Справа № 818/1126/14
Суддя: В.М. Соколов
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 р.
Справа №818/1126/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Соколова В.М.,

суддів: Кунець О.М., Осіпової О.О.,

за участю секретаря судового засідання
- Заіченко А.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Колесник
Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу №818/1126/14 за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Державної
реєстраційної служби України,
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Корюк
Тетяни Василівни про скасування
рішень про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач-1,
ОСОБА_1) та ОСОБА_3 (далі по тексту -
позивач-2, ОСОБА_3) звернулися до
Сумського окружного адміністративного
суду з позовом до Державної
реєстраційної служби України (далі по
тексту - відповідач, ДРС України),
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Корюк
Тетяни Василівни, в якому просять:

1.Визнати протиправними та скасувати:

- рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень від 7
лютого 2014 року №10716083, винесене
державним реєстратором прав на
нерухоме майно Корюк Тетяною
Василівною по результатам розгляду
заяви про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень, яку подав ОСОБА_1 для
проведення державної реєстрації права
власності на земельну ділянку, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер земельної ділянки
:12:004:0022,

- рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень від 7
лютого 2014 року №10716463, винесене
державним реєстратором прав на
нерухоме майно Корюк Тетяною
Василівною по результатам розгляду
заяви про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень, яку подав ОСОБА_3 для
проведення державної реєстрації права
власності на земельну ділянку, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер земельної ділянки
:12:004:0022.

2.3обовязати відповідача зареєструвати
за:

- ОСОБА_1 право власності на земельну
ділянку, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної
ділянки :12:004:0022, площею 0,0250 га (14
частина від 0,01000 га) для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд;

- ОСОБА_3 право власності на земельну
ділянку, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної
ділянки :12:004:0022, площею 0,0250 га (14
частина від 0,01000 га) для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.

В обґрунтування своїх вимог позивачі
вказують, що рішеннями від 7 лютого 2014
року "Про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень"
відповідачем було відмовлено у
державній реєстрації права власності
на вказані земельні ділянки: позивачу-1
№1071608.3, позивачу-2 №10716463. Причиною
відмов було вказано те, що заявниками
на підтвердження виникнення права
власності подано рішення Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 30.12.2013, яким право власності
визнається на земельну ділянку площею
0,0250 га, тоді як заяву та витяг з ДЗК
подано щодо земельної ділянки площею
0,1000 га. Таким чином, подані документи не
відповідають вимогам та не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують.

При цьому, на переконання позивачів
така відмова є необґрунтованою,
оскільки витяг з ДЗК містить
характеристики земельної ділянки
вцілому, а рішення суду визначає право
власності на дану земельну ділянку в
частинах між власниками.

У судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги та просив їх
задовольнити.

Представник відповідачів у судовому
засіданні проти позову заперечувала з
підстав, викладених у письмових
запереченнях (а.с.38-40,106), зазначила, що
позивачами для реєстрації прав на
земельні ділянки було подане рішення
Охтирського міськрайонного суду
Сумської області від 30.12.2013, яким право
власності було визначене на земельну
ділянку площею 0,0250 га, кадастровий
номер - :12:004:0022, тоді як згідно із
даних Державного земельного кадастру,
земельна ділянка з кадастровим номером
:12:004:0022 має площу 0,1000 га. Таким
чином, подані документи не
відповідають вимогам та не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують.

Суд, заслухавши позивача, представника
відповідачів, перевіривши матеріали
справи та оцінивши докази в їх
сукупності, дійшов висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково, з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що
рішенням Охтирського міськрайонного
суду по справі №583/4177/13-ц від 30 грудня 2003
року було задоволено позовні вимоги
позивачів та визнані за кожним право
власності па земельну ділянку площею
0,0250 га (1/4 частина від 0,1000 га) для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд по АДРЕСА_1, кадастровий номер
земельної ділянки :12:004:0022. Вказане
рішення набрало законної сили (а.с.18).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до
реєстраційної служби для реєстрації
своїх прав, на вказані земельні
ділянки.

Рішенням №10716083 від 7 лютого 2014 року "Про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень" ОСОБА_1 було відмовлено у
державній реєстрації права власності
на вказану вище земельну ділянку (а.с.15).

Рішенням №10716463 від 7 лютого 2014 року "Про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень" ОСОБА_3 було відмовлено у
державній реєстрації права власності
на вказану вище земельну ділянку (а.с.16).

Причиною відмов було вказано те, що
заявниками на підтвердження
виникнення права власності подано
рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 30.12.2013, яким
право власності визнається на земельну
ділянку площею 0,0250 га, тоді як заяву та
витяг з ДЗК подано щодо земельної
ділянки площею 0,1000 га. Таким чином,
подані документи не відповідають
вимогам та не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Надаючи правову оцінку матеріалам
справи, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 Наказу Міністерства юстиції
України від 02.04.2013 року № 607/5 "Про заходи
щодо взаємодії органів державної
реєстрації прав та їх посадових осіб",
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 02.04.2013 за № 534/23066 (в
редакції, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин), яким
встановлено процедуру взаємодії
системи органів державної реєстрації
прав та державних реєстраторів прав на
нерухоме майно органів державної
реєстрації прав під час проведення
державної реєстрації права власності
та/або речових прав на нерухоме майно,
визначено, що у разі подання до
структурних підрозділів
територіальних органів Мін'юсту, що
забезпечують реалізацію повноважень
Укрдержреєстру, заяви про державну
реєстрацію права власності та/або
інших речових прав на нерухоме майно
(далі - речові права), що виникають на
підставі рішення суду, що набрало
законної сили, де однією із сторін є
юридична особа, та/або інший суб'єкт
господарювання, та/або фізична особа -
підприємець, рішення щодо державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно, скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та
скасування записів Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно
приймаються державними реєстраторами
прав на нерухоме майно Укрдержреєстру
відповідно до Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
року № 703.

Відповідно до Положення про Державну
реєстраційну службу України,
затвердженого указом Президента
України від 06.04.2011 року №401/201, Державна
реєстраційна служба України
(Укрдержреєстр) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра юстиції України та входить до
системи органів виконавчої влади.
Укрдержреєстр є головним органом у
системі центральних органів
виконавчої влади з питань реалізації
державної політики у сферах державної
реєстрації актів цивільного стану,
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, державної реєстрації
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, реєстрації (легалізації)
об'єднань громадян, інших громадських
формувань, статутів фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, якщо їх
реєстрація передбачена законами,
статуту територіальної громади міста
Києва, друкованих засобів масової
інформації та інформаційних агентств
як суб'єктів інформаційної діяльності.
Укрдержреєстр у своїй діяльності
керується Конституцією та законами
України, актами Президента України та
Кабінету Міністрів України, наказами
Міністерства юстиції України, іншими
актами законодавства України,
дорученнями Президента України та
Міністра юстиції України.

Враховуючи наведене, та беручи до
уваги, що право власності на земельні
ділянки, за державною реєстрацією яких
звернулися позивачі, виникають на
підставі рішення суду, головним
спеціалістом відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Охтирського міськрайонного управління
юстиції Губар С.І. виготовлені
електронні копії заяв про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо
права власності) та поданих із ними
документів, та передані на розгляд до
Укрдержреєстру (а.с.57-103).

Рішеннями від 07.02.2014 року №10716083 та
№10716463 відмовлено в державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
посиленням на ст. 24 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень",
пунктами 16 та 23 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
за № 703 (а.с.15,16).

Як вбачається із оскаржуваних рішень,
підставою для відмови в проведенні
державної реєстрації, слугували
висновки державного реєстратора про
наявність суперечностей між
відомостями про площу об'єкта
нерухомого майна, а саме - дані
Державного земельного кадастру про
площу земельної ділянки, відповідно
Витягу, поданого із заявою, не
співпадають з площею, яка зазначена у
рішенні суду.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
скасування оскаржуваних рішень, суд
керується наступним.

У своїй діяльності, при проведені
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
державний реєстратор керується
Конституцією України, Цивільним
кодексом України, Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень",
"Порядком державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і
Порядком надання інформації з
"Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно", затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№703 від 22.06.2011.

Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу
України право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обтяження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації. Державна реєстрація прав
на нерухомість є публічною,
здійснюється відповідним органом, який
зобов'язаний надавати інформацію про
реєстрацію та зареєстровані права в
порядку, встановленому законом.
Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Обов'язковість процедури реєстрації
речових прав встановлена ч. 3 ст. 3
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", відповідно до
якої права на нерухоме майно та їх
обтяження, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст. 4 вищенаведеного
Закону, обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, у
тому числі право власності на нерухоме
майно.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень", орган
державної реєстрації прав: проводить
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмовляє у їх реєстрації;
забезпечує ведення Державного реєстру
прав; надає інформацію про
зареєстровані права та їх обтяження в
порядку, встановленому цим Законом;
забезпечує облік безхазяйного
нерухомого майна; здійснює інші
повноваження, передбачені цим Законом
та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 4 статті 9 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень"
передбачено, що державний реєстратор
самостійно приймає рішення про
державну реєстрацію прав або відмову в
такій реєстрації.

