Справа № 817/872/14
Суддя: Зозуля Д. П.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/872/14

02 червня 2014 року 12год. 55хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Зозулі Д. П. за участю
секретаря судового засідання Минько
Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: представник Герман Геннадій
Юхимович,

відповідача: представник Красовський
Анатолій Степанович,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Приватного підприємства "Модена" до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Модена» (далі -
ПП «Модена») звернулося з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного Управління Міндоходів у
Рівненській області (далі - ДПІ у м.
Рівному) про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № та №
від 19.12. 2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
висновки, викладені в акті перевірки,
на підставі якого прийняті оспорювані
податкові повідомлення-рішення, не
ґрунтуються на достовірних,
об'єктивних та належним чином
встановлених і відображених у акті
даних, не відповідають фактичним
обставинам та суперечать чинному
законодавству.

В обґрунтування адміністративного
позову позивач вказує, що формування
ним розміру витрат, що враховуються
при обчисленні об'єкта оподаткування
та податкового кредиту з податку на
додану вартість (далі - ПДВ),
підтверджується первинними
документами та податковими накладними.
За формою та змістом первинні
документи відповідають вимогами ст. 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
№ 996-XIV від 16.07.1999 р., а податкові
накладні ст. 201 Податкового кодексу
України, особи що їх видали, в
установленому законодавством порядку,
були зареєстровані як платники ПДВ, на
момент здійснення господарських
операцій та були включені до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців. Позивач
зазначає, що правочини, які вчинялися
ним із ПП "Інформзв'язок" та ТОВ
"Кемімпекс" відповідають положенням
Цивільного кодексу України, а
відповідачем не було доведено, що
сторони, укладаючи господарські
зобов'язання, мали умисел на укладення
угоди з метою, іншою ніж виконання
такої угоди. Вказує, що в Україні діє
принцип індивідуальності юридичної
відповідальності, як наслідок ПП
«Модена» не може нести
відповідальність фінансового
характеру за будь-які дії контрагентів.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав адміністративний
позов повністю та додатково пояснив
суду, що документально повністю
підтверджуються сформовані витрати та
податковий кредит з ПДВ. Крім того,
документально підтверджено наступне
використання в межах господарської
діяльності позивача придбаних у ПП
"Інформзв'язок" та ТОВ "Кемімпекс"
товарно-матеріальних цінностей.
Враховуючи зазначене представник
позивача просив суд задовольнити
позовні вимоги повністю.

ДПІ у м. Рівному позовні вимоги не
визнала повністю з підстав, викладених
у письмових запереченнях. У судовому
засіданні представник відповідача,
зокрема, зазначив, що під час
проведення перевірки позивача, було
встановлено факт включення до складу
витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування та
до податкового кредиту з податку на
додану вартість сум по правочинам ПП
«Модена» із рядом контрагентів: ПП
"Інформзв'язок" та ТОВ "Кемімпекс". На
думку податкового органу, вказані
господарські операції є безтоварними,
а висновки ДПІ у м. Рівному було
зроблено на підставі актів перевірок,
отриманих від податкових органів за
місцем реєстрації контрагентів
позивача. Вказаними актами перевірок
було встановлено, що операції ПП
"Інформзв'язок" та ТОВ "Кемімпекс", із їх
контрагентами, не спричиняють
реального настання правових наслідків.
Крім того, вказані контрагенти
позивача мають стан "8" - "до ЄДР внесено
запис про відсутність за
місцезнаходженням". Оскільки, у
платника податків не було права на
формування витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування та
податкового кредиту з ПДВ по
правочинам із вказаними контрагентами,
то представник відповідача просив суд
в задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників
сторін, дослідивши подані письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позов підлягає до
задоволення повністю з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що Державною
податковою інспекцією у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області була проведена
виїзна документальна позапланова
перевірка ПП «Модена» щодо
документального підтвердження
господарських відносин із платником
податків ПП "Інформзв'язок" їх
реальності та повноти відображення в
обліку за період з 01.01. 2012 року по 30.06. 2012
року та ТОВ "Кемімпекс" за період з 01.07.
2012 року по 31.07. 2012 року, по результатам
якої був складений акт № 643/22-200/31541926
від 11 грудня 2012 року (т. 1 а.с. 8-21).

