Справа № 2а/0470/6401/12
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2014 рокусправа № 2а/0470/6401/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Іванова С.М.

суддів: Чабаненко
С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
01 жовтня 2012 року у справі за
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Верхньодніпровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання нечинними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернувся до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Верхньодніпровської Об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкових повідомлень -
рішень № та № від 30.05.2012 р.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що Верхньодніпровською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Дніпропетровської області
Державної податкової служби було
проведено документальну планову
невиїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 липня 2010 р. по 31 грудня
2011 р., про що складено Акт перевірки №
133/170/НОМЕР_3 від 17.05.2012 р. (далі «Акт
перевірки»), згідно якого встановлено
порушення позивачем п. 177.2 ст. 177
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) (заниження валового доходу в
сумі 2583 грн. 32 коп. та завищення валових
витрат в сумі 30446 грн. 67 коп.), п. 198.3 ст. 198
ПК України (завищення податкового
кредиту в сумі 8325 грн.91 коп.), у зв'язку з
чим були винесені податкові
повідомлення - рішення № від
30.05.2012 р. (збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб від підприємницької
діяльності в сумі 4954 грн. 50 коп. та
нарахування штрафних санкцій в сумі
1238 грн. 63 коп.) та № від
30.05.2012 р. (збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 8325 грн. 91 коп. та
нарахування штрафних санкцій в сумі 1096
грн. 73 коп.).

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
01 жовтня 2012 року у
задоволенні адміністративного позову
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 -
відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що відповідачем не
надано необхідних та належних
документів для підтвердження факту
використання шин в своїй господарській
діяльності, тому у останнього були
відсутні правові підстави формування
податкового кредиту з ПДВ з вартості
шин.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим рішенням, у поданій
апеляційній скарзі позивач, вказує на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги її заявник посилається на те, що
останнім не віднесено до загального
оподатковуваного доходу 2583 грн. 32 коп.,
оскільки кошти були перераховані на
його рахунок як оплата за послуги
надані третьою особою (ФОП ОСОБА_2).
Також, не включав до витрат 30446 грн. 67
коп., що підтверджується книгою доходів
і витрат ФОП ОСОБА_1, що свідчить про те,
що позивачем правомірно віднесено 8325
грн. 91 коп. до податкового кредиту з
податку на додану вартість, оскільки
даний податковий кредит підтверджено
податковими накладними.

З огляду на встановлений факт
реорганізації, та в силу ст. 55 КАС
України, колегія суддів вважає за
необхідне здійснити заміну
відповідної сторони - відповідача у
справі, його правонаступником -
Верхньодніпровської об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області.

Позивач в судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196
КАС України не перешкоджає розгляду
справи.

Представник відповідача в судовому
засіданні вважав, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а рішення суду
першої інстанції є законним та
обґрунтованим, а тому підлягає
залишенню без змін.

Заслухавши представника відповідача,
перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
останньої, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Стосовно скасування податкового
повідомлення - рішення № від
30.05.2012 р., судом першої інстанції
встановлено наступне.

Відповідно до п. 177.2 ст. 172 ПК України
об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Згідно п. 177.3 ст. 172 ПК України для
фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до декларації про майновий
стан і доходи за 2011 р. позивача
зазначена сума загального
оподаткованого доходу в розмірі 920750
грн. 01 коп. (без ПДВ). Відповідно до
виписки банку на рахунок позивача за 2011
р. надійшли грошові кошти за надані
послуги в сумі 923333 грн. 33 коп. (без ПДВ).
Різниця становить 2583 грн. 32 коп. (без
ПДВ). Даний факт позивачем не
заперечувався.

Позивачем було укладено договір з ПАТ
«Метиз Гарант Інвест» на перевезення
вантажу. Оскільки у позивача, на час
надання послуг по перевезенню вантажу,
не було вільного вантажного
транспорту, послуги по перевезенню
вантажу здійснив ФОП
ОСОБА_2 за угодою з позивачем
(договір-заявка № 0208). Кошти за надані
послуги в розмірі 2583 грн. 32 коп. ПАТ
«Метиз Гарант Інвест» перерахувало на
рахунок позивача, які він в свою чергу
перерахував на рахунок ФОП ОСОБА_2, за
відрахуванням 100 грн. 00 коп. як
винагорода за посередництво. Тому, 2583
грн. 32 коп. позивач не вважає ані
доходом ані його заниженням, в
підтвердження чого останнім були
надані звіт про дебетні та кредитні
операції по рахунку № 5557 «ОСОБА_1
підприємець», договір - заявка № 0208 від
02.08.2011 р., податкова накладна № 36,
рахунок № 36 від 08.08.2011 р., акт
прийома-передачі виконаних робіт № 36
від 08.08.2011 року.