Виходячи з положень ст. 9 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень",
державний реєстратор в процедурі
розгляду заяви про реєстрацію речових
прав на нерухоме майно повинен
встановити відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства.

Згідно ст. 15 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень",
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається частиною 1 статті 19
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", державна
реєстрація прав проводиться на
підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 15 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Так, відповідно до п. 26 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, для проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення права власності та
інших речових прав на нерухоме майно та
інші документи, визначені цим Порядком.

Згідно з п. 27 Порядку, документами, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, є: 1)
укладений в установленому законом
порядку договір, предметом якого є
нерухоме майно, права щодо якого
підлягають державній реєстрації, або
речове право на нерухоме майно, чи його
дублікат; 2) свідоцтво про право
власності на частку в спільному майні
подружжя в разі смерті одного з
подружжя, видане нотаріусом або
консульською установою України, чи
його дублікат; 3) свідоцтво про право на
спадщину, видане нотаріусом або
консульською установою України, чи
його дублікат; 4) свідоцтво про
придбання майна з прилюдних торгів
(аукціонів) та свідоцтво про придбання
майна з прилюдних торгів (аукціонів),
якщо прилюдні торги (аукціони) не
відбулися, видані нотаріусом, чи їх
дублікати; 5) свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане
державним реєстратором відповідно до
цього Порядку; 6) свідоцтво про право
власності, видане органом приватизації
наймачам житлових приміщень у
державному та комунальному житловому
фонді; 7) свідоцтво про право власності
на нерухоме майно, видане органом
місцевого самоврядування або місцевою
держадміністрацією до набрання
чинності цим Порядком; 8) рішення про
закріплення нерухомого майна на праві
оперативного управління чи
господарського відання, прийняте
власником нерухомого майна чи особою,
уповноваженою управляти таким майном;
9) державний акт на право власності на
земельну ділянку або на право
постійного користування земельною
ділянкою; 10) рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно; 11)
ухвала суду про затвердження (визнання)
мирової угоди; 12) заповіт, яким
встановлено сервітут на нерухоме
майно; 13) закон, яким встановлено
сервітут на нерухоме майно; 14) рішення
уповноваженого законом органу
державної влади про повернення об'єкта
нерухомого майна релігійній
організації; 15) рішення власника майна,
уповноваженого ним органу про передачу
об'єкта нерухомого майна з державної у
комунальну власність чи з комунальної
у державну власність або з приватної у
державну чи комунальну власність; 16)
інші документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

Виходячи із вищезазначених положень,
суд дійшов висновку, що законодавцем
чітко визначено, що одним із
правовстановлюючих документів, на
підставі якого проводиться реєстрація
прав власності на нерухоме майно, є
відповідне рішення суду, яка набрало
законної сили.

Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України,
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Принцип обов'язковості судових рішень
також закріплений статтею 14 Цивільного
процесуального кодексу України, якою
передбачено, що судові рішення, що
набрали законної сили, обов'язкові для
всіх органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України, а у випадках, встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, - і за її межами.

Як було встановлено у судовому
засіданні, рішенням Охтирського
міськрайонного суду по справі
№583/4177/13-ц від 30 грудня 2003 року, яке
набрало законної сили (а.с.18), визнано:

- за ОСОБА_1 право власності па земельну
ділянку площею 0,0250 га (1/4 частина від
0,1000 га) для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної
ділянки :12:004:0022;

- за ОСОБА_3 право власності па земельну
ділянку площею 0,0250 га (1/4 частина від
0,1000 га) для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної
ділянки :12:004:0022.

Враховуючи наведене, матеріалами
справи підтверджується наявність у
позивачів встановлених законом
правовстановлюючих документів, які
посвідчують право власності на
вищенаведені земельні ділянки.

Згідно п. 16 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, за результатами розгляду
заяви про державну реєстрацію та
документів, необхідних для її
проведення, державний реєстратор
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
рішення про відмову в такій реєстрації.

Пунктом 23 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень
визначено, що державний реєстратор
приймає рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ч. 1 статті 24 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень", у державній реєстрації прав
та їх обтяжень може бути відмовлено у
разі, якщо: заявлене право, обтяження не
підлягає державній реєстрації
відповідно до цього Закону; об'єкт
нерухомого майна або більша його
частина розміщені на території іншого
органу державної реєстрації прав; із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень звернулася неналежна
особа; подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; заявлене право вже
зареєстровано.

Суд зазначає, що представником
відповідачів у судовому засіданні не
ставилась під сумнів відсутність у
позивачів необхідних документів, які
необхідні для проведення державної
реєстрації. Вказана обставина також не
слугувала підставою для прийняття
оскаржуваних рішень про відмову
позивачам у проведенні державної
реєстрації прав та їх обтяжень.

Разом з тим, як було встановлено під час
розгляду справи, єдиною підставою, яка
була покладена в основу прийняття
оскаржуваних рішень про відмову у
проведенні державної реєстрації прав
на вищезазначені земельні ділянки,
слугували висновки державного
реєстратора про наявність
суперечностей між відомостями про
площу об'єкта нерухомого майна, а саме -
дані Державного земельного кадастру
про площу земельної ділянки,
відповідно Витягу, поданого із заявою,
не співпадають з площею, яка зазначена
у рішенні суду.

Суд не погоджується з даними
висновками, вважає їх неправомірними
та необґрунтованими, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
підтверджується наявними в ній
доказами, право власності позивачів на
вищенаведені земельні ділянки було
посвідчено документами:

- за ОСОБА_1 договором дарування серії
ААА №571425 від 21.11.2012 (а.с.28) на 1/4 частини
жилого будинку з господарчими
спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2,
розташованого на земельній ділянці пл.
910 кв.м.;

- за ОСОБА_3 свідоцтвом про право на
спадщину за заповітом серії ВТА №716999
від 07.12.2012 (а.с.24) на 1/4 частини жилого
будинку з господарчими спорудами, що
знаходиться в АДРЕСА_2, розташованого
на приватній земельній ділянці
(державний акт не виготовлявся).

В подальшому, Управлінням
держземагенства в Охтирському районі
Сумської області позивачу було видано
витяг з Державного земельного кадастру
про земельні ділянки ОСОБА_1 загальною
площею 0,1000 га, кадастровий номер
:12:004:0022, яка розташована АДРЕСА_1
(а.с.69);

При цьому, матеріали справи свідчать
про те, що площа земельних ділянок
співпадає з площею земельних ділянок
право власності на які визнано
Охтирським міськрайонним судом, а саме:

- відповідно до рішення Охтирського
міськрайонного суду по справі
№583/4177/13-ц від 30 грудня 2003 року, право
власності на земельні ділянки площею
0,0250 га (1/4 частина від 0,1000 га);

- відповідно до витягу з Державного
земельного кадастру про земельні
ділянки ОСОБА_1 загальна площа
земельної ділянки 0,1000 га (а.с.69).

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку про наявність у позивачів на
час звернення із відповідними заявами
усіх необхідних документів що
посвідчують право власності на вказані
вище земельні ділянки, у зв'язку з чим, у
державного реєстратора були відсутні
правові підстави для відмови у
проведенні державної реєстрації права
власності.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з
тим, що позивачами було дотримано
встановлений законодавством порядок
звернення до державного реєстратора із
заявами про проведення державної
реєстрації, а наявні у них
правовстановлюючі документи
посвідчують право власності на вказані
вище земельні ділянки, суд дійшов
висновку, що оскаржувані рішення від
07.02.2014 року №10716083 та №10716463 про відмову
у державній реєстрації права власності
є незаконними, а тому заявлені позовні
вимоги щодо визнання їх протиправними
та скасування, є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
відповідача зареєструвати право
власності на земельні ділянки, слід
зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, У
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Водночас суд не може перебирати на себе
повноваження іншого державного органу
(у даному випадку Державної
реєстраційної служби України),
оскільки, як зазначено вище, відповідно
до ст. 9 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації та встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
тому в цій частині позовних вимог
необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_3
до Державної реєстраційної служби
України, державного реєстратора прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Корюк
Тетяни Василівни про скасування рішень
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень, визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень від 7
лютого 2014 року №10716083, винесене
державним реєстратором прав на
нерухоме майно Корюк Тетяною
Василівною по результатам розгляду
заяви про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень, яку подав ОСОБА_1 для
проведення державної реєстрації права
власності на земельну ділянку, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер земельної ділянки
:12:004:0022.

Визнати протиправними та скасувати
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень від 7
лютого 2014 року №10716463, винесене
державним реєстратором прав на
нерухоме майно Корюк Тетяною
Василівною по результатам розгляду
заяви про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень, яку подав ОСОБА_3 для
проведення державної реєстрації права
власності на земельну ділянку, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер земельної ділянки
:12:004:0022.

У задоволенні інших позовних вимог -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя (підпис)
В.М. Соколов

Судді
(підпис) О.М. Кунець

(підпис) О.О. Осіпова

Повний текст постанови складено 10.06.2014
року.

З оригіналом згідно

Суддя
В.М. Соколов