Актом перевірки № 643/22-200/31541926 від 11
грудня 2012 року встановлено порушення:

- пп.. 44.1 ст. 44 розділу І, п. 185.1 ст. 185, п.
198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, ПП «Модена» завищено
суму податкового кредиту, в результаті
чого занижено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 156695,00 грн., у т.ч.: за
травень 2012 р. - 84335 грн., за червень 2012 р. -
38135 грн., за липень 2012 р. - 34225 гр.;

- пп.. 44.1 ст. 44 розділу І, п. 138.1 ст. 138,
пп.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, ПП «Модена» завищено витрати,
що враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування на загальну суму 783475
грн., в результаті чого занижено
податкове зобов'язання з податку на
прибуток на 164530 грн., в т.ч. за IІ
квартал 2012 року в сумі 128593 грн., за ІІІ
квартал 2012 року на суму 35937 грн.

На підставі акту перевірки 643/22-200/31541926
від 11 грудня 2012 року відповідачем були
прийняті:

- податкове повідомлення-рішення №
від 19.12.2012 року, відповідно до
якого збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість в сумі 235042,50 грн., у тому
числі: 156695,00 грн. - за основним платежем,
78347,50 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами);

- податкове повідомлення-рішення №
від 19.12. 2012 року, відповідно до
якого збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток в сумі 246795,00 грн., у тому числі:
164530,00 грн. - за основним платежем, 82265,00
грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) (т. 1 а.с. 5, 6, 7).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач зареєстрований як юридична
особа 22.06. 2001 року, є платником податку
на додану вартість з 03.09. 2001 року (т. 1 а.с.
166, 167, 168, 170-171).

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується сторонами, 16.05. 2012 року та
01.06. 2012 року між ПП «Модена» (Покупець)
та ПП «Інформз'язок» (Продавець) було
укладено Договори купівлі-продажу
(поставки) № 01/05-1, № 01/05-2 та № 01/06-1. За
даними Договорами, Продавець
зобов'язується поставити, а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
асфальтобетон, бітум дорожній БНД 90/130
та товари будівельно-ремонтного
призначення (пп. 1.1 п. 1 Договору).

