Справа № 758/1951/14-а
Суддя: Декаленко В. С.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 758/1951/14-а
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В.
С.,

при секретарі - Кравцовій Ю.
В.,

за участю:

представника відповідача - Управління
Пенсійного фонду у м. Білій Церкві
Київської області - Кизими О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві
адміністративну справу за
адміністративними позовом ОСОБА_2 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Київській області,
Управління Пенсійного фонду у м. Білій
Церкві Київської області про
оскарження дій суб'єктів владних
повноважень, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом
до відповідачів про оскарження дій
суб'єктів владних повноважень,
мотивуючи свої вимоги тим, що з 2002 року
вона перебуває на обліку в
Білоцерківському міському управлінні
ПФУ та до серпня 2012 року отримувала
пенсію за віком із зменшенням вікового
цензу, відповідно до Закону України
«Про статус і соціальний захист осіб,
які постраждали від наслідків аварії
на ЧАЕС».

Зазначає, що в серпні 2012 року вона
звернулась до Управління ПФУ в м. Біла
Церква для призначенню їй пенсії по
втраті годувальника, так як її чоловік
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Посилається на те, що спеціаліст
Білоцерківського міського управління
ПФУ по призначенню пенсій не надала їй
роз'яснення про її права для отримання
пенсії по втраті годувальника,
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» або відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб», а натомість
змусила написати заяву про зняття її з
обліку, в зв'язку з переходом на пенсію
по лінії Міністерства оборони. І її
заява про призначення пенсії по втраті
годувальника була направлена до
Головного управління ПФУ у Київській
області.

Звертає увагу суду на те, що 10 серпня 2012
року на її адресу надійшов лист від ГУ
ПФУ в Київській області надати довідку
уповноважених органів з місця
проживання про перебування членів
сім'ї на утриманні померлого або
рішення суду про перебування на
утриманні. 21 вересня 2012 року вона
звернулась до Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
із заявою про встановлення факту
перебування на утриманні. Рішенням
Білоцерківського міськрайонного суду
від 13.11.2012 року по справі № 1003/15111/2012
залишеним без змін Ухвалою
Апеляційного суду Київської області
від 23 січня 2013 року її заява задоволена.
З 05 квітня 2013 року вона почала
отримувати пенсію по втраті
годувальника відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб». Пенсія за період
з серпня 2012 року по квітень 2013 року не
виплачена їй до цього часу.

Крім того посилається на те, що пенсію,
яку вона отримувала до звернення в
органи ПФУ, перестали виплачувати з
серпня 2012 року по квітень 2013 року і у
вказаний період вона залишилась без
засобів існування, так як пенсія була і
є єдиним джерелом її існування. В той
період виникла заборгованість по
комунальних платежах, в зв'язку з чим
комунальні служби друкували її
прізвище в списках як боржника,
дзвонили на домашній телефон і
вимагали терміново сплатити борг.
Вказані обставини створювали їй
дискомфорт та переживання, душевні
страждання, приходилось давати
пояснення сусідам та знайомим про
причину виникнення заборгованості.
Пенсійними органами різних рівнів, до
яких вона зверталась, не були надані їй
роз'яснення на підставі якого
нормативного акту України вони
припинили виплату її пенсії.

Зазначає, що такими незаконними діями
суб'єктів владних повноважень їй була
завдана моральна шкода, яку вона оцінює
в 10 000 грн. і відповідно до статті 56
Конституції України має право на її
відшкодування.

На підставі вищевикладеного, а також
керуючись ст.ст. 21, 89, 99, 100, 104-106, 158, 162 КАС
України позивачка звернулася до суду
та просила: визнати дії відповідачів
протиправними; зобов'язати управління
Пенсійного фонду в м. Біла Церква
Київської

області провести нарахування та
виплату її пенсії по втраті
годувальника за період з серпня 2012
року по лютий 2013 року з
відповідними компенсаціями; стягнути з
Головного управління Пенсійного фонду
України в Київській області та
управління Пенсійного фонду в м. Біла
Церква Київської області моральну
шкоду спричиненої незаконними діями в
розмірі 10 000 грн. в солідарному порядку;
стягнути з відповідачів на її користь
понесені судові витрати - судовий збір
в сумі 255,78 грн.

В подальшому позивачка керуючись ст.ст.
51, 137 КАС України збільшила позовні
вимоги в частині зобов'язання
здійснити нарахування та виплату
пенсії і стягнення моральної шкоди, а
саме просила зобов'язати управління
Пенсійного фонду в м. Біла Церква
Київської області провести
нарахування та виплату її пенсії по
втраті годувальника згідно ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з 01 липня 2012 року з
відповідними компенсаціями та
стягнути з Головного управління
Пенсійного фонду України в Київській
області та управління Пенсійного фонду
в м. Біла Церква Київської області
моральну шкоду спричинену незаконними
діями в розмірі 50 000 грн. в солідарному
порядку. В іншій частині вимоги
залишено без змін.

