Справа № 2-а-4200/11/0308
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
Справа № 127016/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Департаменту соціальної
політики Луцької міської ради на
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 05 квітня 2011
року у адміністративній справі за
позовом ОСОБА_1 до Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради про перерахування та виплату
недоплаченої грошової допомоги
ветерану війни,-

В С Т А Н О В И
Л А:

Позивач 10.03.2011 року звернувся в суд з
адміністративним позовом до
відповідача про стягнення суми не
виплаченої щорічно одноразової
допомоги.

Вимоги мотивовані тим, що має статус
інваліда війни, а тому має право на таку
допомогу згідно із ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту». В порушення
положень вказаного Закону у 2010 році
відповідач виплатив допомогу в сумі 480
грн. з посиланням на постанову Кабінету
Міністрів України від 07.04.2010 року №299,
що вважає безпідставним.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 05 квітня 2011
року позов задоволено. Визнано дії
Департаменту соціальної політики
Луцької міської ради щодо не
нарахування та виплати ОСОБА_1, як
учаснику війни щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік,
відповідно до ст.14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту». Зобов`язано
Департамент соціальної політики
Луцької міської ради нарахувати та
виплатити на користь ОСОБА_1 щорічну
разову грошову допомогу до 5 травня за
2010 рік відповідно до ст.14 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» у
розмірі 3 мінімальних пенсій за віком
як учаснику війни, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленої ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з урахуванням
встановленого законодавства
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність та виплаченої
суми допомоги. В решті вимог позову
відмовлено.

Відповідач постанову суду першої
інстанції оскаржив, не погодившись із
зазначеним судовим рішенням, подав
апеляційну скаргу, зазначивши, що
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм матеріального права,
просить скасувати постанову та
прийняти нову, якою в задоволенні
позову відмовити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст. 183-2
цього Кодексу.

Колегія суддів перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити частково.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що позивач має
статус інваліда війни 2 групи, що
підтверджується копією відповідного
посвідчення та відповідно до вимог ст.
13 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» (Закон №3551-XII) щорічно до 5
травня має право на одержання грошової
допомоги у розмірі 8 мінімальних пенсій
за віком, обов'язок щодо виплати якої,
за правилами ст. 171 цього ж Закону,
покладено на органи праці та
соціального захисту населення.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік» статтю 13 Закону
№3551-XII викладено в новій редакції,
відповідно до якої інвалідам війни
щорічно до 5 травня виплачується разова
грошова допомога у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 такі
положення визнані неконституційними.

Отже, з 22 травня 2008 року відновлено дію
статті 13 Закону № 3551-XII, відповідно до
якої розмір грошової допомоги
інвалідам війни має становити вісім
мінімальних пенсій за віком.

Статтею 152 Конституції України
передбачено, що Закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

У 2010 році Закон України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» не зупинявся та
не змінювався, тому позивач має право
на отримання щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня у відповідності до
ст. 13 цього Закону.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні
даного спору щодо виплати допомоги до 5
травня у 2010 році необхідно керуватися
Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», а не постановою Кабінету
Міністрів України.

Таким чином, виплата щорічної допомоги
до 5 травня за 2011 рік для інваліда війни
2 групи повинна становити вісім
мінімальних пенсій за віком з
урахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

Однак колегія суддів зазначає, що судом
першої інстанції було допущено помилку
при вирішенні даного спору оскільки
задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з норм ст.14
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», який регулює питання щодо
виплати щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня учасникам війни, а
не інвалідам війни.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги являються частково
суттєвими і складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, а також має місце
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 ч. 1 п. 3, 202,
205, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О
В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту
соціальної політики Луцької міської
задовольнити частково.

Постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 05 квітня 2011
року у адміністративній справі
№2-а-4200/11- скасувати та прийняти нову,
якою позов задовольнити частково.

Визнати дії Департаменту соціальної
політики Луцької міської ради щодо не
нарахування та виплати ОСОБА_1, як
інваліду війни щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік,
відповідно до ст.13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Зобов`язати Департамент соціальної
політики Луцької міської ради
нарахувати та виплатити на користь
ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу
до 5 травня за 2010 рік відповідно до ст.13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» у розмірі 8 (восьми)
мінімальних пенсій за віком як
інваліду війни, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленої ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з урахуванням
встановленого законодавства
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність та виплаченої
суми допомоги.

В решті вимог позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
А.М. Ліщинський

Судді
О.І. Довга

І.І. Запотічний