Судом встановлено, що у травні-червні
2012 року ПП «Модена» отримало від ПП
«Інформзв'язок» товарно-матеріальні
цінності (далі - ТМЦ) на загальну суму
612348,00 грн., у тому числі ПДВ - 122470,00 грн.,
що підтверджується наступними
первинними документами: видатковими
накладними: від 30.05. 2012 року на суму
58920,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 9820,00 грн.); від 28.05.
2012 року на суму 59276,00 грн. (у т.ч. ПДВ -
9879,33 грн.); від 27.05. 2012 року на суму 30540,00
грн. (у т.ч. ПДВ - 5090,00 грн.); від 27.05. 2012
року на суму 51336,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 8556,00
грн.); від 28.05. 2012 року на суму 59276,00 грн.
(у т.ч. ПДВ - 9879,00 грн.); від 29.05. 2012 року на
суму 52800,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 8800,00 грн.); від
27.05. 2012 року на суму 47544,00 грн. (у т.ч. ПДВ -
7924,00 грн.); від 29.05. 2012 року на суму 56840,00
грн. (у т.ч. ПДВ - 9473,33 грн.); від 30.05. 2012
року на суму 41076,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 6846,00
грн.); від 30.05. 2012 року на суму 48400,00 грн.
(у т.ч. ПДВ - 8066,67 грн.); від 01.06. 2012 року на
суму 52327,60 грн. (у т.ч. ПДВ - 8721,20 грн.), від
01.06. 2012 року на суму 55697,59 грн. (у т.ч. ПДВ -
9282,23 грн.); від 01.06. 2012 року на суму 19960,81
грн. (у т.ч. ПДВ - 3326,80 грн.); від 06.06. 2012
року на суму 51336,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 8556,00
грн.); від 15.06. 2012 року на суму 49488,00 грн. (у
т.ч. ПДВ - 8248,00 грн.); податковими
накладними: № 25 від 27.05. 2012 року на суму
58920,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 9820,00 грн.); № 37 від
28.05. 2012 року на суму 59276,00 грн. (у т.ч. ПДВ -
9879,33 грн.); № 28 від 27.05. 2012 року на суму
30540,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 5090,00 грн.); № 30 від
27.05. 2012 року на суму 51336,00 грн. (у т.ч. ПДВ -
8556,00 грн.); № 39 від 28.05. 2012 року на суму
59276,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 9879,33 грн.); № 43 від
29.05. 2012 року на суму 52800,00 грн. (у т.ч. ПДВ -
8800,00 грн.); № 35 від 27.05. 2012 року на суму
47544,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 7924,00 грн.); № 45 від
29.05. 2012 року на суму 56840,00 грн. (у т.ч. ПДВ -
9473,33 грн.); № 49 від 30.05. 2012 року на суму
41076,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 6846,00 грн.); № 52 від
30.05. 2012 року на суму 48400,00 грн. (у т.ч. ПДВ -
8066,67 грн.); № 211 від 01.06. 2012 року на суму
52327,60 грн. (у т.ч. ПДВ - 8721,27 грн.); № 111 від
01.06. 2012 року на суму 55697,59 грн. (у т.ч. ПДВ -
9282,93 грн.); № 311 від 01.06. 2012 року на суму
19960,81 грн. (у т.ч. ПДВ - 3326,80 грн.); № 115 від
06.06. 2012 року на суму 51336,00 грн. (у т.ч. ПДВ -
8556,00 грн.); № 215 від 15.06. 2012 року на суму
49488,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 8248,00 грн.) (т. 1 а.с.
47-107).

Перевезення асфальтобетону та бітуму
дорожнього БНД 90/130 здійснювалося
контрагентом позивача, що придбав
вказані ТМЦ та за його рахунок
орендованим транспортом, що
підтверджується Договором оренди
автомобіля від 18.05. 2012 року,
товарно-транспортними накладними: від
28.05. 2012 року; від 30.05. 2012 року; від 29.05. 2012
року; від 28.05. 2012 року; від 29.05. 2012 року (т.
2 а.с. 15-30).

Враховуючи зарахування взаємних вимог
заборгованість ПП «Мадена» перед ПП
«Інформзв'язок» за придбані
товарно-матеріальні цінності відсутня
(т. 2 а.с. 35, 58).

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується сторонами, 02.07. 2012 року та
між ПП «Модена» (Покупець) та ТОВ
«Кемімпекс» (Продавець) було укладено
Договір купівлі-продажу (поставки) №
02/07-1. За даним Договором, Продавець
зобов'язується поставити, а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
товари будівельно-ремонтного
призначення (пп. 1.1 п. 1 Договору) (т. 1 а.с.
108).

