Справа № 250/648/14-а
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бичков П.Ю.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року
справа №250/648/14-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого Сіваченка І.В.

суддів Шишова О.О., Попова В.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Ясинуватської
міської ради Донецької області на
постанову Ясинуватського
міськрайонного суду Донецької області
від 29 квітня 2014 року у справі № 250/648/14-а
за позовом ОСОБА_2 до Управління праці
та соціального захисту населення
Ясинуватської міської ради Донецької
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
нарахувати та виплатити допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку,-

ВСТАНОВИВ:

06 березня 2014 року позивач звернулася до
суду з позовом, в якому просила визнати
дії Управління праці та соціального
захисту населення Ясинуватської
міської ради (далі - Управління) щодо
призначення та виплати їй державної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
неправомірними, зобов'язати
відповідача здійснити нарахування та
виплату зазначеної допомоги в розмірі
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років з 20 лютого 2012 року до дати
винесення судового рішення включно.

Постановою Ясинуватського
міськрайонного суду Донецької області
від 29 квітня 2014 року у зазначеній
справі позовні вимоги задоволено
частково, а саме:

визнано неправомірними дії Управління
щодо відмови у перерахунку і виплаті
позивачу щомісячної державної
соціальної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у розмірі встановленому законом
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років за період з 06 вересня 2013 року
до 29 квітня 2014 року включно;

зобов'язано Управління здійснити
перерахунок і виплату державної
соціальної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку починаючи з 06 вересня 2013 року по 29
квітня 2014 року включно на дитину
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менш
розміру прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років, встановленого
законом для кожної дитини з
урахуванням фактично виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Відповідач з таким судовим рішенням не
погодився та подав апеляційну скаргу, в
якій просив постанову суду першої
інстанції від 29 квітня 2014 року
скасувати та ухвалити нову постанову
про відмову в позові.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що
відповідно до статті 13 Закону України
від 18.01.2001 № 2240-ІІІ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
(далі - Закон № 2240-ІІІ) позивач має право
на допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі, що дорівнює різниці між
прожитковим мінімумом, встановленого
для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім`ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень.

Сторони в судове засідання не прибули,
про час, дату та місце апеляційного
розгляду справи повідомлені належним
чином, тому за приписами п.2 ч.1 ст.197
Кодексу адміністративного судочинства
(далі - КАС) України суд апеляційної
інстанції розглядає справу у порядку
письмового провадження.

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що позивачка має на
утриманні малолітню дитину ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в
Управлінні, та їй призначено допомогу
по догляду за дитиною з 09 січня 2013 року
до 15 жовтня 2015 року, у розмірі 130,00 грн.
на місяць, як особі, застрахованої у
системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

24 січня 2014 року позивач
звернулась до відповідача із заявою
про перерахунок та виплату
недоотриманих коштів щомісячної
допомоги по догляду за дитиною віком до
трьох років.

Листом від 05 лютого 2014 року за № 06
вх-Б-4-5.1-6.2 відповідачем було надано
відповідь про відсутність підстав для
перерахунку допомоги (а. с. 8).

Позивачка є застрахованою в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, тому на неї
поширюються положення Закону № 2240-ІІІ.

Законом № 2240-ІІІ передбачено, що цей
закон відповідно до Конституції
України встановлює гарантований
державою рівень матеріальної
підтримки сімей з дітьми шляхом
надання державної грошової допомоги з
урахуванням складу сім'ї, її доходів та
віку дітей і спрямований на
забезпечення пріоритету державної
допомоги сім'ям з дітьми у загальній
системі соціального захисту населення.

Законом України від 28.12.2007 № 107-VІ «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до інших
законодавчих актів України» (далі -
Закон № 107-VІ) статтю 43 Закону № 2240-ІІІ
викладено в наступній редакції:
«Допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом».
Проте відповідно до Прикінцевих
положень Закону № 107-VІ Розділ І цього
Закону набирає чинності з 01.01.2008 року і
діє по 31.12.2008 року. Отже, з 01.01.2009 року
стаття 43 Закону № 2240-ІІІ відновила
попередню редакцію, відповідно до
якого допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі не менше
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Прожитковий мінімум (відповідно до
статті 1 Закону України від 15.07.1999 №
966-ХІV «Про прожитковий мінімум») -
вартісна величина достатнього для
забезпечення нормального
функціонування організму людини,
збереження його здоров'я набору
продуктів харчування, а також
мінімального набору непродовольчих
товарів та мінімального набору послуг,
необхідних для задоволення основних
соціальних і культурних потреб
особистості.

Згідно статті 7 Закону України від
06.12.2012 № 5515-VІ «Про Державний бюджет
України на 2013 рік» прожитковий мінімум
для дітей віком до 6 років складає з 1
січня - 972 гривні, з 1 грудня - 1032 гривні.

Відповідно до статті Закону України
від 16.01.2014 № 619-VІІ «Про Державний бюджет
України на 2014 рік» прожитковий мінімум
для дітей віком до 6 років з 1 січня
також складає 1032 гривні.

Оскільки ані законами України про
Державний бюджет України на 2013, 2014 роки,
ані іншими законами не встановлювалось
в цей період іншій, ніж у Законі №
2240-ІІІ розмір допомоги, спірні
відносини регулюються Законом №
2240-ІІІ, а положення Постанови КМУ № 1751
від 27.12.2001 року в тій частині, в якій
воно суперечить названому закону,
застосовуватись не може. Отже, у
відповідача наявний обов'язок
здійснювати виплату державної
допомоги в розмірі, передбаченому
Законом № 2240-ІІІ.

Тобто, своїми діями Відповідач порушив
права позивача на гарантовану державою
матеріальну підтримку материнства та
належний соціальний захист, який
гарантується державним соціальним
забезпеченням, що має забезпечувати
рівень життя, не нижчий від
прожиткового мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 4
зазначеного закону право на
матеріальне забезпечення та соціальні
послуги за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням, мають
застраховані громадяни України,
іноземці, особи без громадянства та
члени їх сімей, які проживають в
Україні, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України.

Така правова позиція викладена і в
постанові Верховного Суду України від
25 грудня 2012 року у справі № 21-410а12.

Згідно частини першої статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України (цією статтею Кодекс доповнено
Законом України від 06.07.2010 № 2747-IV)
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Тобто, суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, не впливають на
правильність цих висновків, тому
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови суду не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200,
п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Ясинуватської міської ради Донецької
області - залишити без задоволення.

Постанову Ясинуватського
міськрайонного суду Донецької області
від 29 квітня 2014 року у справі № 250/648/14-а
за позовом ОСОБА_2 до Управління праці
та соціального захисту населення
Ясинуватської міської ради Донецької
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
нарахувати та виплатити допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий:
І.В.Сіваченко

Судді:
О.О.Шишов

В.В.Попов