Позивачка в судовому засіданні
підтримує уточнені позовні вимоги з
вищевикладених підстав, обґрунтувавши
поясненнями просить суд позов
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - Управління
Пенсійного фонду у м. Білій Церкві
Київської області в судовому засіданні
заперечує проти вимог позивачки в
повному обсязі, просить суд відмовити в
їх задоволенні.

Представник відповідача - Головного
управління Пенсійного фонду України в
Київській області в судове засідання
не з'явився, про день, час та місце
слухання справи повідомлений вчасно та
належним чином, до суду надано
заперечення проти позову згідно яких
управління заперечує проти вимог
позивачки в повному обсязі та просить
відмовити в їх задоволенні. Крім того
представником надано до суду заяву про
розгляд справи за його відсутності .

Суд вважає за можливе розглядати
справу за відсутності представника
відповідача - Головного управління
Пенсійного фонду України в Київській
області відповідно до вимог ст. 128 КАС
України.

Заслухавши пояснення позивачки,
представника відповідача - Управління
Пенсійного фонду у м. Білій Церкві
Київської області, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов не підлягає
задоволенню виходячи з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 28.02.2002 року по
31.08.2012 року перебувала на обліку в УПФУ
у м. Біла Церква та отримувала пенсію за
віком відповідно до ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з врахуванням положень
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Розпорядженням УПФУ у м. Біла Церква
ОСОБА_2 з 01.09.2012 року знята з обліку в
зазначеному управління у зв'язку із
подачею нею заяви про перехід на пенсію
по лінії Міністерства Оборони, що
підтверджується наданими суду
матеріалами Пенсійної справи (а.с. 158-223).

Судом встановлено, що відносини, які
склалися між сторонами регулюються ЗУ
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та ЗУ «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб».

Так стаття 8 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», визначає, що право на
отримання пенсій та соціальних послуг
із солідарної системи мають: 1)
громадяни України, які застраховані
згідно із цим Законом та досягли
встановленого цим Законом пенсійного
віку чи визнані інвалідами в
установленому законодавством порядку
і мають необхідний для призначення
відповідного виду пенсії страховий
стаж, а в разі смерті цих осіб - члени
їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього
Закону, та інші особи, передбачені цим
Законом; 2) особи, яким до дня набрання
чинності цим Законом була призначена
пенсія відповідно до Закону України
«Про пенсійне забезпечення» (крім
соціальних пенсій) або була призначена
пенсія (щомісячне довічне грошове
утримання) за іншими законодавчими
актами, але вони мали право на
призначення пенсії за Законом України
«Про пенсійне забезпечення» - за умови,
якщо вони не отримують пенсію
(щомісячне довічне грошове утримання) з
інших джерел, а також у випадках,
передбачених цим Законом, - члени їхніх
сімей.

Зі змісту статей 9, 10 «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» вбачається, що відповідно
до цього Закону за рахунок коштів
Пенсійного фонду в солідарній системі
призначаються такі пенсійні виплати: 1)
пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Особі, яка має одночасно право на різні
види пенсії (за віком, по інвалідності,
у зв'язку з втратою годувальника),
призначається один із цих видів пенсії
за її вибором.

Особі, яка має право на довічну пенсію,
призначається один з видів довічної
пенсії за її вибором.

Крім того згідно ст. 7 ЗУ «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», військовослужбовцям, особам, які
мають право на пенсію за цим Законом, та
членам їх сімей, які одночасно мають
право на різні державні пенсії,
призначається одна пенсія за їх
вибором. У разі якщо особа має право на
отримання пенсії відповідно до цього
Закону та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», призначається одна
пенсія за її вибором. При цьому різниця
між розміром пенсії, на який особа має
право відповідно до Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб», і розміром пенсії
із солідарної системи відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», яка визначається в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України, фінансується за
рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», право на пенсію в разі втрати
годувальника мають непрацездатні
члени сімей загиблих, померлих або
таких, що пропали безвісти
військовослужбовців, осіб, які мають
право на пенсію за цим Законом, які
перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні
годувальника пенсія призначається:
непрацездатним дітям; непрацездатним
батькам і дружині (чоловікові), якщо
вони після смерті годувальника
втратили джерело засобів до існування,
а також непрацездатним батькам і
дружині (чоловікові)
військовослужбовців, осіб, які мають
право на пенсію за цим Законом, які
загинули чи померли або пропали
безвісти в період проходження служби
або пізніше внаслідок поранення,
контузії, каліцтва чи захворювання, що
мали місце під час служби.

