Справа № 2а-10188/12/2070
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 року
м. Київ К/800/27877/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Суддя-доповідач:Вербицька
О.В.Судді: Бившева Л.І. Муравйов
О.В.розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Основ'янської
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Харкова Харківської
області Державної податкової служби

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 28.01.2013 р.

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13.05.2013 р.

у справі № 2а-10188/12/2070

за позовом Державного підприємства
«Харківський завод транспортного
устаткування»

до Основ'янської міжрайонної державної
податкової інспекції м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство «Харківський
завод транспортного устаткування»
(далі - позивач, ДП «ХЗТУ) звернулось до
суду з позовом до Основ'янської
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Харкова Харківської
області Державної податкової служби
(далі - відповідач, Основ'янська МДПІ)
про скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 28.01.2013 р.
позов задоволено частково. Скасовано
податкове повідомлення-рішення
Основ'янської МДПІ від 31 липня 2012 р.
№ в частині нарахування штрафних
санкцій у розмірі 145 421,27 грн. Скасовано
податкове повідомлення - рішення
Основ'янської МДПІ від 21 травня 2012 р.
№. Скасовано податкове
повідомлення - рішення Основ'янської
МДПІ від 21 травня 2012 р. №.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13.05.2013 р.
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 28.01.2013 р.
залишено без змін.

У касаційній скарзі Основ'янська МДПІ,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 28.01.2013 р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13.05.2013 р. і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача не надав.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку про
наступне.

Основ'янською МДПІ проведено
камеральну перевірку податкової
звітності з земельного податку
позивача за звітний податковий період -
серпень 2007 року по липень 2011 року, за
результатами якої складено акт від
04.05.2012 р. №695/15-207/14309764.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем вимог ст. 17 Закону України
«Про плату за землю», п. 287.3 ст. 287
Податкового кодексу України, зокрема,
порушено строки сплати самостійно
визначеного грошового зобов'язання з
земельного податку з юридичних осіб за
період - серпень 2007 року - липень 2011 року
по строку сплати 01.10.2007 р. по 19.04.2011 р. При
цьому грошове зобов'язання позивачем
фактично сплачено у період з 31.03.2008 р. по
28.04.2011 р. з затримкою сплати від 22 до 1207
календарних днів.

На підставі акта перевірки податковим
органом прийнято: податкове
повідомлення-рішення від 21.05.2012 р. №
, яким позивачу нараховано
штрафні санкції зі сплати земельного
податку в розмірі 12820,59 грн., податкове
повідомлення-рішення від 21.05.2012 р. №
, яким позивачу нараховано штраф
за земельним податком в розмірі 250577,73
грн.; податкове повідомлення-рішення
від 31.07.2012р. № , яким позивачу
нараховано штраф за земельним податком
в розмірі 183087,34 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали частково необґрунтованими
такі висновки податкового органу, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
з огляду на наступне.

Відповідно до преамбули Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», який
діяв на час виникнення частини спірних
взаємовідносин та втратив чинність в
зв'язку з прийняттям Податкового
кодексу України, цей Закон є
спеціальним законом з питань
оподаткування, який установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), включаючи збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, нарахування та
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платника податків
контролюючим органом, у тому числі з
порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, та
визначає процедуру оскарження дій
органів стягнення.

Відповідно до пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» платник податків самостійно
обчислює суму податкового
зобов'язання, яку зазначає у податковій
декларації, крім випадків,
передбачених підпунктом "г" підпункту
4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї
статті.

Згідно з пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» платник
податків зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом десяти
календарних днів, наступних за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого підпунктом 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 цього Закону для
подання податкової декларації.

У відповідності до ст. 14 Закону України
«Про плату за землю», що мав чинність на
час виникнення спірних правовідносин,
платники земельного податку
самостійно обчислюють суму земельного
податку та орендної плати щороку
станом на 1 січня і до 1 лютого поточного
року подають до відповідного органу
державної податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем було
узгоджено суму податкового
зобов'язання по земельному податку та
сплачено земельний податок з 2007 року по
1 квітня 2011 р.

Таким чином, позивачем самостійно
визначивши та перерахувавши суми
земельного податку, виконав
зобов'язання за визначеними ним
періодами, що виключає застосування до
нього штрафних санкцій, передбаченими
пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами».

Відповідно до п. 6 ст. 7 Закону України
«Про Національний банк України»
Національний банк визначає систему,
порядок і форму платежів.

Так, пунктом 1.7 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою правління Національного
банку України від 21.01. 2004 року №22,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 29.03.2004 року за №377/89/76, кошти з
рахунків клієнтів банки списують лише
за дорученням власників цих рахунків
(включаючи договірне списання коштів
згідно із главою 6 цієї Інструкції) або
на підставі платіжних вимог стягувачів
тільки у разі примусового списання
коштів згідно з главою 6 цієї
Інструкції), або на підставі платіжних
вимог стягувачів згідно із главою 5
цієї Інструкції.

При цьому згідно з пунктом 3.8
зазначеної Інструкції реквізит
«Призначення платежу» платіжного
доручення заповнюється платником так,
щоб надавати повну інформацію про
платіж та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
«Призначення платежу». Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

Отже, право визначати призначення
платежу, відповідно до законодавства,
що діяло до 01 квітня 2011 року, чинного на
час спірних правовідносин, належить
виключно платнику.

Таким чином, саме за вищевказаних
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли
правильного висновку, з яким
погоджується колегія суддів
касаційної інстанції, щодо часткової
обґрунтованості заявлених позивачем
вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що в межах касаційної
скарги порушень судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає відхиленню, а
постанова Харківського окружного
адміністративного суду від 28.01.2013 р. та
ухвала Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13.05.2013 р.
залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Основ'янської
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби відхилити.

2. Постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
28.01.2013 р. та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 13.05.2013 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
О.В. Вербицька

Судді
Л.І.
Бившева

О.В.
Муравйов