Справа № 2а-1331/12/1070
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/43492/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М. Бившевої Л.І.
Шипуліної Т.М. розглянувши у порядку
письмового провадження

касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЄВТ»

на постанову Київського
окружного адміністративного суду від
30.03.2012

та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19.06.2012

у справі № 2а-1331/12/1070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЄВТ»

до Васильківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Київської області,

головного державного
податкового ревізора-інспектора
відділу податкового контролю
аналітичної роботи управління
податкового контролю юридичних осіб
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області Вдовенка Вадима
Володимировича

про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЄВТ» (надалі -
позивач, ТОВ «ЄВТ») звернулося до
Київського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області (надалі - відповідач 1,
Васильківська ОДПІ Київської області),
головного державного податкового
ревізора-інспектора відділу
податкового контролю аналітичної
роботи управління податкового
контролю юридичних осіб
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області Вдовенка Вадима
Володимировича (надалі - відповідач 2), у
якому просило суд визнати дії
протиправними та зобов'язати вчинити
певні дії.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 30.03.2012,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19.06.2012, ТОВ «ЄВТ» у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані рішення та
ухвалити нове, яким позов задовольнити
в повному обсязі.

Письмових заперечень відповідача на
касаційну скаргу позивача до Вищого
адміністративного суду України не
надходило.

У зв'язку з неприбуттям у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, що були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України,
на підставі частини першої статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, вирішила розглядати справу у
порядку письмового провадження.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, представниками податкового
органу проведено позапланову невиїзну
перевірку ТОВ «ЄВТ» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при взаємовідносинах з
ТОВ «Укртрансзапчастина» за період з
01.04.2011 по 31.08.2011, за результатами якої
06.02.2012 складено акт № 182/23-112/35280032 (надалі
акт).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем приписів: ч. 5 ст. 203, ч.ч. 1, 2 ст.
215, ст. 216 Цивільного кодексу України, п.
187.1 ст. 187, ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200
Податкового кодексу України, в частині
недодержання вимог зазначених норм в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними, та,
відповідно, порушення вимог
податкового законодавства в частині
формування податкових зобов'язань та
податкового кредиту.

Судами встановлено, що відповідач
жодних податкових повідомлень-рішень
на підставі акта перевірки не приймав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції зазначив, що акт
перевірки загалом і його висновки не
породжують жодних правових наслідків
для позивача, у тому числі у формі
санкцій, а відтак права позивача не
порушені, а тому і не підлягають
захисту у спосіб, обраний позивачем.

Суд апеляційної інстанції погодився із
такими висновками суду першої
інстанції, посилаючись на те, що під час
вирішення справи останнім не було
допущено порушень норм матеріального
та процесуального права, які б призвели
до неправильного вирішення справи.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Пункт 1 частини першої ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, встановлює, що компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

При цьому названа норма визначає
рішення як нормативний правовий акт чи
правовий акт індивідуальної дії.

Правовий акт - акт волевиявлення
(рішення) уповноваженого суб'єкта
права, що регулює суспільні відносини
за допомогою встановлення (зміни,
скасування, зміни сфери дії) правових
норм, а також визначення (зміни,
припинення) на основі цих норм прав і
обов'язків учасників конкретних
правовідносин, міри відповідальності
конкретних осіб за скоєне ними
правопорушення. Критерієм
розмежування понять нормативного
правового акта і ненормативного
(індивідуального) правового акта є
сфера його дії за суб'єктивним складом,
оскільки правові акти індивідуальної
дії, на відміну від нормативних,
поширюють свою дію на конкретно
визначеного суб'єкта.

Характерною ознакою правового акту є
наявність в ньому змісту управління
особою, здійснення щодо нього влади,
шляхом встановлення його прав і
обов'язків.

Із аналізу змісту зазначених понять
суди першої та апеляційної інстанцій
дійшли правильного висновку, що
правові акти індивідуальної дії своїми
приписами мають породжувати права і
обов'язки конкретних осіб, на яких
спрямована їх дія. У такому випадку
реалізується компетенція законодавця
як суб'єкта владних повноважень,
уповноваженого управляти поведінкою
іншого суб'єкта, а відповідно інший
суб'єкт зобов'язаний виконувати його
вимоги. Тобто, до компетенції
адміністративних судів віднесено
справи щодо захисту прав, свобод та
інтересів осіб від дій суб'єктів
владних повноважень щодо управління
цими особами чи здійснення інших
владних функцій щодо них.

Разом з тим, в даному випадку акт
відповідача є службовим документом,
який стверджує факт проведення
невиїзної документальної або виїзної
планової чи позапланової перевірки
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта господарювання і є носієм
доказової інформації про виявлені
порушення вимог податкового, валютного
та іншого законодавства суб'єктами
господарювання, та не створює для
позивача прямих правових наслідків.

З огляду на це, саме податкове
повідомлення-рішення (рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій), а не акт є тим рішенням в
розумінні п. 1 частини першої ст. 17
Кодексу адміністративного судочинства
України, яке в випадку порушення прав,
свобод та інтересів платника податку
(позивача у справі) підлягає оскарженню
в порядку адміністративного
судочинства.

А відтак, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
висновки судів першої та апеляційної
інстанцій про відмову у задоволенні
позову законним та обґрунтованими.

Оскільки суди попередніх інстанцій під
час розгляду справи повно і правильно
встановили обставини справи, та при
ухваленні судових рішень не допустили
порушень норм матеріального та
процесуального права, зазначена
обставина, відповідно до частини
першої статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є підставою для залишення
касаційної скарги без задоволення, а
судових рішень - без змін.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 222, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЄВТ»
залишити без задоволення.

2. Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 30.03.2012 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.06.2012 у
справі № 2а-1331/12/1070 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236- 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:(підпис)А.М. Лосєв
Судді(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна