Справа № 826/3607/14
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2014 року № 826/3607/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Клименчук Н.М., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
доРеєстраційної служби Головного
управління юстиції у м.Києві
провизнання протиправним та
скасування рішення №9609389 від 27.12.2013,
зобов'язати вчинити дії
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернулись ОСОБА_1 (надалі -
позивач 1), ОСОБА_2 (надалі - позивач 2),
ОСОБА_3 (надалі - позивач 3), з позовом до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м.Києві (надалі -
відповідач) в якому просять визнати
протиправним та скасувати рішення
№9609389 від 27.12.2013, зобов'язати
зареєструвати право власності на 23/100
В обґрунтування позовних вимог
представник позивач зазначив, що
рішення відповідача є незаконним, а
тому просить суд зобов'язати його, як
державний органу, який організовує
роботу, пов'язану із забезпеченням
діяльності у сфері державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно, вчинити певні дії, а саме,
здійснити державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно.

Представник відповідача проти позову
заперечив зазначивши, що рішення про
відмову у задоволенні заяви, прийняте
спеціалістом відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно Головного управління юстиції у м.
Києві - Найдьонишевою-Буренко Ю.П. №9609389
від 27.12.2013, прийнято обґрунтовано на
законних підставах, так як на зазначене
майно право вже зареєстровано.

Відповідно до вимог ч.6 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час та
місце розгляду справи, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Суд встановивши відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта у справі,
так само, як і відсутні перешкоди для
розгляду справи у судовому засіданні
переходить до розгляду справи в
порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Дарницький районний суд м. Києва 19.12.2012
розглянув цивільну справу № 2-7268/12 за
позовом ОСОБА_5, до ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_2 про визнання фактичних часток
житлового будинку, що перебуває у
спільній частковій власності та
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5
про визначення фактичних часток
житлового будинку, що перебуває у
спільній частковій власності. Суд
ухвалив рішення, яким було визнано
право власності за ОСОБА_5 на 77/100 часток
будинку АДРЕСА_1. В свою чергу за ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано право
власності на 23/100 часток будинку
АДРЕСА_1.

До вирішення спору судом
будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_5 (33/40
частки) та ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (7/40
частки). Фактично за рішенням суду були
змінені розмірі часток, що належать
власникам будинку.

Зазначене рішення суду
залишено без змін апеляційним судом
міста Києва. Рішення Дарницького
районного суд м. Києва 19.12.2012 по справі
№ 2-7268/12 набрало законної сили.

ОСОБА_6, що діяла в інтересах
ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_3 на підставі
нотаріально посвідчених довіреностей
20.12.2013 звернулась із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (щодо права власності).

Державний реєстратор прав
на нерухоме майно Найдьонишева-Буренко
Ю.П. розглянула заяву та прийняла
рішення №9609389 від 27.12.2013 про відмову у
задоволені заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо
права власності) зазначивши, що
заявлене право вже зареєстровано.

В інформації Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно. Реєстру
прав власності на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, актуальна інформація
про державну реєстрацію права
власності, право власності на об'єкт
нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровано. Державним реєстратором
Лазор І.В. Реєстраційної служби
Головного управління юстиції на
підставі свідоцтва про право на
спадщину, за заповітом, серія та номер:
1-1895, виданий 15.06.2004 Держаним нотаріусом
16-ої Київської державної нотаріальної
контори. Державним реєстратором
прийнято рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень (з
відкриттям розділу) індексний номер
3544869 від 01.07.2013. Номер запису про право
власності 1472401, власником зазначено
ОСОБА_5.

Правові, економічні,
організаційні засади проведення
державної реєстрації речових та інших
прав, які підлягають реєстрації
врегульовано нормами Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
(надалі - № 1952-IV), який спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 1952-IV
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно (далі - Державний реєстр
прав) - єдина державна інформаційна
система, що містить відомості про права
на нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з ч.1 ст. 3 Закону № 1952-IV державна
реєстрація прав є обов'язковою.
Інформація про права на нерухоме майно
та їх обтяження підлягає внесенню до
Державного реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV).

У відповідності до ст. 5 Закону № 1952-IV у
Державному реєстрі прав реєструються
речові права та їх обтяження на
земельні ділянки, а також на об'єкти
нерухомого майна, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких
неможливе без їх знецінення та зміни
призначення, а саме: підприємства як
єдині майнові комплекси, житлові
будинки, будівлі, споруди (їх окремі
частини), квартири, житлові та
нежитлові приміщення.

Орган державної реєстрації прав
проводить державну реєстрацію прав та
їх обтяжень або відмовляє у їх
реєстрації (п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1952-IV).