Судом встановлено та не заперечується
сторонами, що позивачка дійсно має
право на отримання пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, за померлого
чоловіка, ОСОБА_3 що об'єктивно
підтверджується наданою суду копією
Пенсійної справи № ФК 41001 останнього
(а.с. 79-146).

Частина перша статті 48 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб», визначає, що заява
про призначення пенсії згідно з цим
Законом подається до територіального
органу Пенсійного фонду України або до
уповноваженого ним органу чи
уповноваженій особі в порядку,
встановленому правлінням Пенсійного
фонду України за погодженням із
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сферах трудових відносин,
соціального захисту населення, іншими
заінтересованими центральними
органами виконавчої влади та Службою
зовнішньої розвідки. При цьому днем
звернення за призначенням пенсії є
день подання до відповідного органу
Пенсійного фонду України письмової
заяви про призначення пенсії з усіма
необхідними для вирішення цього
питання документами, а в разі
пересилання заяви і документів поштою -
дата їх відправлення.

Згідно п.п. 4, 10 Постанови правління
Пенсійного фонду України від 30.01.2007
року № 3-1 «Про затвердження Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб»», заява про переведення з одного
виду пенсії на інший, про перерахунок
пенсії подається до органу, що
призначає пенсію, заявником за місцем
проживання, а при необхідності - його
законним представником за місцем його
проживання.

Для призначення пенсії в разі втрати
годувальника подаються такі документи:
заява; копія свідоцтва про смерть
годувальника; витяг з наказу про
виключення годувальника зі списків
особового складу у зв'язку зі смертю;
висновок про обставини загибелі чи
смерті внаслідок поранення, контузії,
каліцтва, одержаних під час
проходження служби при виконанні
службових обов'язків (обов'язків
військової служби); довідка
уповноважених органів з місця
проживання про перебування членів
сім'ї на утриманні померлого
(загиблого) годувальника або рішення
суду про перебування на утриманні;
документи, передбачені абзацами
третім, шостим - дев'ятим пункту 7 цього
Порядку.

Для призначення пенсії в разі втрати
годувальника батькам, дружині
(чоловіку), діду та бабусі, зазначеним у
пунктах "б", "в", "г" статті 30 Закону,
додатково подаються такі документи:
довідка МСЕК (за наявності групи
інвалідності); копія свідоцтва про
народження померлого годувальника або
рішення суду про встановлення родинних
стосунків; довідка уповноваженого
органу з місця проживання або рішення
суду про перебування на утриманні
померлого годувальника (для
призначення пенсії вітчиму або мачусі).

Як вже зазначалося вище, судом
встановлено, що 06.08.2012 року позивачка
звернулася до УПФУ у м. Біла Церква із
заявою про призначення їй пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, яка
була перенаправлена до ГУ ПФУ в
Київській області та отримана
останніми 08.08.2012 року (а.с. 8).

Згідно ст. 48 ЗУ «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», у разі якщо до заяви про
призначення пенсії додані не всі
необхідні документи, заявнику
роз'яснюється, які документи він
повинен надати додатково. При наданні
ним цих документів до закінчення
тримісячного терміну з дня отримання
роз'яснення днем звернення за
призначенням пенсії вважається день
подання заяви або дата відправлення
документів поштою, зазначені в частині
першій цієї статті.

Крім того відповідно до п. 6 Постанови
правління Пенсійного фонду України від
30.01.2007 року № 3-1 «Про затвердження
Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб»», днем звернення за призначенням
пенсії є день подання до відповідного
органу, що призначає пенсії, письмової
заяви про призначення пенсії з усіма
необхідними для вирішення цього
питання документами, а в разі
пересилання заяви і документів поштою -
дати їх відправлення.

У разі, якщо до заяви про призначення
пенсії додані не всі необхідні
документи, заявнику (посадовій особі
уповноваженого структурного
підрозділу) роз'яснюється, які
документи необхідно надати додатково.
При поданні документів до закінчення
тримісячного терміну з дня отримання
роз'яснення днем звернення за
призначенням пенсії вважається день
подання заяви або дата відправлення
документів поштою.

Пенсії призначаються у строки,
визначені в статті 50 Закону.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.
8), 10.08.2012 року ГУ ПФУ у Київській області
на адресу ОСОБА_2 було направлено лист
№ 221, яким вони повідомили останню, що
нею при зверненні із заявою про
призначення пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, не було надано Довідки
уповноважених органів з місця
проживання про її перебування на
утриманні померлого годувальника або
рішення суду про перебування на
утриманні, запропоновано надати
зазначену довідку або рішення суду до
06.11.2012 року та роз'яснено, що у випадку
не надання зазначених документів,
призначити пенсію в разі втрати
годувальника не буде законних підстав.

Судом встановлено, що позивачкою у
строк встановлений ГУ ПФУ у Київській
області, а саме до 06.11.2012 року, не було
надано невистачаючих документів для
призначення пенсії, у зв'язку з чим
останніми 09.11.2012 року на її адресу було
направлено Лист № 5823, яким повідомлено
про відмову в призначенні пенсії в разі
втрати годувальника та роз'яснено їй
про необхідність поновлення виплати
пенсії в УПФУ у м. Біла Церква
відповідно до ЗУ Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування (а.с. 105-106).

Як вбачається з наданих суду
матеріалів Пенсійної справи № ФК 41001
(а.с. 118, 119-120, 121-123, 126), 19.02.2013 року ОСОБА_2
на адресу ГУ ПФУ у Київській області
було надано рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 13.11.2012 року про встановлення факту
перебування на утриманні та Ухвалу
Апеляційного суду Київської області
від 23.01.2013 року, з проханням терміново
провести перерахунок пенсії
відповідно до вимог законодавства. У
зв'язку з чим ГУ ПФУ у Київській області
із 19.02.2013 року їй було призначено
пенсію в разі втрати годувальника, про
що повідомлено Листом № 1409 від 28.02.2013
року.

Судом встановлено та не заперечується
сторонами, що незважаючи на Лист ГУ ПФУ
у Київській області № 5823 від 09.11.2012 року
в якому позивачці було роз'яснено про
необхідність поновлення виплати
пенсії в УПФУ у м. Біла Церква
відповідно до ЗУ Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, остання з моменту його
отримання до моменту подання
вищезазначених рішень судів, до УПФУ у
м. Біла Церква із заявою про поновлення
їй пенсії за віком не звернулася.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що відповідачі у
відносинах, які склалися із позивачкою,
діяли в суворій відповідності із
вимогами чинного законодавства, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, в даному випадку ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та ЗУ «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», у зв'язку з чим підстави для
задоволення вимог позивачки про
визнання їх дій протиправними та
зобов'язання провести нарахування та
виплату їй пенсії по втраті
годувальника згідно ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з 01.07.2012 року з
відповідними компенсаціями, відсутні.

Крім того слід зазначити, що судом
встановлено, що позивачкою вимогу про
зобов'язання провести нарахування та
виплату їй пенсії по втраті
годувальника згідно ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пред'явлено не лише
безпідставно, а й до неналежного
відповідача, а саме УПФУ у м. Біла
Церква, оскільки останні не наділені
повноваженнями здійснювати
призначення та виплату пенсії особам
по втраті годувальника, який був
військовим пенсіонером. Повноваження
по призначенню та виплаті зазначених
пенсій покладено на ГУ ПФУ відповідно
до вимог ЗУ «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб».

Враховуючи ту обставину, що судом
встановлено необґрунтованість та
безпідставність позовних вимог
позивачки про визнання дій
відповідачів протиправними та
зобов'язання провести нарахування та
виплату пенсії по втраті годувальника
згідно ЗУ «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», які є
основними, суд приходить до висновку
про необхідність також відмови у
задоволенні позовних вимог позивачки
про стягнення з відповідачів на її
користь моральної шкоди, оскільки вони
є похідними від основних вимог і
відмова в задоволенні позовних вимог
про визнання дій протиправними та
зобов'язання здійснити дії виключає
задоволення позовних вимог про
стягнення моральної шкоди.

Стаття дев'ятнадцята Конституції
України визначає, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок в
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженню наявних у
справі доказів приходить до висновку,
що позовні вимоги позивачки не знайшли
своє доведення в судовому засіданні, є
такими, що ґрунтуються на вимогах
чинного законодавства, а тому
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, ст.ст. 21, 24, 46, 56
Конституції України, ст.ст. 30, 36, 48
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, Постанови Кабінету
Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294
«Про упорядкування структури та умов
грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та деяких інших
осіб», Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.1995 року за № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», Постанови правління Пенсійного
фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 «Про
затвердження Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб»», керуючись ст.ст. 158-163, 186 Кодексу
Адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Київській області,
Управління Пенсійного фонду у м. Білій
Церкві Київської області про
оскарження дій суб'єктів владних
повноважень - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а
також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії
постанови суду безпосередньо в
суді, то десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя В. С. Декаленко