Відповідно до звіту про дебетні та
кредитні операції по рахунку № 5557
«ОСОБА_1 підприємець» з 02.08.2011 р. по
31.08.2011 р. судом першої інстанції
встановлено, що на рахунок позивача
19.08.2011 р. надійшли кошти в розмірі 3200
грн. 00 коп. (з урахування ПДВ). як оплата
за транспортні послуги та 22.08.2011 р.
позивачем було сплачено ФОП ОСОБА_2 3100
грн. 00 коп. (з урахування ПДВ) як оплата
за транспортні послуги.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що кошти в розмірі 3200 грн. 00 коп., що були
перераховані на рахунок позивача є
загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій формі), з яких
формується об'єкт оподаткування
відповідно до п. 177.2 ст. 172 ПК України,
так само як і кошти в розмірі 3100
грн. 00 коп., що були перераховані
позивачем, є витратами, з яких також
формується об'єкт оподаткування. Отже,
не включення позивачем 2583 грн. 32 коп. в
декларацію про майновий стан і доходи є
заниженням загального
оподатковуваного доходу.

Актом перевірки (таблиця № 10, сторінка
12 Акту перевірки) встановлено
розбіжність між розміром витрат за 2011
р. (згідно даних декларації про
майновий стан і доходи за 2011 р.),
що становить 877216 грн. 39 коп. за 2011 р. та
даними перевірки, що становить 846769 грн.
72 коп. за 2011 р., різниця між якими
становить 30446 грн. 67 коп., що в свою чергу
призвело до безпідставного включення
до витрат за 2011 р. 30446 грн. 67 коп.

Відповідно до акту перевірки
встановлено, що позивачем в 2011 р. були
придбані шини на загальну суму 30446 грн.
67 коп., про що останнім було надано під
час проведення перевірки видаткові
накладні від слідуючих контрагентів
(без врахування ПДВ):

ТОВ «АД Шина», № 3398 від 08.06.2011 р. на суму
4450 грн. 00 коп.

ТОВ «ПСК Бест», № РН-85 від 30.06.2011 р. на
суму 9625 грн. 00 коп.

ТОВ «ТіДіСі Схід», № ЕДН02170018 від 17.02.2011
р. на суму 5660 грн.00 коп., №
ЕЧС0815015 від 15.08.2011 р. на суму 6001грн. 67 коп.

ТОВ «Автоцентр МАЗ», № КШ-0001319 від 13.08.2011
р. на суму 4730 грн. 00 коп.

Даний факт придбання зазначеного
товару позивачем не заперечується.

Актом перевірки встановлено, що
вартість придбаних шин (без врахування
ПДВ) була безпідставно включена до
витрат за 2011 р.

Позивач не погоджуючись з висновками
Акту перевірки, зазначав, що вартість
шин останній не включав до складу
витрат за 2011 р., що підтверджується
книгою обліку доходів і витрат.

Колегія суддів зазначає, що судом
першої інстанції вірно не прийнято
зазначений доказ позивача як належний
його позиції у зв'язку з наступним.

Відповідно до ст. 1 Закону України від
16.07.1999 р. № 966-XIV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» (далі Закон № 966) первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно ст. 9 Закону № 966 підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми), дату і місце складання, назву
підприємства, від імені якого складено
документ, зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції, посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.4 Положення «Про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку», затверджене
наказом Мінфіну України від 24.05.1995 р. №
88 первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Колегія суддів погоджується з судом
першої інстанції, що книга обліку
доходів і витрат не є первинним
документом в розумінні положень
зазначених нормативних актів, а тому не
може бути самостійним та беззаперечним
доказом позиції позивача стосовно не
включення ним вартості шин до витрат за
2011 р.

Інших доказів, що підтверджують
зазначену позицію позивача стосовно
його витрат за 2011 р., останнім не надано.
В той же час, перевірка позивача
проводилася на підставі дослідження
первинних документів, підтвердження
даних декларації про майновий стан та
доходи за 2011 р. первинним документами.
Позивачем в описі документів для
передачі в податкову інспекцію від
10.04.2012 р. зазначено, що документи
представлені в повному обсязі, інших
документів немає.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції,
що позиція відповідача стосовно факту
включення до витрат за 2011 р. 30446 грн. 67
коп. є обґрунтованою.

