Справа № 2а-19/10
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2010-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2010 р. Справа № 18272/10

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Каралюса В.М.,

суддів:
Олендера І.Я., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання
Балко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Виноградівської районної ради
Закарпатської області на постанову
Виноградівського районного суду
Закарпатської області від 26.01.2010 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до
Виноградівської районної ради
Закарпатської області про визнання
протиправним та скасування
розпорядження,-

В С Т А
Н О В И Л А:

Позивач, ОСОБА_1 в грудні 2009 року
звернувся з позовом в суд до
Виноградівської районної ради
Закарпатської області в особі голови
ради Любімова О.В. та просив визнати
протиправним та скасувати
розпорядження голови Виноградівської
районної ради від 09 листопада 2009 року №
92-к «Про звільнення ОСОБА_1»,
зобов'язати відповідача поновити його
на роботі на посаді начальника відділу
організаційної, аналітичної роботи,
взаємодії з органами місцевого
самоврядування та громадськістю
виконавчого апарату Виноградівської
районної ради, стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу, стягнути моральну шкоду в
розмірі п'ять тисяч гривень.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що його
09.11.2009 року розпорядженням голови
Виноградівської районної ради № 92-к
«Про звільнення ОСОБА_1»звільнено з
посади начальника відділу
організаційної, аналітичної роботи,
взаємодії з органами місцевого
самоврядування та громадськістю
виконавчого апарату Виноградівської
районної ради за прогул без поважних
причин 28.09.2009 року.

Своє звільнення з публічної служби
вважає незаконним та необґрунтованим,
таким, що суперечить як Конституції
України так і Законам України і є
крайнім заходом дисциплінарного
стягнення, що з врахуванням того, що
раніше він не притягався до
дисциплінарної відповідальності є
надто суворим покаранням для нього. При
звільненні не враховано відповідачем
його фахову кваліфікацію, сімейні
обставини, те що він є інвалідом по зору
з дитинства та інше.

Постановою Виноградівського районного
суду Закарпатської області позов
ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано
розпорядження голови Виноградівської
районної ради від 09.11.2009 року № 92
«К»«Про звільнення ОСОБА_1».
Зобов»язано Виноградівську районну
раду в особі голови ради Любімова О.В.
поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді
начальника відділу організаційної,
аналітичної роботи, взаємодії з
органами місцевого самоврядування та
громадськістю виконавчого апарату
Виноградівської районної ради.
Зобов»язано стягнути з
Виноградівської районної ради на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу, з 10 листопада
2009 року по день поновлення на роботі.
Допущено негайне виконання рішення
суду в частині поновлення ОСОБА_1 на
роботі. В решті позовних вимог
відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що
відповідач безпідставно застосував до
ОСОБА_1 крайній вид дисциплінарного
стягнення як звільнення, не врахувавши
при цьому попередню позитивну роботу
та його відповідний фаховий рівень,
стан його здоров»я, сімейний стан і те
що він раніше не притягувався до
дисциплінарної відповідальності.

З цією постановою не погодився апелянт,
Виноградівська районна рада
Закарпатської області, яка звернулась
до суду з апеляційною скаргою в якій
просить скасувати постанову
Виноградівського районного суду від
26.01.2010 року в адміністративній справі №
2а-19/10 та прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
судом при винесенні оскаржуваної
постанови неповно досліджено докази у
справі, неправильно встановлено
обставини справи та неправильно
застосовано норми матеріального права.

Апелянт вказує на те, що суд першої
інстанції, встановивши в судовому
засіданні факт прогулу ОСОБА_1 без
поважних причин більше 6 годин прийшов
до хибного висновку, що відповідач не
врахував при звільненні ОСОБА_1 його
попередню позитивну роботу,
відповідний фаховий рівень, стан його
здоров»я та сімейний стан. Вказує, що
відповідач при звільненні ОСОБА_1 за
прогул без поважних причин діяв в межах
закону та у відповідності до своїх
повноважень і прав.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, учасників судового
розгляду справи, перевіривши і
дослідивши матеріали справи вважає, що
апеляційна скарга є підставна і
підлягає до задоволення з наступних
міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 28.09.2009 року був відсутній на
роботі (робочому місці каб. № 50 та № 51
адмінбудинку районної ради) у період з
09.30 год. по 17 год. загалом протягом
робочого дня 6 год. 30 хв. І про свою
відсутність та причини керівництво
районної ради не повідомляв, тобто на
думку суду, допустив порушення
трудової дисципліни -прогул без
поважних причин, оскільки ті причини
відсутності на робочому місці, які
вказав позивач як у позовній заяві так
і в судовому засіданні, все ж таки не
можна вважати достатньо поважною
підставою його відсутності на роботі
протягом більше 6 годин.

Дана обставина стверджується актом про
відсутність працівника на робочому
місці від 28.09.2009 року, /а.с. 31/ і дану
обставину не заперечують як позивач
так і відповідач.

Прийшовши до вірного висновку про
вчинення позивачем 28.09.2009 року прогулу
без поважних причин суд першої
інстанції безпідставно на думку
колегії суддів прийшов до висновку, що
відповідачем всупереч положенням ч.3
ст.2 КАС України не враховано попередню
позитивну роботу позивача та його
відповідний фаховий рівень, стан його
здоров»я, що він є інвалідом 2 групи, має
на утриманні неповнолітню дитину, те що
він на момент винесення наказу, яким
його звільнено не рахувався особою, яка
притягувалась до дисциплінарної
відповідальності, та таким чином суд
прийшов до висновку, що відповідачем
необґрунтовано застосовано такий
крайній і найважчий вид стягнення як
звільнення.

Згідно ст.40 п.4 КЗпП України трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку, зокрема прогулу
(у тому числі відсутності на роботі
більше трьох годин протягом робочого
дня) без поважних причин.

Відсутність працівника без поважних
причин на роботі більше трьох годин є
достатньою підставою для звільнення
працівника з роботи за прогул, а право
вибору стягнення яке слід накласти за
прогул -це право власника або
уповноваженого ним органу, зокрема в
даному випадку Виноградівської
районної ради Закарпатської області.

При таких обставинах доводи
апеляційної скарги є підставними і
така апеляційна скарга підлягає до
задоволення.

Колегія суддів приходить до
переконання, що постанову
Виноградівського районного суду
Закарпатської області від 26 січня 2010
року у справі № 2а-19/10 слід скасувати та
винести нову постанову, якою відмовити
в позові повністю.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.3 ч.1 ст.
198, п.3,4 ст. 202, ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу
Виноградівської районної ради
Закарпатської області задовольнити.

Постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від
26.01.2010 року у справі № 2а-19/10 скасувати
та винести нову постанову, якою
відмовити в позові повністю.

Постанова апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів у касаційному
порядку шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції з дня набрання постановою
законної сили.

Головуючий:
В.М. Каралюс

Судді :
І.Я.Олендер

В.З.Улицький

Повний текст постанови складено та
підписано 30.09.2010 року.