Справа № 809/53/14
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"28" травня 2014 р.
Справа №
809/53/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Біньковської Н.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м. Калуші та Калуському
районі Івано-Франківської області,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Головне управління
Державної казначейської служби
України у Івано-Франківській області
про визнання неправомірними дій та
стягнення коштів в сумі 2899,75 грн., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м. Калуші та Калуському районі
Івано-Франківської області, за участі
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Головного
управління Державної казначейської
служби в Івано-Франківській області
про визнання протиправними дій та
стягнення безпідставно сплаченого
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі 2899,75 грн.

Позовні вимоги мотивовані
неправомірною відмовою відповідача
повернути безпідставно сплачені
позивачем у січні 2011 року 2899,75 грн.
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування при купівлі легкового
автомобіля.

Позивач в судове засіданні не з'явився,
про дату, час та місце судового
розгляду справи позивач судом
повідомлений належним чином, в
позовній заяві зазначив про розгляд
справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове
засіданні не з'явився, про дату, час та
місце судового розгляду справи
відповідач судом повідомлений
належним чином, подав на адресу суду
заяву про розгляд справи за його
відсутності, зазначивши, що проти
заявлених позовних вимог заперечує.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача в судове
засідання не з'явився без поважних
причин та без повідомлення ним про
причини неприбуття, хоча третя особа
була повідомлена належним чином про
дату, час та місце судового розгляду.

За таких обставин суд вважає, що, із
врахуванням положень статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, розгляд справи можливий за
відсутності позивача, відповідача,
третьої особи та розглянув справу в
порядку письмового провадження на
підставі частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, дослідивши
подані докази, суд прийшов до висновку
про обґрунтованість позовних вимог з
наступних підстав.

Судом встановлено, що у січні 2011 року
згідно договору купівлі-продажу
автомобіля за № 005/11 від 18.01.2011 року
позивач придбав легковий автомобіль
марки "SEAT New Ibiza SC Reference" (а.с.12-15, 17, 16, 18).

При реєстрації придбаного автомобіля в
органах Державної автомобільної
інспекції МВС України, позивачем
сплачено збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування до Пенсійного
фонду в сумі 2899,75 грн. (3% його вартості),
що підтверджується квитанцією за № К8/34
від 28.01.2011 року (а.с.19).

Аналізуючи судову практику з Єдиного
державного реєстру судових рішень,
ОСОБА_1 дізнався про те, що вказаний
збір він сплатив помилково, а тому,
15.11.2013 року звернувся до відповідача та
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача, із заявами про
повернення вказаних коштів.

Листом управління Пенсійного фонду
України в м. Калуші та Калуському
районі Івано-Франківської області від
20.11.2013 року за № 316/С-15, ОСОБА_1
відмовлено у поверненні сплаченого
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій відчуження
легкових автомобілів на підставі
пункту 12 Порядку сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 03.11.1998 року за № 1740 (а.с.9).

Листом від 15.11.2013 року за № 06-12/626-6874
Головне управління Державної
казначейської служби України у
Івано-Франківській області зазначило
про необхідність надання ОСОБА_1, крім
заяви та квитанції про сплату збору,
також подання управління Пенсійного
фонду України в м. Калуші та Калуському
районі Івано-Франківської області
(а.с.10-11).

Відповідно до пункту 7 статті 1 Закону
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування" (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) платниками
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування є юридичні та фізичні
особи при відчуженні легкових
автомобілів, крім легкових
автомобілів, якими забезпечуються
інваліди, та тих автомобілів, які
переходять у власність спадкоємця за
законом.

Вказана норма Закону покладала
обов'язок зі сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на осіб лише у випадку
відчуження, а не при купівлі
автомобілів.

Згідно пункту 12 Порядку сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1740 від 03.11.1998 року (у редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин), платниками збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуженням
легкових автомобілів є підприємства,
установи та організації всіх форм
власності, а також фізичні особи, які
набувають право власності на легкові
автомобілі, зокрема, шляхом купівлі
легкових автомобілів, у тому числі у
виробників або торгівельних
організацій (крім випадків
забезпечення автомобілями інвалідів
згідно із законодавством).

