Львівської міської ради
01.06.1994 року, що підтверджено копією
Свідоцтва про державну реєстрацію
юридичної особи Серія А00 № 376053.
Позивача узято на облік в органах ДПС
02.06.1994 року за № 2842, відповідно до
довідки № 2641 від 18.09.2008 року.

У період з 24.11.2011 року по 30.11.2011 року
Державною податковою інспекцією у
Сихівському районі м. Львова проведено
виїзну позапланову документальну
перевірку ТзОВ "Підприємство Мальви
ЛТД". Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог п. п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14, п.
198.2., п. 198.3. ст. 198, п. 201.4. - п. 201.7. ст. 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено заниження
податку на додану вартість в сумі 74235
грн. За результатами вказаної
перевірки складено Акт № 4567/23-209/20815632
від 07.12.2011 року. Відповідачем на
підставі даного акта перевірки
прийнято податкове повідомлення -
рішення форми "Р" № від 29.12.2011
року, яким відповідно до вимог п. п.
14.1.181. п. 14.1. ст. 14, п. 198.2., п. 198.3. ст. 198, п.
201.4. - п. 201.7. ст. 201 Податкового кодексу
України збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість в сумі 92794 грн., у тому
числі основний платіж 74235 грн., штрафні
(фінансові) санкції (штрафи) 18559 грн.

З 01 січня 2011 року відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначення
вичерпного переліку податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства регулює
Податковий кодекс України.

Згідно з положеннями Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
податком на додану вартість, зокрема, є
операції платників податку з
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю (п. 185.1 ст. 185
Податкового кодексу України).

Виходячи з положень п. 187.1 ст. 187 Кодексу
датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту,
зокрема, виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2. ст. 198 Податкового кодексу
України передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 цього Кодексу
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Пунктом 201.1. ст. 201 ПК України
передбачено, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової
накладної;

б) дата виписування податкової
накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку
(продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування
податку;

ж) ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Згідно з п. 201.4. ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг. Податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу
(п.201.6 ст. 201 ПК України).

Відповідно до п. 201.7. ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

За положеннями п. 201.10. ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 1.2. Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24.05.1995 року, господарські
операції відображаються у
бухгалтерському обліку методом їх
суцільного і безперервного
документування. Записи в облікових
регістрах провадяться на підставі
первинних документів, створених
відповідно до вимог цього Положення.

Згідно з п. 2 цього ж Положення первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення.

В спростування вказаних в акті
перевірки порушень позивачем
представлено копію договору № 08/22 від
22.08.2011 року, укладеного між ТзОВ "Перша
технологічна компанія -СТГ"
(постачальник) та ТзОВ "Підприємство
Мальви ЛТД" (покупець) про поставку
шкіртовару та комплектуючих для
виробництва взуття.

Вказаний договір підписано директором
ТОВ "Перша технологічна компанія - СТГ"
Висоцьким О.Ю. з однієї сторони та
генеральним директором ТзОВ
"Підприємство Мальви ЛТД" Олійник Н.Є.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо
того, що зі сторони контрагента
вказаний договір підписаний не
уповноважено особою, оскільки з
наявного в матеріалах справи Витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
судом встановлено, що керівником
даного підприємства на час підписання
договору був Висоцький Олександр
Юрієвич. Згідно з вказаним Витягом,
Висоцький О.Ю. уповноважений
представляти юридичну особу у
правовідносинах з третіми особами, має
право вчиняти дії від імені юридичної
особи без довіреності, у тому числі
підписувати договори та дані про
наявність обмежень щодо
представництва від імені юридичної
особи.

На підтвердження здійснення
господарських операцій з вказаним
контрагентом, позивачем долучено до
матеріалів справи наступні первинні
документи:

- податкові накладні № 784 від 22.08.2011
року на суму 62565 грн., № 967 від 29.08.2011 року
на суму 382845,24 грн. (т.1 а.с. 106, 113);

- видаткові накладні № 6380 від
22.08.2011 року на суму 62565 грн., № 6385 від
29.08.2011 року на суму 382845,24 грн. (т.1 а.с. 129,
132);

- виписки з банківського рахунку
за 19.08.2011 року та 08.09.2011 року про оплату
товару відповідно до договору № 08/22 від
22.08.2011 року (т. 1, а. с. 133-136);

- платіжні доручення № 598 від 19.08.2011
року на суму 62565 грн., № 632 від 08.09.2011 року
на суму 382845,24 грн. (т.1 а.с. 171-172);

- товарно-транспортні накладні від
22.08.2011 року та від 29.08.2011 року про
перевезення товару відповідно до
видаткових накладних № 6380 та № 6385 (т. 1,
а. с. 175-177);

- реєстри виданих та отриманих
податкових накладних.