Судом встановлено, що у липні 2012 року ПП
«Модена» отримало від ТОВ «Кемімпекс»
товарно-матеріальні цінності (далі -
ТМЦ) на загальну суму 171127,00 грн., у тому
числі ПДВ - 34225,00 грн., що
підтверджується наступними первинними
документами: видатковими накладними:
№ 47 від 02.07. 2012 року на суму 24262,00 грн. (у
т.ч. ПДВ - 4043,00 грн.); № 46 від 02.07. 2012 року
на суму 12825,90 грн. (у т.ч. ПДВ - 2137,65 грн.); №
48 від 03.07. 2012 року на суму 27603,40 грн. (у т.ч.
ПДВ - 4600,57 грн.); № 122 від 04.07. 2012 року на
суму 53052,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 8842,00 грн.); № 445
від 16.07. 2012 року на суму 46950,00 грн. (у т.ч.
ПДВ - 7825,00 грн.); № 574 від 19.07. 2012 року на
суму 24987,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 4164,57 грн.); № 575
від 19.07. 2012 року на суму 15670,50 грн. (у т.ч.
ПДВ - 2611,75 грн.); податковими накладними:
№ 47 від 02.07. 2012 року на суму 24262,80 грн. (у
т.ч. ПДВ - 4043,80 грн.); № 46 від 02.07. 2012 року
на суму 12825,90 грн. (у т.ч. ПДВ - 2137,65 грн.); №
48 від 03.07. 2012 року на суму 27603,40 грн. (у т.ч.
ПДВ - 4600,57 грн.); № 122 від 04.07. 2012 року на
суму 53052,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 8842,00 грн.); № 445
від 16.07. 2012 року на суму 46950,00 грн. (у т.ч.
ПДВ - 7825,00 грн.); № 574 від 19.07. 2012 року на
суму 24987,40 грн. (у т.ч. ПДВ - 4164,57 грн.); № 48
від 03.07. 2012 року на суму 27603,40 грн. (у т.ч.
ПДВ - 4600,57 грн.); № 575 від 19.07. 2012 року на
суму 15670,50 грн. (у т.ч. ПДВ - 2611,75 грн.) (т. 1
а.с. 109-122).

Враховуючи зарахування взаємних вимог
заборгованість ПП «Мадена» перед ТОВ
«Кемімпекс» за придбані
товарно-матеріальні цінності відсутня
(т. 2 а.с. 36, 59).

Перевезення товарно-матеріальних
цінностей від
контрагентів-постачальників
здійснювалося як самостійно позивачем
(із використанням орендованих
транспортних засобів), так і за рахунок
контрагентів-постачальників чи
контрагентів-покупців.

Щодо відсутності товарно-транспортних
накладних, на яке посилається
відповідач, то це свідчить лише про
недотримання норм законодавства про
автомобільний транспорт, а не
податкового законодавства. Згідно з
наказом Міністерства транспорту
України "Про затвердження Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні" № 363 від 14.10.1997
року, товарно-транспортна накладна - це
необхідний юридичний документ для всіх
учасників транспортного процесу, а
учасники транспортного процесу - це
вантажовідправники,
вантажоодержувачі, перевізники та
особи, що здійснюють вантажні і (або)
складські операції з вантажем.
Вказаний нормативно-правовий акт
визначає, як вантажовідправника -
фізичну або юридичну особу, що подає
перевізнику вантаж для перевезення, а
як вантажоодержувача - фізичну або
юридичну особа, що здійснює приймання
вантажів, оформлення
товарно-транспортних документів та
розвантаження транспортних засобів у
встановленому порядку.

Оскільки податковим органом в ході
перевірки не було взято до уваги
пояснення позивача про переміщення ТМЦ
за допомогою транспорту контрагентів,
то відсутність у документообігу
позивача товарно-транспортних
накладних за певний період, при
наявності інших документів, якими
підтверджено факт відпуску та
приймання товарно-матеріальних
цінностей, не може спростовувати факту
придбання позивачем товару.

Більше того, ні в Податковому кодексі
України, ні в інших нормативних актах
не згадується про товарно-транспортну
накладну, як документ на підставі якого
податковий орган має право визначати
суму податкового зобов'язання або
податкового кредиту з ПДВ платнику
податків.

Судом встановлено, що основним видом
господарської діяльності ПП «Модена»,
є оптова торгівля деревиною,
будівельними матеріалами та
санітарно-технічним обладнанням. Для
провадження такої господарської
діяльності, позивачем було придбано та
реалізовано зазначені вище
товарно-матеріальні цінності (т. 1 а.с.
166).

Товарно-матеріальні цінності, отримані
позивачем від ПП «Інформзв'язок» та ТОВ
"Кемімпекс" були оприбутковані та
реалізовані контрагентам позивача, що
підтверджується долученими до
матеріалів справи первинними
бухгалтерськими документами (т. 1 а.с.
176-219, 225-250, т. 2 а.с. 1-12).

