Справа № 2а-2086/12/2670
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" травня 2014 р. м. Київ
К/800/59849/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

при секретарі
Бовкун В.В.

за участю представників сторін:

позивача - Дорошенка Р.В.

відповідача - Ткачука Т.О.

прокуратури - Зарудяної Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі м. Києва Державної податкової
служби

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.11.2013

у справі № 2а-2086/12/2670

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Укргазбуд»

до Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі м. Києва
Державної податкової служби

за участю Прокуратури Солом'янського
району м. Києва

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Укргазбуд» звернулось до суду з
позовом про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі м. Києва Державної податкової
служби № 000532302 від 01.02.2012.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23.08.2013 у задоволенні позовних вимог
відмовлено, з мотивів правомірності
прийняття спірного податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.11.2013
постанову суду першої інстанції
скасовано; позов задоволено; визнано
протиправним та скасовано спірне
податкове повідомлення-рішення, з
підстав обґрунтованості позовних
вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, як таке, що
прийняте з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню, з огляду
на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, за результатами проведеної
документальної невиїзної перевірки
ПАТ «Укргазбуд» з питань перевірки
відомостей, отриманих від особи, яка
мала правові відносини з платником
податків ПП «Ново-Ком» за період з 01.07
по 30.09.2011, складено акт № 203/23/14277604 від
13.01.2012, в якому зафіксовано порушення п.
198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість в розмірі 1 255 513 грн.,
в т.ч.: за лютий 2011 року на 990 033 грн., за
березень 2011 року на 265 480 грн.

На підставі результатів проведеної
перевірки, 01.02.2012 відповідачем прийняте
податкове повідомлення-рішення № 000532302
про визначення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 1 255 514 грн., в т.ч.: 1
255 513 грн. основного платежу та 1 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

Висновок про заниження позивачем
податкового зобов'язання з ПДВ
податковий орган зробив з урахуванням
акту Алчевської ОДПІ № 1811/231-36917481 від
14.11.2011 «Про результати позапланової
невиїзної документальної перевірки ПП
«Ново-Ком» з питань дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість за період з 01.02 по
30.09.2011», яким встановлено відсутність
реальної можливості придбання товарів
(робіт, послуг) підприємством ПП
«Ново-Ком» від
контрагентів-постачальників, а саме:
відсутність майна, трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень,
засобів для транспортування та іншого
майна, які економічно необхідні для
здійснення господарських операцій у
зазначених обсягах, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
реального настання результатів
відповідної господарської діяльності.

Матеріалами справи встановлено, що між
ПАТ «Укргазбуд» (покупець) та ПП
«Ново-Ком» (продавець) укладені
договори купівлі-продажу від 01.02.2011 №
4/02, від 01.03.2011 № 03/01, від 10.03.2011 № 17/03, за
умовами яких продавець зобов'язується
передати у власність покупця
обладнання та будівельні матеріали у
строки, кількості, якості й асортименті
та по ціні зазначених у специфікаціях,
а покупець прийняти та оплатити товар
шляхом перерахування грошових коштів
на розрахунковий рахунок продавця
протягом 150 днів від дати фактичної
поставки (можливе проведення
розрахунків у вексельній формі);
обсяги, строки та місце поставки товару
визначається у специфікації та
погоджується сторонами додатково;
строк дії договорів до 31.12.2011, а також до
повного виконання сторонами взятих на
себе зобов'язань.

На виконання умов зазначених угод ПП
«Ново-Ком» виписано (оформлено)
податкові та видаткові накладні.

Листом ПАТ «Укргазбуд» від 06.01.2012 № 3
надано відповідь на запит відповідача
від 16.12.2011 № 38120/10/23-02 про неможливість
надати документи по господарським
взаємовідносинам із ПП «Ново-Ком», у
зв'язку з відсутністю таких відносин.

ПАТ «Укргазбуд» (покупець) було
отримано від ПП «Ново-Ком» (продавець)
товари, проте дані товари не
оплачувались та були повернуті
продавцю згідно видаткових накладних,
а ПП «Ново-Ком» було прийнято зазначені
товари.

ПАТ «Укргазбуд» було подано до ДПІ у
Солом'янському районі м. Києва
уточнюючі розрахунки до декларації з
податку на додану вартість, а
податковим органом прийнято уточнюючі
розрахунки, що підтверджено
електронними квитанціями.

Також в судовому порядку встановлено,
що з метою виконання договірних
зобов'язань (виконання робіт) перед
своїми замовниками ПАТ «Укргазбуд»
здійснювало господарські відносини з
ТОВ «ЕК Верес».

Так, згідно договорів купівлі-продажу
від 01.02.2011 № 4/02, від 01.03.2011 № 03/01, від
10.03.2011 № 17/03 ПАТ «Укргазбуд» було
придбано у ТОВ «ЕК Верес» товари згідно
податкових та видаткових накладних.

В зв'язку із відступленням права
вимоги, розрахунки за вказаний товар
здійснювались ПАТ «Укргазбуд» згідно
повідомлення про відступлення права
вимоги, що надійшло від ТОВ «ЕК Верес»
та підтверджено банківськими
виписками.