Суд зазначає, що первинні документи,
якими позивач доводить здійснення
господарської операції з
вищезазначеним контрагентом,
оформлені належним чином, такі містять
необхідні реквізити, повністю
відображають зміст господарських
операцій ТзОВ "Підприємство Мальви ЛТД"
і не мають недоліків, які б свідчили про
їх невідповідність вимогам до
первинних документів.

ТзОВ "Підприємство Мальви ЛТД" долучено
докази того, що придбані позивачем у
контрагента ТзОВ "Перша технологічна
компанія - СТГ" товари використані ним
при виробництві взуття, яке в
подальшому було реалізоване іншим
контрагентам, що підтверджується
належним чином оформленими
видатковими та податковими накладними.
Так, позивачем долучено до справи
оборотно-сальдову відомість по рахунку
201 за період з 01.08.2011р. по 31.12.2011р. (т.2. а.с.
221-235), яка підтверджує фактичний рух
придбаних у ТзОВ "Перша технологічна
компанія - СТГ" активів та зміни у
власному капіталі та зобов'язаннях
позивача у зв'язку з господарською
діяльністю. Факт відображення
позивачем господарських операцій з
виробництва та реалізації взуття у
складі податкових зобов'язань по ПДВ
підтверджується висновками акту
документальної перевірки № 4567/23-209/20815632
від 07.12.2011р. Відповідачем не подано
доказів того, що товарно-матеріальні
цінності, які зазначені у видаткових
накладних № 6380 від 22.08.2011р., № 6385 від
29.08.2011р. були придбані позивачем у інших
суб'єктів господарювання, відтак не
спростовано придбання таких саме у
ТзОВ "Перша технологічна компанія -
СТГ". Вказані документи та обставини, на
переконання суду, свідчить про реальне
здійснення спірних господарських
операцій.

Крім того, позивачем долучено до
матеріалів справи копії свідоцтв про
право власності на нерухоме майно (т. 1,
а. с. 137-146) на підтвердження того, що ТзОВ
"Підприємство Мальви ЛТД" володіє
основними засобами (адміністративними,
виробничими, складськими приміщеннями)
для фактичного здійснення
господарської діяльності.

Щодо доводів представника відповідача
стосовно того, що долучені позивачем
товарно-транспортні накладні не є
документами, що підтверджують
транспортування поставленого товару,
оскільки зазначені в них особи,
відповідно до національної бази даних
«Автомобіль» (том 2, а.с.113-114), не є
власниками транспортних засобів, суд
зазначає, що чинне законодавство не
ставить в залежність право керування
транспортним засобом від факту
перебування вказаного транспортного
засобу у власності особи. При цьому, суд
критично оцінює повторно долучений
відповідачем витяг з національного
банку даних «Автомобіль» (т.2 а.с.216-217)
оскільки такий не підписаний
уповноваженою на це особою, а відомості
які містяться у ньому суперечать даним,
попередньо наданим Управлінням
державтоінспекції, а відтак не може
бути належним доказом по справі.

Суд вважає необґрунтованими
покликання відповідача на обставини,
встановлені у Акті № 853/23-304/37190531 від
07.11.2011 року про неможливість проведення
зустрічної звірки ТзОВ "Перша
технологічна компанія - СТГ" щодо
документального підтвердження
господарських відносин із платниками
податків, їх реальності та повноти
відображення в обліку за серпень 2011
року, складеному посадовими особами
ДПА у Харківській області, стосовно
відсутності платника за
місцезнаходженням, відсутності
технічних можливостей, основних
фондів, транспортних засобів, трудових
ресурсів для здійснення господарської
діяльності, не підтвердження
господарської діяльності первинними
документами, з огляду на те, що
зустрічні звірки проводяться
податковими органами відповідно до
п.п.73.5 статті 73 Податкового кодексу
України з метою отримання податкової
інформації. При цьому, зустрічною
звіркою вважається співставлення
даних первинних бухгалтерських та
інших документів суб'єкта
господарювання, що здійснюється
органами державної податкової служби з
метою документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також
підтвердження господарських виду,
обсягу і якості операцій та
розрахунків, що здійснювалися між ними,
для з'ясування їх реальності та повноти
відображення в обліку платника
податків. Зустрічні звірки не є
перевірками і проводяться в порядку
визначеному Кабінетом Міністрів
України. За результатами зустрічних
звірок складається довідка, яка
надається суб'єкту господарювання у
десятиденний термін.

Відповідно до п. 1 Порядку проведення
органами державної податкової служби
зустрічних звірок, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 27.12.2010р. № 1232 зустрічна звірка
полягає у зіставленні даних первинних
бухгалтерських та інших документів
суб'єкта господарювання, що
здійснюється органами державної
податкової служби, з метою
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій і розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків.

З аналізу вказаних норм вбачається, що
зустрічна звірка є заходом
інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності органів
державної податкової служби, в той час,
як функція податкового органу щодо
контролю за дотриманням податкового та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
реалізується останніми шляхом
проведення перевірок у випадках та в
порядку, встановленому Податковим
кодексом України.

Таким чином, за своєю правовою природою
акт про неможливість проведення
зустрічної звірки не є актом перевірки
контролюючого органу та не може
містити в собі аналізу господарських
операцій платника податків та
висновків про нікчемність укладених
ним договорів. У зв'язку з цим,
обгрунтування податковим органом
виявлених порушень з посиланням на
висновки таких актів є неправомірним.

Відтак, Суд відхиляє доводи
відповідача про те, що вищезазначений
акт підтверджує безтоварність
господарських операцій, оскільки зміст
вказаного акта свідчить, що зустрічна
звірка не була проведена та жодні
первинні документи не перевірялися
взагалі.

Окрім того, обґрунтованість
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення обставинами, які
засвідчують порушення норм
податкового законодавства не
позивачем, а його контрагентом
(постачальником) є неприпустимим також
з огляду на практику Європейського
Суду з прав людини.

Так, у своїй практиці Європейський Суд
з прав людини чітко окреслив правило
індивідуальної відповідальності
платника податків, яке, зокрема,
полягає у тому, що добросовісний
платник податків не має зазнавати
негативних наслідків через порушення
законодавства його контрагентом.
Зокрема, у п.71 рішення у справі «Булвес»
АД проти Болгарії» Європейський Суд з
прав людини дійшов такого висновку, що
компанія-заявник не повинна нести
відповідальність за наслідки
невиконання постачальником його
обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
Суд вважає, що такі вимоги
прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності.

Вищенаведений висновок Європейський
Суд з прав людини повторно підтвердив у
рішенні в справі «Бізнес Суппорт
Центр» проти Болгарії», в п.23 якого
зазначено, що у разі виявлення
податковими органами невиконання
постачальником своїх обов'язків як
платника ПДВ, вони могли б розпочати
податкову перевірку цього
постачальника, з тим щоб стягнути з
нього належні платежі та штрафні
санкції.

Тому, допущені порушення податкового
законодавства постачальником у
ланцюгу постачання товару тягнуть
негативні наслідки саме для такого
постачальника та не впливають на право
позивача на віднесення до складу
податкового кредиту сум сплаченого в
ціні товару податку на додану вартість.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісними
платниками податків (постачальниками)
з метою незаконного отримання
податкових вигод або його обізнаності
з такими діями постачальника чи
сприяння ухиленню постачальника
товару у ланцюгу постачання від
виконання податкових зобов'язань може
слугувати підставою для висновку про
необґрунтованість податкової вигоди.

Однак у даній справі, податковим
органом (відповідачем) не доведено
існування таких обставин щодо
узгоджених протиправних дій позивача з
його контрагентом, які спрямовані на
безпідставне отримання податкових
вигод.

Разом з цим, у контексті податкових
спорів практика Європейського суду з
прав людини свідчить, що встановлення
обов'язку сплатити податок/позбавлення
права отримати податкову вигоду
(податковий кредит чи бюджетне
відшкодування ПДВ) розглядається як
позбавлення власності. Відповідно,
воно повинно здійснюватися лише на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права (п.53 рішення Європейського суду з
прав людини у справі «Булвес» АД проти
Болгарії», п.23 Європейського суду з
прав людини у справі «Бізнес Суппорт
Центр» проти Болгарії»)

Суд погоджується з доводами позивача з
приводу безпідставності висновків
відповідача про те, що
фінансово-господарські
взаємовідносини між ТзОВ "Підприємство
Мальви ЛТД" та ТзОВ "Перша технологічна
компанія -СТГ" є такими, що вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювались цими правочинами.

Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦК України
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином є
фіктивним. А відповідно до ч.2 ст. 234 ЦК
України фіктивний правочин визнається
судом недійсним.

Проте, відповідачем у підтвердження
фіктивності правочину укладеного між
позивачем та ТзОВ "Підприємство Мальви
ЛТД" не представлено жодного рішення
про визнання такого правочину
недійсним. Фіктивність правочину не
може доводитись іншими засобами
доказування окрім рішення суду (яке
набрало законної сили) про визнання
такого правочину недійсним.

Відносно вказаного в акті перевірки
підприємства-контрагента позивача,
податковий орган зазначає, що такий
відсутній за місцезнаходженням. Однак,
сама по собі ця обставина не свідчить
про неспроможність підприємства
займатись підприємницькою діяльністю,
крім того жодних належних письмових
доказів про це не надано. Таким чином,
суд не бере до уваги покликання на
відсутність підприємств за
місцезнаходженням, оскільки вони
ґрунтуються на припущеннях, які не
підтверджені доказами.

Окрім того, Суд критично оцінює
посилання представника відповідача на
ту обставину, що у контрагента
позивача, не було достатньої кількості
матеріальних, трудових ресурсів та
транспортних засобів для виконання
договору, що на його думку свідчить про
відсутність фактів поставки товарів,
оскільки вказані висновки не знайшли
свого підтвердження належними і
допустимими доказами по справі. При
цьому, суд враховує, що за даними
досліджуваного вище акту про
неможливість проведення зустрічної
звірки, податковим органом
підтверджено здійснення ТзОВ «Перша
технологічна компанія - СТГ»
господарської діяльності,
відображення результатів такої у
податковому обліку та не встановлено
відсутності у вказаного контрагента
виробничих активів, складських
приміщень та транспортних засобів.

Вирішуючи спір, суд керується
принципом законності та виходить з
положень Конституції України,
відповідно до частини 2 статті 19 якої,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Оцінюючи дані факти, суд надає перевагу
письмовим доказам (первинним
документам) та поясненням позивача, а
також враховує, що про реальність
господарських операцій позивача з ТзОВ
«Перша технологічна компанія - СТГ»
свідчить той факт, що
товарно-матеріальні цінності від
зазначеного контрагента були реально
обліковані підприємством та
використані у власній господарській
діяльності. Достовірних фактів, які б
викликали сумнів в реальності придання
таких у суду немає.

Відповідно до частин 1, 2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не долучено доказів
правомірності прийняття спірного
рішення.

Суд враховує, що згідно з п.10.2 Постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України № 7 від 20.05.2013р. "Про судове
рішення в адміністративній справі", в
разі задоволення позову про визнання
протиправним рішення суб'єкта владних
повноважень чи його окремих положень
суд повинен зазначити про це в судовому
рішенні та одночасно застосувати один
із встановлених законом способів
захисту порушеного права позивача: про
скасування або визнання нечинним
рішення чи окремих його положень.

Скасування акта суб'єкта владних
повноважень як способу захисту
порушеного права позивача
застосовується тоді, коли спірний акт
не породжує жодних правових наслідків
від моменту прийняття такого акта.

З огляду на викладене вище та з
врахуванням встановлених обставин
справи суд вважає, що зазначені в акті
перевірки від 07.12.2011 року висновки
податкового органу про порушення
позивачем норм податкового
законодавства є необґрунтованими та не
знайшли свого підтвердження зібраними
у справі належними та допустимими
доказами, а тому адміністративний
позов про визнання протиправним та
скасування прийнятого на підставі
таких висновків податкового
повідомлення-рішення є обгрунтованим
та такий слід задовольнити.

Судові витрати у розмірі в сумі 927
(дев'ятсот двадцять сім) гривні 94 коп.
відповідно до ст. 94 КАС України слід
стягнути на користь позивача.

Керуючись статтями. 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд-

п о с т а н о в и в:

адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Сихівському районі м.Львова №
від 29.12.2011р., яким визначено суму
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість в сумі 92794,00 грн., в тому
числі 74235,00 грн. - основного платежу та
18559,00 грн. - штрафних санкцій.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Підприємство Мальви
ЛТД» судовий збір в сумі 927 (дев'ятсот
двадцять сім) гривні 94 коп.

Апеляційну скаргу на постанову суду
першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови, виготовленої в
повному обсязі. Апеляційна скарга
подається до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Кузан Р.І.