Зважаючи на те, що на час виникнення
спору положення Порядку сплати збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1740 від 03.11.1998 року суперечили вимогам
Закону України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування" у
частині регулювання правовідносин зі
сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування з операцій з
відчуження легкових автомобілів, суд
вважає за необхідне зазначити
наступне.

За приписами частини 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Враховуючи наведене та виходячи із
загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
вирішенні цього спору пріоритетними є
норми Закону України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування".

Таким чином, суд прийшов до
переконання, що обов'язок сплати збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів не міг бути
покладений на особу, яка набувала право
власності у відповідності до Порядку
сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування з окремих видів
господарських операцій, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1740 від 03.11.1998 року, оскільки це
суперечило акту вищої юридичної сили, а
саме Закону України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування". Відтак, ОСОБА_1
безпідставно сплатив у січні 2011 року
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування в розмірі 2899,75 грн. при
придбанні легкового автомобіля.

Згідно частини 3 статті 3 Закону України
"Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування" (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) платники збору,
визначені пунктами 5-7, 9 і 10 статті 1
цього Закону, збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування
сплачують на рахунки з обліку коштів
спеціального фонду державного бюджету,
відкриті в управліннях Державного
казначейства в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві та
Севастополі. Ці кошти в установленому
порядку зараховуються до спеціального
фонду державного бюджету і
використовуються згідно із законом про
Державний бюджет України.

Відповідно до пунктів 3, 5 Порядку
повернення коштів, помилково або
надміру зарахованих до державного та
місцевих бюджетів, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
03.09.2013 року, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 25.09.2013
року за № 1650/24182, повернення помилково
або надміру зарахованих до бюджету
платежів у національній валюті
здійснюється органами Державної
казначейської служби України з
відповідних бюджетних рахунків для
зарахування надходжень, відкритих в
органах Казначейства відповідно до
законодавства, за поданням органів, що
контролюють справляння надходжень
бюджету.

Аналогічний механізм повернення
коштів, помилково зарахованих до
державного бюджету був визначений
пунктами 3, 5 Порядку повернення коштів,
помилково або надміру зарахованих до
державного та місцевих бюджетів,
затвердженому наказом Державного
казначейства України від 19.12.2002 року №
226.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 16.02.2011 року № 106 "Деякі питання
ведення обліку податків і зборів
(обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджету" з огляду на коди
бюджетної класифікації, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
від 14.01.2011 року № 11, органом, який
забезпечує здійснення постійного
контролю за правильністю та
своєчасністю надходження до
державного бюджету збору під час
набуття права власності на легкові
автомобілі, а також ведення обліку
таких платежів у розрізі платників з
метою забезпечення повернення коштів,
помилкового або надміру зарахованих до
державного бюджету, визначено
Пенсійний фонд України.

Відповідно до вимог статей 70 та 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, в свою чергу
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

В силу частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб`єкта владних
повноважень обов`язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З врахуванням наведеного суд вважає, що
відповідачем не доведено
правомірності відмови в поверненні
ОСОБА_1 безпідставно сплаченого збору
на обов`язкове державне пенсійне
страхування при придбанні легкового
автомобіля в розмірі 2899,75 грн., а відтак,
такі дії управління Пенсійного фонду
України в м. Калуші та Калуському
районі Івано-Франківської області є
протиправними, а збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
операцій по відчуженню легкових
автомобілів, сплачений згідно
квитанції за № К8/34 від 28.01.2011 року в
сумі 2899,75 грн. підлягає поверненню
позивачу.

Враховуючи вищезазначене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги є обґрунтованими, а позов таким
що підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України в м. Калуші та Калуському
районі Івано-Франківської області щодо
відмови у поверненні ОСОБА_1
безпідставно сплаченого збору на
обов'язкове пенсійне страхування при
придбанні легкового автомобіля "SEAT New
Ibiza SC Reference" протиправними.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) помилково сплачений збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі 2899 (дві тисячі
вісімсот дев'яносто дев'ять) гривень 75
копійок.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) понесені судові витрати
зі сплати судового збору в сумі 172 (сто
сімдесят дві) гривні 05 копійок.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя

Біньковська Н.В.