Вказані первинні документи були надані
під час перевірки та були досліджені
податковим органом, що не
заперечується відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що
контрагенти позивача ПП
«Інформзв'язок» та ТОВ "Кемімпекс" у
встановленому порядку були
зареєстрованими платниками податку на
додану вартість із правом виписування
податкових накладних, та мали
відповідні свідоцтва платника ПДВ.
Свідоцтво платника податку на додану
вартість ПП «Інформзв'язок»
анульоване 03.08. 2012 року, свідоцтво
платника податку на додану вартість
ТОВ "Кемімпекс" анульоване 02.11. 2012 року,
тобто в часі пізніше, ніж мали місце
спірні правовідносини між позивачем і
вказаними контрагентами (т. 1 а.с. 169).

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999 р.
- підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999 р.
передбачено, що первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно п.138.1 ст.138 Податкового кодексу
України, витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Склад витрат та порядок їх визнання
встановлений ст.138 Податкового кодексу
України, зокрема, у п.п.138.1.1 п.138.1
вказаної норми передбачено, що витрати
операційної діяльності включають:
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Відповідно до п.138.4 ст.138 Податкового
кодексу України, витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг,
визнаються витратами того звітного
періоду, в якому визнано доходи від
реалізації таких товарів, виконаних
робіт, наданих послуг.

Приписами п.138.8 ст.138 Податкового
кодексу України, передбачено, що
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Підпунктом 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України передбачено, що не
включаються до складу витрат - витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. "а" п.198.1 ст.198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України, зокрема, встановлено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Статтею 201 Податкового кодексу України
визначені основні положення щодо
податкової накладної, зокрема, вказані
обов'язкові вимоги до змісту
податкової накладної. У п.201.8 вказаної
норми встановлено, що право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

За змістом наведених норм
законодавства, вбачається, що
необхідною умовою для включення
витрат платником податків, до складу
витрат, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, та до складу
податкового кредиту з податку на
додану вартість є, фактична наявність
господарських операцій з придбання
товарів (робіт, послуг), їх зв'язок з
господарською діяльністю платника
податків та підтвердження
відповідними первинними документами, у
тому числі податковими накладними. При
цьому, наслідки у податковому обліку
створюють лише реально вчинені
господарські операції, тобто дії, які
викликають зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства та відповідають змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах.

Судом встановлено, що суми витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування та податкового кредиту
з податку на додану вартість,
сформованого позивачем за
господарськими операціями з ПП
«Інформзв'язок» та ТОВ "Кемімпекс"
підтверджуються видатковими
накладними, податковими накладними,
товарно-транспортними накладними.

При цьому, вказані податкові накладні
сформовані відповідно до вимог ст. 201
Податкового кодексу України, Наказу
Міністерства фінансів України від
01.11.2011 р. № 1379 "Про затвердження форми
податкової накладної та Порядку
заповнення податкової накладної",
зареєстрованому в Міністерстві
юстиції України 22.11.2011 р. за № 1333/20071,
містять усі обов'язкові реквізити та
видані особами, зареєстрованими як
платник податку на додану вартість на
момент видачі таких податкових
накладних. Вказані обставини не
заперечуються сторонами. Вищевказані
документи є первинними документами у
розумінні ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999 р.
та повністю підтверджують факт
здійснення господарських операцій,
розкривають їх зміст та обсяг. Отже,
вказані первинні документи, за
дослідженими господарськими
операціями, є підставою для їх
відображення в бухгалтерському та
податковому обліку позивача.

Долученими до матеріалів справи
первинними документами
підтверджується, як реальність
здійснення господарських операцій між
позивачем та його контрагентами, так і
використання, придбаних
товарно-матеріальних цінностей у ПП
«Інформзв'язок» та ТОВ "Кемімпекс" в
господарській діяльності позивача.

Судом встановлено та не заперечується
сторонами, що на момент здійснення
правочинів, ПП «Інформзв'язок» та ТОВ
"Кемімпекс" були зареєстровані як
юридичні особи, а також зареєстровані
платниками податку на додану вартість,
відомості про них містяться в Єдиному
державному реєстрі, та як наслідок
можуть бути використанні позивачем в
даному спорі як достовірні і такі, що не
підлягають сумніву (т. 1 а.с. 172-175).