Стосовно обґрунтованості включення
витрат в розмірі 30446 грн. 67 коп. за 2011 р.
колегія суддів зазначає.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України
об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Згідно п. 177.4 ст. 177 ПК України до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Розділу ІІІ ПК
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті; інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 138.8.5. п. 138.8 ст. 138
Розділу ІІІ ПК України до складу
загальновиробничих витрат
включаються, зокрема, витрати на
утримання, експлуатацію та ремонт,
страхування, оперативну оренду
основних засобів, інших необоротних
активів загальновиробничого
призначення.

Позивач має у власності вантажні
транспорті засоби, що підтверджується
Актом перевірки, та які є основними
засобами в господарській діяльності
позивача. Основним видом діяльності
позивача згідно з реєстраційними
даними є діяльність автомобільного
вантажного транспорту (вид діяльності
згідно КВЕД - 60.24.0).

Враховуючи викладене, судом першої
інстанції вірно встановлено
необґрунтованість висновку
відповідача про те, що фізичні
особи-підприємці на загальній системі
оподаткування не мають права включати
до складу витрат витрати, які пов'язані
із використанням транспортного засобу
(вартість придбання запасних частин,
придбання шин, технічного
обслуговування тощо) та посилання
відповідача в обґрунтування даного
його висновку на Положення «Про
технічне обслуговування і ремонт
дорожніх транспортних засобів
автомобільного транспорту»,
затвердженого наказом Мінтрансу
України від 30.03.1998 р. № 102. (далі
Положення № 102)

В той же час, відповідно до п. 177.2 ст. 177
ПК України витратами, які впливають на
формування чистого оподаткованого
доходу є лише документально
підтверджені витрати, які пов'язані з
господарською діяльністю фізичної
особи-підприємця.

Відповідно до Правил «Надання послуг з
технічного обслуговування і ремонту
автомобільних транспортних засобів»,
затверджених наказом Мінтрансу
України від 11.11.2002 р. № 792 (далі Правила
№ 792) дані правила регулюють правові
норми взаємовідносин між Замовником і
Виконавцем послуг з технічного
обслуговування і ремонту
автомобільних транспортних засобів та
їхніх складових, а також вимоги щодо
контролю за відповідністю наданих
послуг. Правила поширюються на
суб'єктів підприємницької діяльності
всіх форм власності, які надають
послуги з технічного обслуговування і
ремонту автомобільних транспортних
засобів та їхніх складових.

Згідно п. 27 Правил № 792 технічне
обслуговування та ремонт ДТЗ (їхніх
складових) виконується згідно з
вимогами експлуатаційної, ремонтної,
технологічної документації,
нормативних документів та за умовами
договору. Технологічна документація
затверджується в установленому
порядку.

Відповідно до п. 34 Правил № 792 при
прийманні ДТЗ замовником (дорожнього
транспортного засобу) оформлюється
актом передання-прийняття ДТЗ (його
складових) після ремонту і технічного
обслуговування або наряду-замовлення у
разі, якщо не укладається договір про
надання послуг.

Згідно п. 7.1 «Експлуатаційних норми
середнього ресурсу пневматичних шин
колісних транспортних засобів і
спеціальних машин, виконаних на
колісних шасі», затвердженого наказом
Мінтрансу України від 20.05.2006 р. № 488
(далі Наказ № 488) пневматичну шину
списують у разі досягнення фактичного
пробігу, що відповідає установленим
(скоригованим) нормам. У картці обліку
пробігу (наробітку) пневматичної шини
(додаток 5) зазначають сумарний пробіг
до списання та інформацію про подальше
використання шини - відновлення
зношеного протектора, ремонт або її
переробка (утилізування). У цьому разі
картка обліку пробігу (наробітку)
пневматичної шини має статус акта її
списання. Картку підписують члени
комісії з питань втрати пневматичними
шинами споживчих властивостей.

Додатком № 5 Наказу № 488 встановлено
перелік реквізитів для картки обліку
пробігу (наробітку) пневматичної шини.

Відповідно до зазначених положень
Правил № 792, Наказу № 488, Закону № 966,
Положення «Про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку» суд встановив
необхідність підтвердження позивачем
первинними документами (актом
списання, карткою обліку пробігу
(наробітку) пневматичної шини, актом
передання-прийняття транспортного
засобу, висновки комісії з питань
обліку пробігу (наробітку), обігу і
списання пневматичних шин) факту
списання та факту експлуатації
придбаних ним шин суму 30446 грн. 67 коп.

