Справа № 2а-2143/09
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" червня 2014 р. м. Київ
К/800/54468/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

Головуючого
Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів
Бутенка В.І.,

Ємельянової В.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Головного Управління Пенсійного фонду
України в Одеській області на
постанову Приморського районного суду
м. Одеси від 7 жовтня 2009 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 6 вересня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Головного Управління Пенсійного фонду
України в Одеській області (далі -
Управління) про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом, в
подальшому уточненим, в якому просив:

визнати протиправними дії Управління
щодо відмови у проведенні перерахунку
щомісячного підвищення до пенсії як
інваліду війни 2 групи у розмірі 350%
мінімальної пенсії за віком з 1 січня 2000
року;

зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок щомісячного підвищення до
пенсії як інваліду війни 2 групи у
розмірі 350% мінімальної пенсії за віком
за період з 1 січня 2000 року по 31 грудня
2000 року - у розмірі 757 грн 96 коп., з 1 січня
2001 року по 31 грудня 2001 року - у
розмірі 870 грн 69 коп., з 1 січня 2002 року по
31 грудня 2002 року - у розмірі 938 грн, з 1
січня 2003 року по 31 грудня 2003 року - у
розмірі 938 грн, з 1 січня 2004 року по 31
грудня 2004 року - у розмірі 996 грн 41 коп., з
1 січня 2005 року по 31 грудня 2005 року - у
розмірі 1162 грн;

зобов'язати Управління перерахувати
пенсію з 1 січня 2006 року з врахуванням
права позивача на отримання
щомісячного підвищення до пенсії як
інваліду війни 2 групи, у розмірі 1162 грн;

зобов'язати відповідача у подальшому
сплачувати щомісячне підвищення до
пенсії як інваліду війни 2 групи, у
розмірі не менше 1162 грн;

зобов'язати Управління виплатити суму
недоотриманого пенсійного
забезпечення, що утворилася внаслідок
здійсненого перерахунку за період з 1
січня 2000 року по день фактичного
проведення перерахунку.

Постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 7 жовтня 2009 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 6 вересня 2013 року, позов задоволено
частково. Визнано протиправними дії
Управління щодо відмови у здійсненні
ОСОБА_2 перерахунку пенсії з
щомісячного підвищення до пенсії
учасника бойових дій за період з 1 січня
2000 року по 30 червня 2006 року.
Зобов'язано відповідача провести
перерахунок ОСОБА_2 щомісячного
підвищення до пенсії як учаснику
бойових дій у розмірі 150% мінімальної
пенсії за віком: з 1 січня 2000 року по 31
грудня 2000 року - у розмірі 324 грн 84 коп., з
1 січня 2001 року по 31 грудня 2001 року - у
розмірі 373 грн 15 коп., з 1 січня
2002 року по 31 грудня 2002 року - у розмірі 402
грн, з 1 січня 2003 року по 31 грудня 2003 року
- у розмірі 402 грн, з 1 січня 2004 року по 31
грудня 2004 року - у розмірі 427 грн 3 коп., з
1 січня 2005 року по 31 грудня 2005
року - у розмірі 498 грн. Зобов'язано
Управління виплатити ОСОБА_2 суму
недоотриманого пенсійного
забезпечення, що утворилася внаслідок
проведення перерахунку, за період з 1
січня 2000 року по день фактичного
проведення перерахунку. В решті
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалені ними судові
рішення та постановити нове рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог. Зазначає про пропуск позивачем
строку звернення до суду,
передбаченого статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

З'ясувавши обставини справи,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права згідно статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
наступних висновків.

З позовними вимогами про визнання дій
протиправними та зобов'язання
здійснити перерахунок пенсії з 1 січня
2000 року ОСОБА_2 звернувся до суду 20
травня 2009 року.

Розглядаючи справу по суті позовних
вимог, суди попередніх інстанцій не
звернули увагу на пропущення позивачем
строку звернення до суду,
передбаченого статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції, чинній на момент подання
позову).

Відповідно до частини другої статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України (в редакції, чинній на момент
подання позову) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою та другою статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено, що пропущення
строку звернення до адміністративного
суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову
за умови, якщо на цьому наполягає одна
із сторін. Якщо суд визнає причину
пропущення строку звернення до суду
поважною, адміністративна справа
розглядається і вирішується в порядку,
встановленому цим Кодексом.

В порушення вказаної норми питання
дотримання позивачем строку звернення
до суду судом першої інстанції не було
вирішено.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції
не звернув уваги на посилання
відповідача в апеляційній скарзі на
пропуск позивачем строку звернення до
адміністративного суду.

При визначенні початку перебігу строку
звернення до адміністративного суду та
вирішенні питання про дотримання чи
порушення позивачем цього строку,
судам насамперед слід з'ясувати, коли
позивач дізнався або повинен був
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів, а якщо строк
пропущено, то наскільки і з яких причин.

Судами попередніх інстанцій ці питання
не досліджено та не наведено
відповідних мотивів у судових
рішеннях.

Частиною першою статті 220 КАС України
передбачено, що суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно зі статтею 227 КАС України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.
Справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення допущені тільки цим судом. В
усіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

Оскільки неповноту встановлення
обставин у справі допущено обома
судовими інстанціями, то справа
направляється до суду першої
інстанції.

При новому розгляді судам слід
врахувати наведене, вирішити питання,
пов'язане зі строком звернення до суду,
та в залежності від встановленого
розв'язати спір із застосуванням норм
матеріального права, які були чинними
на момент виникнення спірних
правовідносин.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного Управління
Пенсійного фонду України в Одеській
області задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду
м. Одеси від 7 жовтня 2009 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 6 вересня 2013
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Й. Рецебуринський

Судді
В.І. Бутенко

В.І. Ємельянова