Також матеріалами справи встановлено,
що ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.10.2004 порушено провадження
по справі № 23/668-6 про банкрутство АТФ
«Укргазбуд», якою введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів боржника.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції погодився з
податковим органом щодо правомірного
нарахування грошового зобов'язання з
податку на додану вартість, оскільки
наявність у покупця належно оформлених
документів, необхідних для віднесення
певних сум до податкового кредиту,
зокрема, виданих продавцями податкових
накладних, не є безумовною підставою
для формування податкового кредиту,
якщо реальність здійснення самих
господарських операцій ставиться під
сумнів; уточнюючі розрахунки за лютий,
березень, травень 2011 року подані до
податкового органу 13.01.2012 - в день
проведення перевірки позивача; не
встановлено зв'язку між придбанням
товарів у ПП «Ново-Ком» та
господарською діяльністю позивача;
згідно транспортних накладних
товароодержувачами виступали різні
контрагенти, з якими у позивача
відповідних договорів укладено не
було; мораторій не зупиняє виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів), які
виникли після введення мораторію, а
отже не припиняє заходів, спрямованих
на їх забезпечення.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, апеляційний адміністративний
суд мотивував своє рішення тим, що
позивачем помилково зазначено у своїй
податковій звітності контрагентом по
постачанню товарів - ПП «Ново-Ком», в
зв'язку з чим 13.01.2012 позивачем до
податкового органу подані відповідні
уточнюючі розрахунки до податкової
звітності з ПДВ за лютий, березень,
травень 2011 року, які останнім прийняті
згідно електронних квитанцій;
зазначені в акті перевірки № 203/23/14277604
від 13.01.2012 господарські операції по
придбанню ПАТ «Укргазбуд» у ПП
«Ново-Ком» фактично не існують та
помилково включені позивачем до
податкової звітності.

Суд касаційної інстанції не може
погодитись з таким висновком
апеляційного адміністративного суду, з
огляду на наступне.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 зазначеного
Кодексу право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 цього Кодексу
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. п. 201.6, 201.10 ст. 201 ПК
України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 16 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України 21.12.2010 № 969,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 29.12.2010 за № 1401/18696, Всі
складені примірники податкової
накладної підписуються особою,
уповноваженою платником податку
здійснювати постачання товарів/послуг,
та скріплюються печаткою такого
платника податку - продавця.

Водночас, відсутність у контрагентів
позивача фізичних, технічних та
технологічних можливостей виконати
договори вказує не тільки на
відсутність у сторін наміру здійснити
господарську операцію, а і про
неможливість її вчинення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних лише в разі фактичного
здійснення господарської діяльності.
Якщо фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братись до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
діяльності, визначальною ознакою якої
є те, що вона повинна спричиняти
реальні зміни майнового стану платника
податків.

За відсутності ж факту придбання
товарів чи послуг відповідні суми не
можуть включатись до складу
податкового кредиту навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів.

Таким чином, за встановлення в судовому
порядку відсутності факту здійснення
господарської операції між позивачем
та ПП «Ново-Ком» та ТОВ «ЕК Верес», в
результаті чого відсутні правові
наслідки для обох сторін,
донарахування грошового зобов'язання з
податку на додану вартість спірним
податковим повідомленням-рішенням є
обґрунтованим.

Крім того, відповідно до преамбули
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» цей Закон
встановлює умови та порядок
відновлення платоспроможності
суб'єкта підприємницької діяльності -
боржника або визнання його банкрутом
та застосування ліквідаційної
процедури, повного або часткового
задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до абз. 24 ст. 1 цього Закону
мораторій на задоволення вимог
кредиторів - це зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до прийняття
рішення про введення мораторію.

Згідно з ч. 4 ст. 12 зазначеного Закону
мораторій на задоволення вимог
кредиторів вводиться одночасно з
порушенням провадження у справі про
банкрутство, про що зазначається в
ухвалі господарського суду. Протягом
дії мораторію на задоволення вимог
кредиторів: забороняється стягнення на
підставі виконавчих документів та
інших документів, за якими
здійснюється стягнення відповідно до
законодавства; не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та інші види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

З системного аналізу положень Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» вбачається,
що введення мораторію на задоволення
вимог кредиторів не забороняє
контролюючим органам нараховувати як
поточні податкові зобов'язання та
штрафні (фінансові) санкції за ними, так
і податкові зобов'язання, які виникли
до, а виявлені після порушення
провадження у справі про банкрутство
платника податку, а також штрафи за їх
невиконання.

Викладене дозволяє погодитись з
висновком суду першої інстанції про
правомірність визначення позивачу
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість спірним податковим
повідомленням-рішенням.

Відповідно до ст. 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Згідно наявного у справі витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців від
18.09.2013 слідує, що Державна податкова
інспекція у Солом'янському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві є правонаступником Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі м. Києва Державної податкової
служби.

На підставі ст. 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції вважає за
необхідне допустити по даній справі
заміну відповідача - Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі м. Києва Державної податкової
служби її правонаступником - Державною
податковою інспекцією у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві.

За таких обставин, касаційна скарга
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
підлягає задоволенню, постанова
Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.11.2013 -
скасуванню, а постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23.08.2013 - залишенню в силі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Допустити заміну по даній справі
відповідача - Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі м.
Києва Державної податкової служби її
правонаступником - Державною
податковою інспекцією у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві.

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.11.2013
скасувати та залишити в силі постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 23.08.2013.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний