Справа № 826/4797/14
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/4797/14
1-й інстанції: Аблов Є.В.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

05 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання
Арсенійчук М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Щиголь М.В., Іващенко А.А.,

від відповідача Константинов М.В.,

та третіх осіб:

від Міністерства екології та природних
ресурсів України Сидорчук Р.Д.,

від Української
пакувально-екологічної коаліції
Бєлоусов О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги Державної
служби України з питань регуляторної
політики та розвитку підприємництва і
Української пакувально-екологічної
коаліції на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 13
травня 2014 року у справі за позовом
державного підприємства з питань
поводження з відходами як вторинною
сировиною до Державної служби України
з питань регуляторної політики та
розвитку підприємництва, за участю
третіх осіб: Міністерства екології та
природних ресурсів України,
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України, Державної митної
служби України, Української
пакувально-екологічної коаліції про
визнання протиправним та скасування
рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної служби України з питань
регуляторної політики та розвитку
підприємництва, в якому просив визнати
протиправним та скасувати рішення
Державної служби України з питань
регуляторної політики та розвитку
підприємництва від 21.07.2013 № 21 «Про
необхідність усунення Міністерством
економічного розвитку і торгівлі,
Міністерством екології та природних
ресурсів України та Міністерством
доходів і зборів України порушень
принципів державної регуляторної
політики згідно з вимогами Закону
України від 11.09.2003 № 1160-IV «Про засади
державної регуляторної політики у
сфері господарської діяльності».

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 13
травня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, відповідач та третя особа -
Українська пакувально-екологічна
коаліція подали апеляційні скарги, в
яких просять скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги апелянти обґрунтовують
тим, що суд першої інстанції при
винесенні оскаржуваного рішення
неправильно застосував норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Колегією суддів з матеріалів справи
встановлено, що на виконання постанови
Кабінету Міністрів України № 915 від
26.07.2001 р. «Про впровадження системи
збирання, сортування, транспортування,
переробки та утилізації відходів як
вторинної сировини» (далі - Постанова №
915) з врахуванням змін, внесених
постановою Кабінету Міністрів України
№ 508 від 20.05.2009 р. «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 26.07.2001 р. № 915» (Мінекономрозвитку,
Мінприроди та Держмитслужба прийняли
спільний Наказ № 789/414/709 від 30.07.2009 р.
«Про затвердження Порядку здійснення
митного оформлення імпортних товарів у
тарі і пакувальних матеріалах», який
зареєстрований у Міністерстві юстиції
України 31.07.2009 р. за № 717/16733 (далі по
тексту - Наказ № 789/414/709).

Наказом № 789/414/709 був затверджений
Порядок здійснення митного оформлення
імпортних товарів у тарі і пакувальних
матеріалах (далі по тексту - Порядок),
який було розроблено з метою
здійснення контролю за тарою і
пакувальними матеріалами, у яких на
територію України надходять імпортні
товари (п. 1.1. Порядку).

Як вбачається з пунктів 2.2., 2.3., 2.5.
Порядку, підставою для митного
оформлення імпортних товарів у тарі і
пакувальних матеріалах є наявність у
лівому нижньому кутку на зворотному
боці аркуша з позначенням 1/6 єдиного
адміністративного документа форми МД-2
особистої печатки «Ввіз дозволено»
державного інспектора з охорони
навколишнього природного середовища
територіальних органів та спеціальних
підрозділів Міністерства охорони
навколишнього природного середовища.
Особиста печатка держінспектора поста
екологічного контролю на митній
території України «Ввіз дозволено»
проставляється після складання
відомості про облік та розрахунок тари
і пакувальних матеріалів, у яких
надходять товари, що підлягають
митному оформленню в режимі імпорту
(далі - відомість). Відомість
складається за наявності договору з
організації збирання, заготівлі та
утилізації тари і пакувальних
матеріалів з Компанією (Державна
компанія з утилізації відходів як
вторинної сировини
«Укрекокомресурси») або за наявності
підтверджуючих документів щодо
самостійного приймання та утилізації
використаних тари і пакувальних
матеріалів.

У подальшому постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
23.12.2009 року, що була залишена без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 21.12.2011 року,
по справі за позовом ТОВ «Тетра Пак»,
СП «Вітмарк Україна» у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю, Іноземного
підприємства «Кока-кола Беверіджиз
Україна Лімітед» визнано незаконним з
моменту прийняття спільний наказ
Міністерства економіки України,
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України,
Державної митної служби України №
789/414/709 від 30.07.2009 року «Про затвердження
Порядку здійснення митного оформлення
імпортних товарів у тарі і пакувальних
матеріалах».

05.07.2012 року Вищим адміністративним
судом України прийнято постанову, якою
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 23.12.2009 року та ухвалу
Київського апеляційного
господарського суду від 21.12.2011 року
скасовано та у задоволенні позовних
вимог ТОВ «Тетра Пак», СП «Вітмарк
Україна» у формі товариства з
обмеженою відповідальністю,
Іноземного підприємства «Кока-кола
Беверіджиз Україна Лімітед»
відмовлено.

Підставою для звернення до суду з
позовом про скасування оскаржуваного
Наказу стала його невідповідність
наступним вимогам законодавства:

- Закону України «Про відходи»,
оскільки закон не встановлює обов'язку
суб'єктів господарювання укладати
договір на організацію збирання та
утилізації тари і пакувальних
матеріалів;

- антимонопольному законодавству
України, оскільки Наказ містить
обов'язок укласти договір з
організації збирання, заготівлі та
утилізації тари і пакувальних
матеріалів з єдиним можливим
підприємством -Державною компанією
«Укрекокомресурси»;

- Митному кодексу України (порядку
митного оформлення), оскільки п. 2.2.
Наказу встановлює як обов'язкову
підставу для митного оформлення
товарів у тарі і пакувальних
матеріалах наявність особистої
печатки «Ввіз дозволено»державного
інспектора з охорони навколишнього
природного середовища (який не є
службовою чи посадовою особою митного
органу), а Митний кодекс України надає
право здійснювати процедуру митного
оформлення товарів лише митним
органам.

У постанові від 05.07.2012 року Вищим
адміністративним судом України
встановлено, що Наказ № 789/414/709 не може
бути визнаний незаконним, оскільки не
суперечить вимогам
нормативно-правових актів, що мають
вищу юридичну силу, оскільки не
встановлює обмеження щодо кола
суб'єктів надання послуг по утилізації
відходів, укладення договору з
Компанією при митному оформленні
імпортних товарів у тарі і пакувальних
матеріалах є передумовою, яка
забезпечує фактичне виконання
імпортерами обов'язків, передбачених
п.п. «в»та «п»ч. 1 ст. 17 Закону України
«Про відходи» та дає можливість
здійснювати контроль за тарою і
пакувальними матеріалами, у яких на
територію України надходять імпортні
товари, а державні екологічні
інспекції уповноважені здійснювати
державний контроль у сфері охорони
навколишнього природного середовища, у
тому числі у сфері поводження з
відходами на митниці.

В подальшому 30.10.2012 року Державною
службою України з питань регуляторної
політики та розвитку підприємництва,
прийнято рішення № 7 «Про необхідність
усунення Міністерством економічного
розвитку і торгівлі, Міністерством
екології та природних ресурсів України
та Державною митною службою України
порушення принципів державної
регуляторної політики згідно з
вимогами Закону України від 11.09.2003 р. №
1160-1V «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності», яким
запропоновано Міністерству
економічного розвитку і торгівлі,
Міністерству екології та природних
ресурсів України та Державній митній
службі України скасувати спільний
наказ Міністерства економіки України,
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України та
Державної митної служби України від
30.07.2009 р. № 789/414/709 «Про затвердження
Порядку здійснення митного оформлення
імпортних товарів у тарі і пакувальних
матеріалах».

Державним підприємством з питань
поводження з відходами як вторинною
сировиною було оскаржено вказане
рішення відповідача в судовому порядку
з тих підстав, що відповідно до
постанови від 05.07.2012 року Вищого
адміністративного суду України
спільний наказ Міністерства екології
та природних ресурсів України,
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України, Державної митної
служби України від 30.07.2009 № 789/414/709 «Про
затвердження Порядку здійснення
митного оформлення імпортних товарів у
тарі і пакувальних матеріалах» є
чинним,

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 31
січня 2013 року, що була залишена без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 березня
2013 року, по справі № 2а-16345/12/2670 за
позовом державного підприємства з
питань поводження з відходами як
вторинною сировиною до Державної
служби України з питань регуляторної
політики та розвитку підприємництва,
Міністерства юстиції України треті
особи, що не заявляють самостійних
вимог на предмет спору: Міністерство
екології та природних ресурсів
України, Міністерство економічного
розвитку і торгівлі України, Державна
митна служба України, Українська
пакувально-екологічна коаліція
(УКРПЕК) про визнання протиправними та
скасування рішення та наказу, позов
задоволено: визнано протиправним та
скасовано рішення відповідача № 7 «Про
необхідність усунення Міністерством
економічного розвитку і торгівлі,
Міністерством екології та природних
ресурсів України та Державною митною
службою України порушення принципів
державної регуляторної політики
згідно з вимогами Закону України від
11.09.2003 р. № 1160-1V «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності», яким
запропоновано Міністерству
економічного розвитку і торгівлі,
Міністерству екології та природних
ресурсів України та Державній митній
службі України скасувати спільний
наказ Міністерства економіки України,
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України та
Державної митної служби України від
30.07.2009 р. № 789/414/709 «Про затвердження
Порядку здійснення митного оформлення
імпортних товарів у тарі і пакувальних
матеріалах» та наказ Міністерства
юстиції України від 14 січня 2013 року №
101/5 «Про скасування рішення про
державну реєстрацію
нормативно-правового акта».

Скасовуючи рішення відповідача № 7
«Про необхідність усунення
Міністерством економічного розвитку і
торгівлі, Міністерством екології та
природних ресурсів України та
Державною митною службою України
порушення принципів державної
регуляторної політики згідно з
вимогами Закону України від 11.09.2003 р. №
1160-1V «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності», суди першої
та апеляційної інстанції виходили з
того, що Вищим адміністративним судом
України встановлено та відображено в
постанові, що приймаючи Наказ № 789/414/709
від 30 липня 2009 року Міністерством
економіки України, Міністерством
охорони навколишнього природного
середовища, Державною митною службою
України не було порушено вимог
антиконкурентного законодавства,
встановлено відсутність суперечностей
між положеннями вказаного Наказу та
нормами Закону України «Про відходи», а
також спростовано, що участь
працівників спеціальних підрозділів
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища при митному
оформленні товарів суперечить порядку
митного оформлення товарів, який
здійснюється виключно посадовими
особами митного органу.

Зважаючи на те, що обставини, які
досліджувалися судом по справі №
2а-16345/12/2670 та відповідачем при
прийнятті оскаржуваного рішення від 30
жовтня 2012 року № 7 за своєю суттю є
однаковими, з вказаного приводу Вищий
адміністративний суд України зробив
свої висновки, які є обов'язковими для
всіх органів державної влади, суди при
вирішенні справи № 2а-16345/12/2670 прийшли
до висновку, що висновки відповідача з
приводу одних і тих же обставин, які
потягли за собою прийняття 30 жовтня 2012
року оскаржуваного рішення № 7 є
протиправними, у зв'язку із чим таке
рішення також підлягає визнанню
протиправним та скасуванню.

21.02.2014 року Державною службою України з
питань регуляторної політики та
розвитку підприємництва прийнято
рішення №21 «Про необхідність усунення
Міністерством екологічного розвитку і
торгівлі, Міністерством екології та
природних ресурсів України та
Міністерством доходів і зборів України
порушень принципів державної
регулярної політики згідно з вимогами
Закону України від 11.09.2003 р. №1160-IV «Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності» (далі по тексту - рішення
№21).

З матеріалів справи вбачається, що
рішення №21 прийняте відповідно до
ст.ст. 27, 30 Закону України «Про засади
державної регуляторної політики у
сфері господарської діяльності», на
підставі звернення суб'єктів
господарювання, з урахуванням рішення
Держпідприємництва України №7 від
30.10.2012 року за результатами проведення
відповідачем експертизи спільного
наказу Міністерства економіки України,
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України та
Державної митної служби України від
30.07.2009 року №789/414/709 «Про затвердження
Порядку здійснення митного оформлення
імпортних товарів у тарі і пакувальних
матеріалах» (далі - Порядок N 789/414/709).

Експертизою було встановлено, що
Порядок №789/414/709 містить
антиконкурентні норми, зважаючи на те,
що виходячи з Положень порядку, ввіз та
митне оформлення імпортних товарів у
тарі та пакувальних матеріалах
дозволяється виключно за умови
наявності договору з Державною
компанією «Укрекокомресурси» щодо
організації збирання, заготівлі та
утилізації тари і пакувальних
матеріалів, можливість укладати
договори з іншими організаціями щодо
збирання та утилізації тари і
пакувальних матеріалів Порядком не
передбачена, а підставою для митного
оформлення імпортних товарів у тарі та
пакувальних матеріалах є наявність
особистої печатки «ввіз дозволено»
держекоінспектора у лівому нижньому
кутку на зворотному боці аркуша з
позначенням 1/6 єдиного
адміністративного документа форми МД-2.

У зв'язку з цим Державна служба України
з питань регуляторної політики та
розвитку підприємництва вирішила
запропонувати Міністерству екології
та природних ресурсів України,
Міністерству економічного розвитку і
торгівлі України та Міністерству
доходів і зборів України визнати таким,
що втратив чинність спільний наказ
Міністерства економіки України,
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України та
Державної митної служби України від
30.07.2009 року №789/414/709 «Про затвердження
Порядку здійснення митного оформлення
імпортних товарів у тарі і пакувальних
матеріалах», що мало наслідком
прийняття оскаржуваного рішення № 21.

Вважаючи вказане рішення протиправним,
позивач звернувся до суду з позовом про
його скасування.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що оскільки відповідачем
прийняте оскаржуване рішення з підстав
невідповідності Порядку № 789/414/709
положенням законодавства України, а
ухвалою Вищого адміністративного суду
України встановлена відсутність
існування відповідних обставин,
враховуючи, що рішення Державної
служби України з питань регуляторної
політики та розвитку підприємництва
30.10.2012 року №7 «Про необхідність
усунення Міністерством економічного
розвитку і торгівлі, Міністерством
екології та природних ресурсів України
та Державною митною службою України
порушень принципів державної
регуляторної політики згідно з
вимогами Закону України від 11.09.2003 року
№1160-ІV «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності», прийняте з
аналогічних що і оскаржуване рішення
№21 підстав, визнане протиправним та
скасоване в судовому порядку, суд,
керуючись ст. 72 КАС України прийшов до
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими, а оскаржуване рішення
підлягає визнанню протиправним та
скасуванню.

Колегія суддів погоджується з
наведеною позицією суду першої
інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України,
розглядаючи справи щодо
протиправності рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до частини першої статті 72
КАС України обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Зазначені преюдиційні обставини є
підставами для звільнення від
доказування.

Отже, за змістом частини першої статті
72 КАС України учасники
адміністративного процесу звільнені
від надання доказів на підтвердження
обставин, які встановлені судом при
розгляді іншої адміністративної,
цивільної чи господарської справи.
Натомість такі учасники мають право
посилатися на зміст судового рішення у
відповідних справах, що набрало
законної сили, в якому відповідні
обставини зазначені як установлені.

Зважаючи на ту обставину, що підстави
(невідповідності Порядку № 789/414/709
положенням законодавства України), які
обумовили винесення відповідачем
оскаржуваного у даній справі рішення
Державної служби України з питань
регуляторної політики та розвитку
підприємництва від 21.07.2013 № 21 «Про
необхідність усунення Міністерством
економічного розвитку і торгівлі,
Міністерством екології та природних
ресурсів України та Міністерством
доходів і зборів України порушень
принципів державної регуляторної
політики згідно з вимогами Закону
України від 11.09.2003 № 1160-IV «Про засади
державної регуляторної політики у
сфері господарської діяльності», є
аналогічними тим, у зв'язку з
існуванням яким було прийняте рішення
Державної служби України з питань
регуляторної політики та розвитку
підприємництва 30.10.2012 року №7 «Про
необхідність усунення Міністерством
економічного розвитку і торгівлі,
Міністерством екології та природних
ресурсів України та Державною митною
службою України порушень принципів
державної регуляторної політики
згідно з вимогами Закону України від
11.09.2003 року №1160-ІV «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності», враховуючи,
що ухвалою Вищого адміністративного
суду України встановлена відсутність
існування відповідних обставин, а
також суб'єктний склад учасників
даного спору та спору, за наслідками
вирішення якого по справі № 2а-16345/12/2670,
в судовому порядку було скасовано
рішення відповідача № 7 та встановлено
відсутність підстав невідповідності
Порядку № 789/414/709 положенням
законодавства України, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про застосування до спірних
правовідносин положень ч. 1 ст. 72 КАС
України.

При цьому, суд враховує, що для
спростування преюдиційних обставин,
передбачених частиною першою статті 72
КАС України, учасник адміністративного
процесу, який ці обставини заперечує,
повинен подати суду належні та
допустимі докази, які оцінюються судом
поряд з іншими доказами.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, третя особа посилається на ту
обставину, що оскаржуване рішення не
порушує права та не стосується
інтересів позивача, винесене
відповідачем не при здійсненні ним
владних (управлінських) функцій, а тому
спір не підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Перевіряючи наведене твердження
скаржника, колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 3 КАС України справа
адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 7 ст. 3 КАС України суб'єкт
владних повноважень - орган державної
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Отже, необхідною ознакою суб'єкта
владних повноважень є здійснення ним
владних управлінських функцій у тих
правовідносинах, в яких виникає спір
між сторонами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС
компетенція адміністративних судів
поширюється, зокрема, на спори фізичних
чи юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів або
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Виходячи з аналізу наведених положень
КАС України, колегія суддів зазначає,
що до компетенції адміністративних
судів належать спори фізичних чи
юридичних осіб з органом державної
влади, органом місцевого
самоврядування, їхньою службовою чи
посадовою особою, предметом яких є
перевірка правильності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів відповідно
до прийнятих або вчинених при
здійсненні ними владних
(управлінських) функцій.

Правовий статус Державної служби
України з питань регуляторної політики
та розвитку підприємництва визначено в
одноіменному Положенні, затвердженому
Указом Президента України від 30
березня 2012 року № 237/2012 (далі по тексту -
Положення № 237/2012).

Згідно до п. 1 Положення Державна служба
України з питань регуляторної політики
та розвитку підприємництва
(Держпідприємництво України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України.

Держпідприємництво України входить до
системи органів виконавчої влади та
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері розвитку
підприємництва, нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності і є
спеціально уповноваженим органом
виконавчої влади з питань реалізації
державної регуляторної політики,
дозвільної системи та ліцензування у
сфері господарської діяльності.