Згідно ст. 18 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців" № 755-IV від
15.05.2003 р., якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін.

Суд критично оцінює висновки ДПІ у м.
Рівному про безтоварність
господарських операцій позивача з ПП
«Інформзв'язок» та ТОВ "Кемімпекс" з
огляду на обставини щодо відсутності у
вказаних контрагентів-постачальників
основних фондів, технічного персоналу,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів,
оскільки такі обставини не можуть бути
доказом неспроможності виконання тих
чи інших господарських операцій з
огляду на відсутність законодавчого
обмеження щодо використання у
господарській діяльності лише власних
основних та транспортних засобів, як і
найманої праці шляхом укладення
трудових договорів. Крім того,
відсутність інформації про наявність
ресурсів у контрагента позивача не
доводить факту відсутності самих
ресурсів.

Поза увагою відповідача залишився той
факт, що як позивач, так і його
контрагент виконали умови укладених
між ними договорів чим і підтвердили
факт їх укладення. Податковим органом
не було доведено, що сторони, укладаючи
обумовлені договори, мали умисел на
укладення їх з іншою метою ніж та, яка
вказана у договорі. ДПІ у м. Рівному не
надано суду будь-яких доказів, які
давали б підстави для сумніву у
реальності проведених господарських
операцій між позивачем та ПП
«Інформзв'язок» та ТОВ "Кемімпекс" та
вказували б на те, що дані видаткових та
податкових накладних, виписаних
продавцем (постачальником) не
відповідають дійсності.

Суд критично оцінює висновки ДПІ у м.
Рівному про те, що правочини позивача
із ПП «Інформзв'язок» та ТОВ
"Кемімпекс" здійснені без мети
реального настання правових наслідків,
які були зроблені на підставі
інформації про те, контрагенти
позивача мають стан "8" - "до ЄДР внесено
запис про відсутність за
місцезнаходженням", оскільки такий
стан був встановлений в часі пізніше,
ніж мали місце спірні правовідносини
між позивачем і вказаними
контрагентами.

Відповідно до ст. 61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

У рішенні ж Європейського суду з прав
людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД
проти Болгарії" (заява № 3991/03)
зазначено, що у разі якщо національні
органи за відсутності будь-яких
вказівок на безпосередню участь
фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ,
який нараховується у ланцюгу поставок,
або будь-яких вказівок на обізнаність
про таке порушення, все ж таки
застосовують негативні наслідки до
отримувача оподатковуваної ПДВ
поставки, який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.

Згідно ст.71 КАС України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При розгляді справи, судом були
досліджені первинні документи, що
містять відомості про обставини, які є
предметом доказування у цій справі, та
пов'язані з рухом активів, виконанням
зобов'язань, отриманням економічних
вигод, що описані вище, та
підтверджують обґрунтованість
визначення сум витрат та податкового
кредиту з податку на додану вартість.
При зазначених обставинах, вимоги
позивача правомірні, обґрунтовані і
підлягають до задоволення, а
заперечення відповідача суд відхиляє
як безпідставні і такі, що суперечать
чинному законодавству та фактичним
обставинам справи.

Зважаючи на викладене, суд приходить до
висновку, що ДПІ у м. Рівному не
доведено правомірності прийнятих
податкових повідомлень-рішень: №
та № від 19.12. 2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Враховуючи
викладене та те, що позов задоволено
повністю на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень,
позивачу слід присудити з Державного
бюджету України 487 грн. 20 коп. судового
збору, сплаченого згідно квитанції №
541511411 від 13.03. 2014 р. (т. 1 а.с. 2).

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
форми "Р" № від 19.12. 2012 року та
форми "Р" № від 19.12. 2012 року.

Присудити на користь позивача
Приватного підприємства "Модена" із
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят
сім) грн. 20 коп.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Зозуля Д.
П.