Відповідно до частини першої ст. 15
Закону № 1952-IV державна реєстрація прав
та їх обтяжень проводиться в такому
порядку: 1) прийняття і перевірка
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
реєстрація заяви; 2) встановлення факту
відсутності підстав для відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та/або їх
обтяжень; 3) прийняття рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, відмову в ній або зупинення
державної реєстрації; 4) внесення
записів до Державного реєстру прав; 5)
видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених ст.18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону № 1952-IV
державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

У відповідності до ч. 7 ст. 15 Закону №
1952-IV розгляд заяви про державну
реєстрацію обтяжень і прийняття
рішення про таку реєстрацію, відмову у
державній реєстрації обтяжень або її
зупинення проводиться в день
надходження заяви та документів,
необхідних для державної реєстрації
обтяжень.

Відповідно до ч. 7 ст. 16 Закону № 1952-IV
державна реєстрація прав проводиться
на підставі заяви власника, іншого
правонабувача, сторони правочину, за
яким виникло право, уповноваженої ними
особи або державного кадастрового
реєстратора у випадках, передбачених
цим Законом.

Документи, що встановлюють виникнення,
перехід, припинення прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і подаються для
державної реєстрації прав, повинні
відповідати вимогам, встановленим цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (далі - державна
реєстрація прав), перелік документів,
необхідних для її проведення, права та
обов'язки суб'єктів у сфері державної
реєстрації прав, а також процедуру
взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна, визначає Порядок №
703.

В п. 16 Порядку № 703 визначено, що за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Згідно з п. 23 Порядку № 703 державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень».

З аналізу зазначених вище норм Закону
№ 1952-IV та Порядку № 703 вбачається, що
лише Законом № 1952-IV визначені підстави
відмови в державній реєстрації прав та
їх обтяжень, про що безпосередньо
зазначено і в п. 23 Порядку № 703.

Перелік підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» є
вичерпним, розширеному тлумаченню не
підлягає.

За наявності підстав для відмови в
державній реєстрації державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

В ході дослідження матеріалів справи
судом встановлено, що 20.12 2013 року
ОСОБА_6, що діяла в інтересах ОСОБА_5,
ОСОБА_1, ОСОБА_3 на підставі нотаріально
завіреної довіреності звернулась до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві з заявою
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень.

З матеріалів справи вбачається, що
державним реєстратором встановлено, що
заявлене право вже зареєстровано,
відповідно до актуальної інформації,
яка є в базі даних права власності,
державним реєстратором виявлено запис,
що 10.06.2013на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом (серія
та номер 1-1895 від 15.06.2004державним
нотаріусом 16-ї Київської державної
нотаріальної контори) зареєстровано
право власності на спірне майнно за
ОСОБА_5.

Виходячи з аналізу встановлених
фактів, суд зазначає, що відповідно до
пункту 1 частини другої ст.9 Закону №
1952-IV державний реєстратор прав на
нерухоме майно (далі - державний
реєстратор) встановлює відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства та відповідно до
п.6 ч.1 ст.24 Закону відмовляє у державній
реєстрації прав, якщо заявником подано
ті самі документи, на підставі яких
заявлене право та обтяження такого
права вже зареєстровано у Державному
реєстрі прав.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV
записи до Державного реєстру прав
вносяться на підставі прийнятого
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень. У разі скасування на
підставі рішення суду рішення про
державну реєстрацію прав до Державного
реєстру прав вноситься запис про
скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 2.6. Порядку прийняття і
розгляду заяв про внесення змін до
запису та заяв про скасування запису
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, для скасування запису
Державного реєстру прав заявник подає
органові державної реєстрації прав
рішення суду про скасування рішення
державного реєстратора, що набрало
законної сили, та копії документів,
визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Отже, підставою для скасування
державної реєстрації прав та їх
обтяжень є судове рішення про
скасування рішення про державну
реєстрацію прав.

Суд зауважує, що позивачами не надано
доказів оскарження рішення
(реєстраційний напис) про державну
реєстрацію права на спірний будинок за
ОСОБА_5.

Зважаючи на зазначене, суд вважає, що
оскаржуване рішення про відмову в
задоволені заяви від 27.12.2013 державним
реєстратором прав на нерухоме майно -
Найдьонишевою-Буренко Ю.П. за №9609389,
прийнято обґрунтовано, на законних
підставах, так як на житловий будинок
за адресою: АДРЕСА_1 вже зареєстровано
право власності, що підтверджується
витягом з бази даних про реєстрацію
заяв та запитів.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що вимога позивача про
скасування Рішення № 9609389 від 27.12.2013 є
необґрунтованою, а тому в її
задоволенні має бути відмолено.

Позовна вимога позивача щодо
зобов'язання відповідачів прийняти
рішення про державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно: садибний
(індивідуальний) житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення
Дарницького районного суду в
цивільній справі № 2-7268/12 від 19.12.2012, є
похідною вимогою від вимоги про
скасування Рішення №9609389, яка до
задоволення також не підлягає.

Відповідно до ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч.3 ст.2 КАС України, до
яких, зокрема, відносяться вчинення дій
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Керуючись ст.ст.69-71, 94, ч.6 ст.128,
ст.ст.158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Клименчук
Н.М.