Підпунктами 1-4 п. 4 Положення
передбачено, що Держпідприємництво
України відповідно до покладених на
нього завдань:

- готує та подає в установленому
порядку пропозиції щодо формування
державної політики у сфері розвитку
підприємництва, державної
регуляторної політики, державної
політики у сфері ліцензування,
дозвільної системи, нагляду (контролю)
у сфері господарської діяльності;

- проводить аналіз проектів
регуляторних актів, що подаються для
погодження, та відповідних аналізів
регуляторного впливу та приймає
рішення про погодження таких проектів
або про відмову в їх погодженні;

- проводить відповідно до
законодавства експертизу регуляторних
актів центральних органів виконавчої
влади, їх територіальних органів, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевих органів виконавчої влади,
приймає рішення про необхідність
усунення виявлених під час експертизи
порушень принципів державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності, публікує в
установленому порядку повідомлення
про зупинення дії регуляторних актів
або їх окремих положень, а також
надсилає повідомлення про це до
органів юстиції, які зареєстрували
відповідні регуляторні акти;

- повідомляє органи виконавчої влади,
їх посадових осіб, уповноважених на
прийняття або схвалення регуляторних
актів, про виявлення встановлених
законом обставин, за яких такий акт не
може бути прийнято або схвалено, а
також відповідні органи юстиції, якщо
зазначені регуляторні акти підлягають
державній реєстрації в органах
юстиції.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності» уповноважений орган має
право здійснювати експертизу
регуляторних актів центральних
органів виконавчої влади, їх
територіальних органів, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, місцевих
органів виконавчої влади на
відповідність цих актів вимогам статей
4, 5, 8 - 13 цього Закону.

Частиною 3 ст. 27 вказаного Закону
передбачено, що у разі виявлення в
регуляторних актах або в діях органів,
зазначених у частині першій цієї
статті, порушень вимог статей 4, 5, 8 - 13
цього Закону уповноважений орган
приймає рішення про необхідність
усунення виявлених порушень принципів
державної регуляторної політики
органом, що прийняв цей акт.

З наведеного вбачається, що
Держкомпідприємництва при здійсненні
експертизи регуляторних актів
центральних органів виконавчої влади,
їх територіальних органів, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевих органів виконавчої влади та
прийнятті рішення про необхідність
усунення виявлених під час експертизи
порушень принципів державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності, здійснює
владні (управлінські) функції.

Таким чином, при винесенні
оскаржуваного рішення № 21 відповідач
діяв як суб'єкт владних повноважень при
здійсненні ним управлінських функцій.

Враховуючи вимоги ст.ст. 3, 17 КАС України
дана справа відноситься до юрисдикції
адміністративних судів.

Стосовно посилання апелянтів на ту
обставину, що оскаржуване у даному
спорі рішення відповідача не порушує
права державного підприємства з питань
поводження з відходами як вторинною
сировиною та не стосується його
інтересів, колегія суддів зазначає
наступне.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
статутом Державного підприємства з
питань поводження з відходами як
вторинною сировиною визначено, що
підприємство утворене з метою
провадження у Україні екологічної
діяльності і подання допомоги
підприємствам, установам, організаціям
усіх форм власності у сфері збирання,
сортування, транспортування, переробки
та утилізації відходів як вторинної
сировини, у тому числі у сфері
поводження з відходами споживання,
запобігання накопичення відходів, а
також створення і поліпшення умов
запровадження систем збирання,
переробки та утилізації відходів як
вторинної сировини, зменшення
негативного впливу їх на довкілля.

Наказом від 30 липня 2009 року № 789/414/709
«Про затвердження Порядку здійснення
митного оформлення імпортних товарів у
тарі і пакувальних матеріалах»,
невідповідність якого вимогам
нормативно-правових актів вищої
юридичної сили стала підставою для
прийняття оскаржуваного рішення № 21 та
звернення позивача з даним позовом до
суду, закріплено обов'язок імпортерів
укладати договір з організації
збирання, заготівлі та утилізації тари
і пакувальних матеріалів лише з
Державною компанією
«Укрекокомресурси».

