Справа № 812/3577/14
Суддя: К.Ю. Широка
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 червня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/3577/14

Головуючого -судді: Широкої
К.Ю.,

при секретарі судового засідання:
Житній Ю.О.,

за участю представників сторін від :

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Луганська
адміністративну справу заступника
прокурора Луганської області до
Антрацитівської міської ради про
визнання протиправним та скасування
рішення шостої сесії Антрацитівської
міської ради сорок дев'ятого скликання
№49/1 від 06.05.2014 "Про суспільно-політичну
ситуацію в територіальній громаді ", -

ВСТАНОВИВ:

26 травня 2014 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
заступника прокурора Луганської
області до Антрацитівської міської
ради про визнання протиправним та
скасування рішення шостої сесії
Антрацитівської міської ради сорок
дев'ятого скликання №49/1 від 06.05.2014 "Про
суспільно-політичну ситуацію в
територіальній громаді".

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на протиправність рішення
Антрацитівської міської ради шостого
скликання №49/1 від 06.05.2014 "Про
суспільно-політичну ситуацію в
територіальній громаді", оскільки
вказане рішення суперечить положенням
Конституції України та Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні». Позивач вважає, що, приймаючи
оскаржуване рішення, Антрацитівська
міська рада вийшла за межі повноважень,
наданих органам місцевого
самоврядування, а тому вказане рішення
є протиправним і підлягає скасуванню.

У судове засідання представник
позивача не прибув, надав клопотання
про розгляд справи за його відсутністю
та зазначив, що підтримує позовні
вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, про дату, час і
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, своїм правом на надання
заперечень не скористався.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються доводи
позовної заяви, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов наступного.

Судом встановлено, що 06.05.2014
Антрацітовською міською радою на 49
сесії шостого скликання прийнято
рішення №49/1 від 06.05.2014 "Про
суспільно-політичну ситуацію в
територіальній громаді " (а. с. 10).

Згідно зі вказаним рішенням
Антрацитівської міська рада вирішила
підтримати заяву президії Луганської
обласної ради від 05.05.2014, підтримати
ініціативу громадян про проведення
референдуму про статус Луганської
області; згідно вимог, прийняти
мешканцями міста Антрацит, провести
референдум на виборчих дільницях
створених для проведення виборчої
компанії 2010 року (використовуючи
нумерацію, приміщення, печатки та
штампи); керівникам підприємств,
установ та організацій міста
підготовити приміщення для розміщення
та роботи дільничних комісій;
звернутися до керівництва підприємств,
установ та організацій всіх форм
власності про сприяння організаторам
в проведенні референдуму; керівництву
міського відділу внутрішніх справ
забезпечити охорону громадського
порядку на час роботи комісій по
проведенню референдуму; голові міської
комісії по проведенню референдуму у
триденний термін проінформувати про
результати референдуму у місті
Антрацит на сесії міської ради;
контроль за виконанням даного рішення
покласти на постійно діючу комісію
міської ради з питань регламенту,
депутатської діяльності, етики,
законодавства та інформації (а.с.10).

Надаючи оцінку оскарженому рішенню,
суд виходить з критеріїв, закріплених у
частині 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у зв'язку з чим перевіряє,
окрім іншого, чи прийняте рішення на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 статті 140 Конституції
України встановлено, що місцеве
самоврядування є правом
територіальної громади - жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Згідно з частиною 3 статті 140
Конституції України місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою в порядку,
встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи.

Стаття 140 Конституції України визначає
місцеве самоврядування як право
територіальної громади - жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України. Місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою в порядку,
встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи. Такому конституційному змісту
інституту місцевого самоврядування
властиві принаймні дві найважливіші
ознаки. Це - самостійність
територіальної громади, органів
місцевого самоврядування у вирішенні
певного кола питань і те, що предметами
відання місцевого самоврядування є не
будь-які питання суспільного життя, а
питання саме місцевого значення, тобто
такі, які пов'язані передусім з
життєдіяльністю територіальних
громад. Перелік таких питань визначено
у Конституції України та Законі
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» від 21 травня 1997 року. Саме таку
політико-правову природу органів
місцевого самоврядування визначив
Конституційний Суд України у рішенні
від 26.03.2002 № 6-рп/2002 (пункт 4
мотивувальної частини рішення).

Частинами 1, 2 статті 4 Європейської
хартії місцевого самоврядування
(ратифікована Законом України від
15.07.1997 № 452/97-ВР) закріплено, що головні
повноваження і функції місцевих
властей визначаються конституцією або
законом. Однак це положення не
перешкоджає наділенню місцевих
властей повноваженнями і функціями для
спеціальних цілей відповідно до
закону. Місцеві власті в межах закону
мають повне право вільно вирішувати
будь-яке питання, яке не вилучене із
сфери їхньої компетенції і вирішення
якого не доручене жодному іншому
органу.

Отже, предметом відання місцевого
самоврядування є не будь-які питання
суспільного життя, а питання саме
місцевого значення, що пов'язані із
життєдіяльністю певної територіальної
громади, перелік яких визначений
Конституцією і законами України, якщо
їх вирішення не доручене жодному
іншому органу державної влади.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною 1 статті 144
Конституції України органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» передбачено,
що сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання.

Відповідно до статті 26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради
вирішуються такі питання:

1) затвердження регламенту ради;

2) утворення і ліквідація постійних та
інших комісій ради, затвердження та
зміна їх складу, обрання голів комісій;

3) утворення виконавчого комітету ради,
визначення його чисельності,
затвердження персонального складу;
внесення змін до складу виконавчого
комітету та його розпуск;

4) обрання на посаду та звільнення з
посади секретаря ради у порядку,
передбаченому цим Законом;

5) затвердження за пропозицією
сільського, селищного, міського голови
структури виконавчих органів ради,
загальної чисельності апарату ради та
її виконавчих органів відповідно до
типових штатів, затверджених Кабінетом
Міністрів України, витрат на їх
утримання;

6) утворення за поданням сільського,
селищного, міського голови інших
виконавчих органів ради;

7) затвердження плану роботи ради та
заслуховування звіту про його
виконання, з урахуванням вимог статті 32
Закону України «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності»;

8) заснування засобів масової
інформації відповідної ради,
призначення і звільнення їх
керівників;

9) заслуховування звіту сільського,
селищного, міського голови про
діяльність виконавчих органів ради, у
тому числі щорічного звіту про
здійснення державної регуляторної
політики виконавчими органами
відповідної ради;

10) прийняття рішення про недовіру
сільському, селищному, міському голові;

11) заслуховування звітів постійних
комісій, керівників виконавчих органів
ради та посадових осіб, яких вона
призначає або затверджує;

12) заслуховування повідомлень
депутатів про роботу в раді, виконання
ними доручень ради;

13) розгляд запитів депутатів, прийняття
рішень по запитах;

14) прийняття рішень щодо дострокового
припинення повноважень депутата ради в
порядку, встановленому законом;

15) скасування актів виконавчих органів
ради, які не відповідають Конституції
чи законам України, іншим актам
законодавства, рішенням відповідної
ради, прийнятим у межах її повноважень;

16) прийняття рішення щодо дострокового
припинення повноважень сільського,
селищного, міського голови у випадках,
передбачених цим Законом;

17) визначення відповідно до закону
кількісного складу ради;

18) прийняття рішення про проведення
місцевого референдуму;

19) прийняття відповідно до
законодавства рішень щодо організації
проведення референдумів та виборів
органів державної влади, місцевого
самоврядування та сільського,
селищного, міського голови;

20) прийняття рішень про наділення
органів самоорганізації населення
окремими власними повноваженнями
органів місцевого самоврядування, а
також про передачу коштів,
матеріально-технічних та інших
ресурсів, необхідних для їх здійснення;

21) прийняття рішень про об'єднання в
асоціації або вступ до асоціацій, інших
форм добровільних об'єднань органів
місцевого самоврядування та про вихід
з них;

22) затвердження програм
соціально-економічного та культурного
розвитку відповідних
адміністративно-територіальних
одиниць, цільових програм з інших
питань місцевого самоврядування;

23) затвердження місцевого бюджету,
внесення змін до нього; затвердження
звіту про виконання відповідного
бюджету;

24) встановлення місцевих податків і
зборів відповідно до Податкового
кодексу України;

25) утворення цільових фондів,
затвердження положень про ці фонди;

26) прийняття рішень щодо здійснення
місцевих запозичень;

27) прийняття рішень щодо передачі
коштів з відповідного місцевого
бюджету;

28) прийняття рішень щодо надання
відповідно до чинного законодавства
пільг по місцевих податках і зборах, а
також земельному податку;

29) встановлення для підприємств,
установ та організацій, що належать до
комунальної власності відповідних
територіальних громад, розміру частки
прибутку, яка підлягає зарахуванню до
місцевого бюджету;

30) прийняття рішень щодо відчуження
відповідно до закону комунального
майна; затвердження місцевих програм
приватизації, а також переліку об'єктів
комунальної власності, які не
підлягають приватизації; визначення
доцільності, порядку та умов
приватизації об'єктів права
комунальної власності; вирішення
питань про придбання в установленому
законом порядку приватизованого майна,
про включення до об'єктів комунальної
власності майна, відчуженого у процесі
приватизації, договір купівлі-продажу
якого в установленому порядку
розірвано або визнано недійсним, про
надання у концесію об'єктів права
комунальної власності, про створення,
ліквідацію, реорганізацію та
перепрофілювання підприємств, установ
та організацій комунальної власності
відповідної територіальної громади;
Реорганізація або ліквідація діючих
комунальних дошкільних навчальних
закладів, а також дошкільних
навчальних закладів, створених
колишніми сільськогосподарськими
колективними та державними
господарствами, допускається лише за
згодою територіальної громади
(загальних зборів) села, селища, міста
або на підставі результатів місцевого
референдуму;

31) прийняття рішень про передачу іншим
органам окремих повноважень щодо
управління майном, яке належить до
комунальної власності відповідної
територіальної громади, визначення меж
цих повноважень та умов їх здійснення;

32) створення у разі необхідності
органів і служб для забезпечення
здійснення з іншими суб'єктами
комунальної власності спільних
проектів або спільного фінансування
(утримання) комунальних підприємств,
установ та організацій, визначення
повноважень цих органів (служб);

33) вирішення відповідно до
законодавства питань про створення
підприємствами комунальної власності
спільних підприємств, у тому числі з
іноземними інвестиціями;

34) вирішення відповідно до закону
питань регулювання земельних відносин;

35) затвердження ставок земельного
податку відповідно до Податкового
кодексу України;

36) вирішення відповідно до закону
питань про надання дозволу на
спеціальне використання природних
ресурсів місцевого значення, а також
про скасування такого дозволу;

37) прийняття рішень про організацію
територій і об'єктів
природно-заповідного фонду місцевого
значення та інших територій, що
підлягають особливій охороні; внесення
пропозицій до відповідних державних
органів щодо оголошення природних та
інших об'єктів, що мають екологічну,
історичну, культурну або наукову
цінність, пам'ятками природи, історії
або культури, які охороняються законом;

38) надання відповідно до законодавства
згоди на розміщення на території села,
селища, міста нових об'єктів, у тому
числі місць чи об'єктів для розміщення
відходів, сфера екологічного впливу
діяльності яких згідно з діючими
нормативами включає відповідну
територію;

39-1) створення відповідно до закону за
рахунок коштів місцевого бюджету
установ з надання безоплатної
первинної правової допомоги,
призначення і звільнення керівників
цих установ, залучення в установленому
законом порядку фізичних чи юридичних
осіб приватного права до надання
безоплатної первинної правової
допомоги;

40) заслуховування інформації
прокурорів та керівників органів
внутрішніх справ про стан законності,
боротьби із злочинністю, охорони
громадського порядку та результати
діяльності на відповідній території;

41) прийняття рішень з питань
адміністративно-територіального
устрою в межах і порядку, визначених
цим та іншими законами;

42) затвердження в установленому
порядку місцевих містобудівних
програм, генеральних планів забудови
відповідних населених пунктів, іншої
містобудівної документації;

43) затвердження договорів, укладених
сільським, селищним, міським головою
від імені ради, з питань, віднесених до
її виключної компетенції;

44) встановлення відповідно до
законодавства правил з питань
благоустрою території населеного
пункту, забезпечення в ньому чистоти і
порядку, торгівлі на ринках, додержання
тиші в громадських місцях, за порушення
яких передбачено адміністративну
відповідальність;

45) прийняття у межах, визначених
законом, рішень з питань боротьби зі
стихійним лихом, епідеміями,
епізоотіями, за порушення яких
передбачено адміністративну
відповідальність;

45-1) визначення територій, на яких
можуть проводитися потенційно
небезпечні заходи в умовах присутності
цивільного населення за участю
особового складу Збройних Сил України,
інших військових формувань та
правоохоронних органів з
використанням озброєння і військової
техніки;

46) прийняття рішень, пов'язаних із
створенням спеціальних вільних та
інших зон, змінами в статусі цих зон,
внесення до відповідних органів
пропозицій з цих питань; надання згоди
на створення таких зон за ініціативою
Президента України або Кабінету
Міністрів України;

47) прийняття рішення про дострокове
припинення повноважень органів
територіальної самоорганізації
населення у випадках, передбачених цим
Законом;

48) затвердження статуту територіальної
громади;

49) затвердження відповідно до закону
Положення про зміст, опис та порядок
використання символіки територіальної
громади;

50) прийняття рішень щодо виконання
положень статей 7, 11, 12, 20, 24 Закону
України «Про засади державної мовної
політики»;

51) надання згоди на передачу об'єктів з
державної у комунальну власність та
прийняття рішень про передачу об'єктів
з комунальної у державну власність, а
також щодо придбання об'єктів
державної власності;

52) створення відповідно до
законодавства комунальної
аварійно-рятувальної служби;

53) затвердження відповідно до закону
Положення про помічника-консультанта
депутата ради та опису посвідчення
помічника-консультанта депутата ради;

54) вирішення питань у сфері поводження
з небезпечними відходами відповідно до
законодавства;

55) визначення на конкурсних засадах
юридичних осіб, які здійснюють у межах
певної території збирання та
перевезення побутових відходів
спеціально обладнаними для цього
транспортними засобами;

56) затвердження порядку переміщення на
штрафні майданчики транспортних
засобів, припаркованих не у спеціально
відведених місцях для паркування
транспортних засобів.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» виключно на пленарних
засіданнях міських рад (міст з районним
поділом), крім питань, зазначених у
частині першій цієї статті,
вирішуються такі питання:

1) визначення обсягу і меж повноважень,
які здійснюють районні у містах (у разі
їх створення) ради та їх виконавчі
органи в інтересах територіальних
громад районів у містах;

2) встановлення нормативів
централізації коштів від земельного
податку на спеціальних бюджетних
рахунках районів міста.

Відповідно до ст. 1 цього Закону
місцевий референдум - форма прийняття
територіальною громадою рішень з
питань, що належать до відання
місцевого самоврядування, шляхом
прямого голосування. Згідно із ст. 2
Закону місцеве самоврядування в
Україні - це гарантоване державою право
та реальна здатність територіальної
громади - жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища, міста - самостійно
або під відповідальність органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України. Статтею 7 цього
Закону визначено, що місцевий
референдум є формою вирішення
територіальною громадою питань
місцевого значення шляхом прямого
волевиявлення.

Предметом місцевого референдуму
може бути будь-яке питання, віднесене
Конституцією України, цим та іншими
законами до відання місцевого
самоврядування. На місцевий референдум
не можуть бути винесені питання,
віднесені законом до відання органів
державної влади. Рішення, прийняті
місцевим референдумом, є обов'язковими
для виконання на відповідній
території. Порядок призначення та
проведення місцевого референдуму, а
також перелік питань, що вирішуються
виключно референдумом, визначаються
законом про референдуми. Закон України
«Про всеукраїнський та місцеві
референдуми» втратив чинність згідно
із Законом України «Про всеукраїнський
референдум» від 6 листопада 2012 року
N5475-VI.

За таких обставин, суд дійшов до
висновку, що на час прийняття спірного
рішення відсутній Закон, який
встановлює порядок призначення та
проведення місцевого референдуму, а
також перелік питань, що вирішуються
виключно референдумом.

Крім того, чинним законодавством не
передбачено право міської ради
рішенням, яке є обов'язковим до
виконання, звертатися: до керівників
підприємств, установ та організацій
міста з вимогами підготовити
приміщення для розміщення та роботи
дільничних комісій, про сприяння
організаторам в проведенні
референдуму; до керівництва міського
відділу внутрішніх справ забезпечити
охорону громадського порядку на час
роботи комісій по проведенню
референдуму.

Частиною 1 статті 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
регламентовано, що рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень.

За приписами наведених норм прийняті
міською радою на пленарних засіданнях
у формі рішень акти, незалежно від того,
чи мають вони нормативний характер або
ні, є обов'язковими до виконання в межах
відповідної територіальної громади, а
тому вони повинні ухвалюватися
виключно в межах повноважень,
визначених законом.

Судом встановлено, що рішення сорок
дев'ятої сесії Антрацитівської міської
ради шостого скликання від 06.05.2014 № 49/1
«Про суспільно-політичну ситуацію в
територіальній громаді» за своєю
правовою природою не стосується питань
життєдіяльності місцевої громади, а
тому викладення його у формі рішення
та, як наслідок, надання йому ознак
обов'язковості виконання, є виходом за
межі загальної та виключної
компетенції міських рад, визначеної
статтями 25, 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні».

Разом з тим, судом не заперечуються
права органу місцевого самоврядування
як представницького органу
територіальної громади на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань. Однак це
право може реалізовуватися у формі
рішення лише щодо питань
життєдіяльності місцевої громади (в
даному випадку - мешканців
Антрацитівської громади, а не області
чи держави в цілому) та у формі
відповідних листів, статей у засобах
масової інформації або звернень, які не
є правовими актами і не несуть
юридичних наслідків, а не шляхом
прийняття міською радою правових актів
у формі рішень, оскільки тоді рада діє
як суб'єкт владних повноважень з чітко
окресленою законом компетенцією.

Оскільки ані Конституцією України, ані
Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні» міські ради
не наділено повноваженнями приймати
рішення з вищенаведених питань, суд
дійшов висновку, що при прийнятті
рішення від 06.05.2014 № 49/1 «Про
суспільно-політичну ситуацію в
територіальній громаді»
Антрацитівська міська рада діяла не на
підставі, поза межами та не у спосіб, що
визначені Конституцією та законами
України.

У свою чергу, вчинення органом
місцевого самоврядування дій у межах
компетенції, але непередбаченим
способом, у непередбаченій законом
формі або з виходом за межі компетенції
є підставою для визнання таких дій та
правових актів, прийнятих у процесі їх
здійснення, неправомірними та
незаконними і відповідно - підставою
для їх подальшого скасування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
19 Закону України «Про прокуратуру»
предметом нагляду за додержанням і
застосуванням законів є, зокрема,
відповідність актів, які видаються
всіма органами, підприємствами,
установами, організаціями та
посадовими особами, вимогам
Конституції України та чинним законам.

Згідно з частиною 3 статті 20 Закону
України «Про прокуратуру» при
виявленні порушень закону прокурор у
межах своєї компетенції має право: 1)
вносити подання; 2) у встановленому
законом порядку ініціювати
притягнення особи до дисциплінарної,
адміністративної відповідальності,
складати протокол про адміністративне
правопорушення та починати досудове
розслідування; 3) звертатися до суду в
передбачених законом випадках.

Пунктом 2 частини 5 статті 23 Закону
України «Про прокуратуру» передбачено,
що у разі якщо подання не вносилося,
прокурор може звернутися до суду щодо
визнання протиправним рішення чи
окремих його положень і щодо
скасування або визнання нечинним
рішення чи окремих його положень.

Частиною 10 статті 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
визначено, що акти органів та посадових
осіб місцевого самоврядування з
мотивів їхньої невідповідності
Конституції або законам України
визнаються незаконними в судовому
порядку.

За приписами наведених норм прокурор
наділений повноваженнями по зверненню
до суду з позовом про скасування
рішення сесії селищної ради, а тому суд
дійшов висновку про обґрунтованість
позовних вимог та їх задоволення.

Питання про розподіл судових
витрат у даному випадку відповідно до
статті 94 КАС України не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов заступника
прокурора Луганської області до
Антрацитівської міської ради про
визнання протиправним та скасування
рішення шостої сесії Антрацитівської
міської ради сорок дев'ятого скликання
№49/1 від 06.05.2014 "Про суспільно-політичну
ситуацію в територіальній громаді "
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення шостої сесії Антрацитівської
міської ради сорок дев'ятого скликання
№49/1 від 06.05.2014 "Про суспільно-політичну
ситуацію в територіальній громаді ".

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Повний текст постанови складено та
підписано 10.06.2014.

Суддя
К.Ю. Широка