Справа № 21-147а14
Суддя: Терлецький О.О.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючого Терлецького О.О.,
суддів:Гриціва М.І., Гусака М.Б.,
Коротких О.А., Кривенди О.В., Маринченка
В.Л., Прокопенка О.Б., Тітова Ю.Г.,
-розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом ОСОБА_9
до Головного управління Пенсійного
фонду України в Сумській області
(далі - управління ПФУ) про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року ОСОБА_9 звернувся до
суду з позовом, у якому просив: визнати
неправомірними дії управління ПФУ щодо
обчислення йому пенсії із грошового
забезпечення, визначеного відповідно
до пункту 7 постанови Кабінету
Міністрів України від 17 липня 1992 року №
393 «Про порядок обчислення вислуги
років, призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей» (далі -
постанова № 393); зобов'язати управління
ПФУ обчислити пенсію за правилами
частини третьої статті 43 Закону
України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин; далі - Закон № 2262-ХІІ);
виплатити недоотримані суми пенсії з
31 грудня 2010 року.

Зарічний районний суд міста Сум
постановою від 27 липня 2011 року позов
задовольнив: зобов'язав управління ПФУ
провести перерахунок пенсії позивачу
відповідно до частини третьої статті 43
Закону № 2262-ХІІ виходячи з розміру
грошового забезпечення за останньою
штатною посадою перед звільненням,
враховуючи відповідний оклад за
посадою, військове (спеціальне) звання,
процентну надбавку за вислугу років,
щомісячні додаткові види грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення) та премії в розмірах,
встановлених законодавством, і
провести відповідні виплати з
урахуванням виплаченої пенсії з 31
грудня 2010 року.

Харківський апеляційний
адміністративний суд постановою від 14
лютого 2012 року скасував постанову суду
першої інстанції та відмовив у
задоволенні позову.

Вищий адміністративний суд України
ухвалою від 13 лютого 2014 року постанову
апеляційного суду скасував, постанову
суду першої інстанції залишив у силі та
погодився з його висновком про
протиправність обчислення пенсії
позивача із грошового забезпечення, до
якого згідно із постановою № 393
враховано щомісячні додаткові види
грошового забезпечення та премії за 24
останні календарні місяці служби перед
звільненням.

У заяві про перегляд
судових рішень Верховним Судом України
управління ПФУ, посилаючись на
неоднакове застосування касаційним
судом частини третьої статті 43 Закону
№ 2262-ХІІ та пункту 7 постанови № 393,
просить скасувати ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 13
лютого 2014 року, справу направити на
новий касаційний розгляд.

На обґрунтування заяви додано ухвалу
Вищого адміністративного суду України
від 23 квітня 2013 року (№ К/9991/17758/12), у якій
суд касаційної інстанції зазначив,
що постанова № 393 не суперечить
положенням статті 43 Закону № 2262-ХІІ,
оскільки лише роз'яснює, як саме
обраховуються середньомісячна сума
щомісячних додаткових видів грошового
забезпечення та премії за останньою
штатною посадою перед звільненням.
Частиною третьою статті 43 Закону №
2262-ХІІ не передбачено, що розмір
грошового забезпечення за останньою
штатною посадою перед звільненням має
визначатися за останній місяць чи
будь-який інший термін. Тому пунктом 7
постанови № 393 конкретизовано, як
саме визначається розмір грошового
забезпечення за останньою штатною
посадою перед звільненням.

Перевіривши наведені у заяві доводи,
колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку про
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції положень частини
третьої статті 43 Закону № 2262-ХІІ
та пункту 7 постанови № 393 при вирішенні
питання щодо порядку визначення
грошового забезпечення для обчислення
пенсії.

Верховний Суд України вже вирішував
питання щодо правильного застосування
судом касаційної інстанції частини
третьої статті 43 Закону № 2262-ХІІ та
пункту 7 постанови № 393.

Зокрема, у постановах цього суду від 22
січня та 12 лютого 2013 року, 14 січня 2014
року (№№ 21-421а12, 21-445а12, 21-463а13
відповідно) вказано на те, що після
прийняття Конституційним Судом
України Рішення від 22 травня 2008 року
№ 10-рп/2008, яким визнано
такими, що не відповідають Конституції
України, положення пункту 29 розділу II
Закону України від 28 грудня 2007 року
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» (тобто на
22 грудня 2010 року - дату звільнення
позивача зі служби), діяла редакція
частини третьої статті 43 Закону №
2262-ХІІ у редакції Закону України від 4
квітня 2006 року № 3591-IV «Про
внесення змін до деяких законів
України з питань пенсійного
забезпечення та соціального захисту
військовослужбовців», за правилами
якої пенсії особам, які мають право на
них за цим Законом, обчислюються з
розміру грошового забезпечення,
враховуючи, зокрема, щомісячні
додаткові види грошового забезпечення
(надбавки, доплати, підвищення) та
премії, за останньою штатною посадою
перед звільненням.

Отже, обчислення у період дії
зазначеної норми Закону № 2262-ХІІ
пенсій із грошового забезпечення з
урахуванням відповідно до пункту 7
постанови № 393 щомісячних додаткових
видів грошового забезпечення та премій
за 24 останні календарні місяці перед
звільненням є неправомірним.

Таким чином, висновок касаційного суду
у справі, що розглядається, про те, що
спосіб обчислення управлінням ПФУ
пенсії ОСОБА_9 не відповідав вимогам
чинного на час її призначення
законодавства України ґрунтується на
правильному застосуванні норм
матеріального права, тому в
задоволенні заяви управління ПФУ слід
відмовити.

Ураховуючи наведене та керуючись
статтями 241, 242, 244 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви Головного
управління Пенсійного фонду України в
Сумській області відмовити.

Постанова є остаточною
і оскарженню не підлягає, крім випадку,
встановленого пунктом 2 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
О.О. Терлецький Судді: М.І.
Гриців М.Б. ГусакО.А. Коротких
О.В. КривендаВ.Л.
Маринченко О.Б.
Прокопенко
Ю.Г. Тітов