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про
засади державної регуляторної
політики» рішення уповноваженого
органу про необхідність усунення
порушень принципів державної
регуляторної політики підлягає
виконанню органом виконавчої влади,
щодо регуляторного акта якого було
прийнято це рішення, у двомісячний
строк з дня прийняття такого рішення.

Виконання органами виконавчої влади
рішень уповноваженого органу
передбачає підготовку проекту акта про
внесення змін до регуляторного акта,
щодо якого було прийнято рішення, або
про визнання цього регуляторного акта
таким, що втратив чинність.

Таким регуляторним актом у спірних
правовідносинах є Наказом від 30 липня
2009 року № 789/414/709 «Про затвердження
Порядку здійснення митного оформлення
імпортних товарів у тарі і пакувальних
матеріалах», що стосується прав і
обов'язків позивача.

У зв'язку з цим, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що оскаржуване
рішення відповідача № 21 стосується
прав та інтересів Державного
підприємства з питань поводження з
відходами як вторинною сировиною, що
здійснює господарську діяльність у
зазначеній сфері.

Посилання апеляційної скарги
відповідача на ту обставину, що
підстави для прийняття рішення № 21 є
відмінними від тих, що мали наслідком
прийняття рішення № 7, спростовуються
змістом спірного рішення, з якого
вбачається, що відповідач при його
прийнятті посилався на неможливість
суб'єктів спірних правовідносин
укладати договори з іншими
організаціями, крім ДП
«Укрекокомресурси», що суперечить ст. 15
Закону України «Про захист економічної
конкуренції», Митному кодексу України
(порядку митного оформлення), оскільки
п. 2.2. Наказу встановлює як обов'язкову
підставу для митного оформлення
товарів у тарі і пакувальних
матеріалах наявність особистої
печатки «Ввіз дозволено»державного
інспектора з охорони навколишнього
природного середовища (який не є
службовою чи посадовою особою митного
органу), а Митний кодекс України надає
право здійснювати процедуру митного
оформлення товарів лише митним
органам.

Таким чином, підстави винесення
рішення № 21 є аналогічними тим, у
зв'язку з існуванням яким було прийняте
рішення Державної служби України з
питань регуляторної політики та
розвитку підприємництва 30.10.2012 року №7
«Про необхідність усунення
Міністерством економічного розвитку і
торгівлі, Міністерством екології та
природних ресурсів України та
Державною митною службою України
порушень принципів державної
регуляторної політики згідно з
вимогами Закону України від 11.09.2003 року
№1160-ІV «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності».

Враховуючи, що ухвалою Вищого
адміністративного суду України
встановлена відсутність існування
відповідних обставин, а також
суб'єктний склад учасників даного
спору та спору, за наслідками вирішення
якого по справі № 2а-16345/12/2670, в судовому
порядку було скасовано рішення
відповідача № 7 та встановлено
відсутність підстав невідповідності
Порядку № 789/414/709 положенням
законодавства України, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про застосування до спірних
правовідносин положень ч. 1 ст. 72 КАС
України.

Відповідачем не спростовано
преюдиційних обставин, передбачених
частиною першою статті 72 КАС України,
та не надано суду доказів на
підтвердження обгрунтованості та
законного характеру спірного рішення.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно, оцінивши фактичні
обставини справи, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
дійшов вірного висновку про
задоволення вимог адміністративного
позову.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 167,196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Державної служби
України з питань регуляторної політики
та розвитку підприємництва і
Української пакувально-екологічної
коаліції залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 13 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення (ч.5 ст.254 КАС України)та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
І.О. Грибан О.А.
Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено
10.06.2014 року

.

Головуючий суддя
Парінов А.Б.

Судді:
Грибан І.О.

Губська О.А.