Позивачем не було надано зазначених
належних доказів експлуатації та
списання шин на суму 30446 грн. 67 коп., ані
під час перевірки ані під час розгляду
справи в суді.

Аналогічну позицію відповідача
викладено в Акті перевірки та в
запереченнях на адміністративний
позов.

Картка обліку руху (придбання та
списання) матеріалів, запасних частин,
надана позивачем в судове засідання, не
є первинним документом в розумінні
положень Закону № 966, а тому не є
належним доказом позиції позивача.
Крім того, в картці обліку відсутня
інформація в стовбці «дата списання»
та «причина списання» в рядку з назвою
«шини».

Відповідно до п. 146.12 ст. 146 ПК України
сума витрат, що пов'язана з ремонтом та
поліпшенням об'єктів основних засобів,
у тому числі орендованих або отриманих
у концесію чи створених (збудованих)
концесіонером у розмірі, що не
перевищує 10 відсотків сукупної
балансової вартості всіх груп основних
засобів на початок звітного року,
відноситься платником податку до
складу витрат.

Позивачем не надано доказів того, що
вартість придбаних шин не перевищує
10 відсотків сукупної балансової
вартості всіх груп основних засобів на
початок звітного року.

Отже, суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку про правомірність
винесення відповідачем податкового
повідомлення-рішення № від
30.05.2012 року.

Стосовно податкового
повідомлення-рішення № від 30.05.2012
р., судом першої інстанції зазначено
наступне.

Позивачем було сформовано податковий
кредит в розмірі 8325 грн. 91 коп. з
вартості придбаних шин на загальну сум
49955 грн.46 коп. згідно податкових
накладних в наступних контрагентів:

ТОВ «ТіДіСі Схід», № від 17.08.2010 р.
(ПДВ 869 грн.00 коп.), № 539 від 12.08.2011 р. (ПДВ
1200 грн.33 коп.), № 233/113 від 17.02.2011 р. (ПДВ 1132
грн.00 коп.);

ТОВ «Автоцентр МАЗ», № 2166/004 від 12.08.2011 р.
(ПДВ 946 грн.00 коп.);

ТОВ «АД Шина», № 196 від 08.06.2011 р. (ПДВ 890
грн. 00 коп.);

ТОВ «ПСК Бест», № 18 від 30.06.2011 р. (ПДВ 1925
грн.00 коп.);

ФОП ОСОБА_10, № 710 від 21.09.2010 р. (ПДВ 1363
грн.58 коп.).

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Позивач посилався на дану норму в
обґрунтування правомірності
формування ним зазначеного
податкового кредиту та зазначає, що в
податковому кодексі передбачено єдину
підставу для формування податкового
кредиту - наявність у платника податку
належним чином оформленої податкової
накладної.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно зазначеного, судом першої
інстанції вірно встановлено, що
необхідною умовою формування
податкового кредиту у разі придбання
товарів є їх використання в межах
господарської діяльності. Тобто
позивач, для формування податкового
кредиту з ПДВ з вартості придбаних
останнім шин повинен підтвердити
використання даного товару в своїй
господарській діяльності.

Як вже встановлено судом першої
інстанції, Правила № 792, Наказ № 488,
Закон № 966, Положення «Про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку» встановлюють
перелік документів, якими може бути
підтверджено використання шин в
господарській діяльності.

Як зазначено відповідачем в своїх
запереченнях на адміністративний
позов, позивач надав картки обліку
пробігу (наробітку) пневматичних шин, в
яких відсутні необхідні реквізити
(підпис та печатка позивача,
найменування виробника шини,
порядковий номер шини), що не дозволяє
їх використати як належний доказ
позиції позивача.

Будь-яких інших необхідних та належних
документів для підтвердження факту
використання шин в своїй господарській
діяльності відповідач не надав, а тому
у останнього були відсутні правові
підстави формування податкового
кредиту з ПДВ з вартості придбаних шин.

Відповідно до зазначеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про правомірність
винесення відповідачем податкового
повідомлення-рішення № від
30.05.2012 р.

Отже, колегія суддів вважає, що позивач
не довів протиправність дій
податкового органу стосовно винесення
податкових повідомлень - рішень №
та № від
30.05.2012 р., а відтак позовні вимоги
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
залишення оскаржуваного рішення суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
01 жовтня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Верхньодніпровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання нечинними та
скасування податкових
повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко

Суддя:
А.В. Шлай