Справа № 2а-4720/08/0770
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2010-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2010 р. Справа № 93508/09/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Яворського І.О.,

суддів
Обрізка І.М., Сапіги В.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Володимирецькому районі Рівненської
області на постанову Володимирецького
районного суду Рівненської області від
15 червня 2009 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Володимирецькому районі
Рівненської області про визнання дій
неправомірними, стягнення коштів та
зобов'язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И Л А :

16 лютого 2009 року позивач звернулася з
вказаним вище позовом до суду. Просила
відновити пропущений строк звернення
до суду та зобов'язати відповідача
нарахувати на її користь недоплачену
як дитині війни щомісячну державну
соціальну допомогу до пенсії за 2006-2008
роки. Обґрунтовуючи свої позовні
вимоги, позивач посилається на те, що у
зв'язку з визнанням Конституційним
судом України такими, що не
відповідають Конституції України
відповідних положень Закону України
«Про Державний бюджет України» на 2007,
2008 роки, якими була зупинена дія
положень чинного законодавства
України, на підставі якого їй було
нараховано пенсію, відповідач
зобов'язаний був здійснити
перерахування пенсії, тобто привести у
відповідність з рішенням
Конституційного суду України розмір
виплат її пенсії з врахуванням права на
надбавку як дитині війни.

Постановою Володимирецького районного
суду Рівненської області від 15 червня
2009 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність
управління Пенсійного фонду України в
Володимирецькому районі Рівненської
області. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Володимирецькому районі Рівненської
області провести нарахування та
виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком
у відповідності до ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» за
період з 02 квітня 2006 року по 31 грудня 2006
року, з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року та з 22 травня 2008 року до 31 грудня 2008
року включно. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Постанову суду оскаржив відповідач. В
апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що оскаржувана постанова не відповідає
вимогам чинного законодавства та є
такою, що прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову скасувати та
прийняти нову, якою у позові відмовити
повністю. Також, апелянт вказує на те,
що Законом України «Про соціальний
захист дітей війни» передбачено, що
фінансування виплат згідно даного
Закону проводиться із Державного
бюджету України, який затверджується
Верховною Радою України, а не з бюджету
Пенсійного фонду України, який
затверджується Кабінетом Міністрів
України та законодавством України не
врегульоване питання щодо розміру
мінімальної пенсії за віком, оскільки
відповідно до ч. 3 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» визначення
мінімального розміру пенсії за віком
наведене у цій статті застосовується
виключно до розмірів пенсій,
призначених за цим Законом. Окрім того,
апелянт зазначає, що позивачем
пропущено річний строк звернення до
суду.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому, колегія суддів, у
відповідності до п.п. 1,2,ч. 1 ст. 197 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у матеріалах
справи. Справу може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку про наступне.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивача, суд першої інстанції виходив
з того, що вона має право на підвищення
до пенсії на 30 % мінімальної пенсії за
віком відповідно до вимог ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни». Рішеннями Конституційного Суду
України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року та №
10-рп/2008 від 22.05.2008 року визнано
неконституційними положення Закону
України «Про Державний бюджет України»
на відповідні роки, які стосувалися ст.
6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни». Щодо вимоги позивача за
2006 рік, то судом зазначено, що дію
вищезазначеної статті було зупинено на
2006 рік проте Законом України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» дію
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» відновлено з 02.04.2006
року.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, частково
відповідають нормам матеріального
права і фактичним обставинам справи.

Встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, є
дитиною війни та відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», у редакції, що була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин та вирішення даного
публічно-правового спору судом, мала
право на отримання підвищення
виплачуваної їй пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 року визнано такими, що не
відповідають Конституції України і є
неконституційними положення п.12 ст. 71
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», якими зупинено дію
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни». Частиною 2 ст. 152
Конституції України передбачено, що
закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність, тому відмова
позивачу у підвищенні пенсії на 30 %
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» з 09.07.2007 року є
безпідставною, а вимоги позивача в
частині соціальних виплат за 2007 рік, а
саме з 09.07.2007 року є обґрунтованими.

Проте, частиною 2 ст. 99 КАС України
встановлено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналась або повинна
була дізнатись про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів (в редакції на
момент виникнення спірних
правовідносин). Відповідно до ч.1 ст. 100
КАС України пропущення строку
звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволені
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що судом першої
інстанції не враховано ту обставину, що
позивач пропустила строк звернення до
суду, оскільки звернулася з позовом
лише в лютому 2009 року, а на застосуванні
річного строку звернення до суду
наполягав відповідач. Тому, колегія
суддів приходить до висновку про
необхідність застосування строку
звернення до суду, визначеного ст. 99 КАС
України щодо позовних вимог позивача
за 2007 рік.

Щодо виплати підвищення до пенсії за 2008
рік, колегія суддів зазначає, що ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» була викладена у новій
редакції - дітям війни (крім тих, на яких
поширюється дія ЗУ «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту») до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни. Проте, Рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року ця нова редакція визнана
неконституційною, та втратила чинність
з дня ухвалення, тобто з 22.05.2008 року.
Тому вимога позивача щодо виплати
надбавки до пенсії за період 2008 року
підлягає до задоволення з 22.05.2008 року по
31.12.2008 року.

Окрім того, позивач просила зобов'язати
відповідача провести нарахування
підвищення до пенсії за період 2006 року,
проте колегія суддів зазначає, що суд
першої інстанції помилково прийшов до
висновку, що такі підлягають до
задоволення з квітня 2006 року, оскільки
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» було зупинено дію
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», однак Законом
України від 19.01.2006 року № 3367-ІV дію цієї
статті було відновлено, але
установлено, що пільги дітям війни,
передбачені абзацом 7 статті 5,
запроваджуються з 01 січня 2006 року, а
статтею 6, - у 2006 році поетапно, за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі, у порядку
встановленому Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету. Тобто ці підвищення повинні
були здійснити у випадку
вищезазначених умов. Оскільки такі
умови не настали, то в задоволенні
позовних вимог, щодо виплати за 2006 рік
слід відмовити.

Одним із порушень норм матеріального
права, на думку апелянта, є те, що
поняття мінімального розміру пенсії за
віком, яке визначене в ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
застосовується лише до пенсій
передбачених цим законом.

Однак положення ч. 7 ст. 9 КАС України,
зазначає, що у разі відсутності закону,
що регулює відповідні правовідносини,
суд застосовує закон, що регулює
подібні правовідносини (аналогія
закону), тому поняття мінімальної
пенсії за віком наведене у ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» можна
застосувати для визначення розміру
підвищення до пенсії відповідно до
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

Колегія суддів також вважає за
необхідне наголосити, що відсутність
бюджетного фінансування на виплату
передбаченого Законом України «Про
соціальний захист дітей війни»
підвищення до пенсії, не може бути
причиною невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього зобов'язань,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Беручи до уваги, що правові положення,
які передбачають виплату підвищення до
пенсії особам, на яких поширюється дія
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» є чинними, а позивач
належать до вказаної групи осіб і має
право на її отримання, органи державної
влади не можуть свідомо зменшувати
розмір такої допомоги.

З врахуванням викладеного вище, судом
першої інстанції прийнято незаконне
рішення, ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Рішення ухвалене не на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин справи, не
підтверджених тими доказами, які були
наявними у матеріалах справи.

Керуючись ст. ст. 195, 197 ч.1, п.3 ч.1 ст. 198, 202,
ч.2 ст. 205, ст. 207, 254 КАС України, колегія
суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Володимирецькому районі Рівненської
області задовольнити частково,
постанову Володимирецького районного
суду Рівненської області від 15 червня
2009 року у справі № 2а-798/09/1702 скасувати,
та прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнати
протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в
Володимирецькому районі Рівненської
області. Зобов'язати управління
Пенсійного фонду України в
Володимирецькому районі Рівненської
області нарахувати та виплатити ОСОБА_1
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком,
передбаченої ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008
року з врахуванням ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та виплачених
сум. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
І.О. Яворський

Судді
І.М. Обрізко

В.П. Сапіга