Справа № 9101/169286/2012
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2014 рокусправа № 2а-2315/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І.
Щербака А.А.

розглянувши у письмовому провадженні в
м. Дніпропетровську апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Марганці Дніпропетровської області
на постанову Марганецького міського
суду Дніпропетровської області від 29
серпня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Марганці Дніпропетровської області
про визнання дій протиправними та
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Марганецького міського
суду Дніпропетровської області від 29
серпня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_1
(надалі - позивач) було задоволено.
Визнано протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в м. Марганці
Дніпропетровської області (надалі -
відповідач) по відмові в перерахунку
додаткової пенсії позивачу, як особі,
яка постраждала від наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 2 категорії,
відповідно до ст.ст. 49, 51 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильськії катастрофи".
Зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок та виплатити додаткову
пенсію позивачу, як особі, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
АЕС 2 категорії, відповідно до ст.ст. 49,51
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильськії катастрофи"
починаючи з 15.01.2011 року по 22.07.2011 року, з
розрахунку 30 % мінімальної пенсії за
віком, виходячи з розміру,
встановленого ч.1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" з урахуванням
різниці, яка була виплачена у цей
період.

В апеляційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в м. Марганці
Дніпропетровської області просить
постанову суду в частині задоволених
вимог скасувати, та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що
позивач є постраждалим внаслідок
Чорнобильської катастрофи 2 категорії.

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Згідно з частиною другою статті 51
Закону № 796-ХІІ особам, віднесеним до
категорії 2 призначається додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Право позивача на отримання щомісячної
додаткової пенсії за шкоду завдану
здоров'ю не залежить від наявності чи
відсутності грошових коштів та
належного фінансування, як на тому
наполягав відповідач, таке право
надане державою і закріплено Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
пенсійні органи, і несе обов'язок по
своєчасній та повній виплаті пенсії
саме у розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського
суду з прав людини, яка відповідно до
ст. 17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини» є
джерелом права, свідчить про те, що
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов'язків (
справа «Кечко проти України», рішення
від 08.11.2005р.).

Наявність у позивача права щодо
отримання додаткової пенсії у
розмірах, які визначені Законом
України № 796-ХІІ є визначальною для
вирішення вказаного спору, крім того,
це право гарантується Конституцією
України (ч.2 ст.46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру додаткової
пенсії позивачеві застосуванню
підлягає стаття 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,а не
постанови Кабінету Міністрів України,
які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Відповідно до частини третьої статті 67
Закону № 796-ХІІ, яка набрала чинності 31
жовтня 2006 року, у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4
категорій, та розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсій за віком встановлюється в
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Переглядаючи судове рішення в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції в оскарженій частині
відповідає вимогам закону, підстави
для її скасування відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст. 183-2, 200, 205, 206
КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Марганці
Дніпропетровської області - залишити
без задоволення.

Постанову Марганецького міського
суду Дніпропетровської області від 29
серпня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Н.П. Баранник

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак