Справа № 2а-4351/09
Суддя: Любашевський В.П.
Дата ухвалення: 2010-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2010 р. Справа № 1272/10

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді

Любашевського В.П.

Суддів
Багрія В.М.
, Ніколіна В.В.

при секретарі судового засідання
Гром В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові справу

за апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
та апеляційними скаргами ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 01.12.2009 р. по
справі за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_1,
ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
третя особа Тернопільська обласна
організація Всеукраїнська громадська
організація «Союз Чорнобиль України»
про визнання дій неправомірними, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2009 року позивачі - ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися у
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області із позовом до
відповідача - Управління Пенсійного
фонду України в м. Тернополі. У позовних
заявах просять визнати дії Управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
неправомірними та зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі здійснити перерахунок
призначеної позивачам державної та
додаткової пенсії у відповідності до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 01.01.2008 року та провести
доплату недоплаченої державної та
додаткової пенсії у зазначених в
позовних заявах розмірах по дату
прийняття судом рішення. Окрім
вказаного просять зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі здійснювати в подальшому
перерахунок державної та додаткової
пенсії за шкоду спричинену здоров'ю.

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 01.12.2009 р. позовні вимоги
задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
щодо нарахування та виплати державної
та додаткової пенсії ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за період з 22.05.2008
року по 31.12.2008 року у розмірах менших
ніж встановлено ст. 50. ч. 4 ст. 54 та ст. 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
провести перерахунок з 22 травня 2008 року
по 31 грудня 2008 року включно ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4
державної та додаткової пенсії
відповідно до ст.ст. 49, 50, ч.4 ст.54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що за наявних у
матеріалах справи доказів та
встановлених обставин, посилання
відповідача на застосування при
обчисленні розміру пенсій позивачам
постанови Кабінету Міністрів України
№ 1 від 03 січня 2002 року «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету», є
неправомірним, оскільки вказаною
постановою порушуються конституційні
права позивачів, а тому позов підлягає
задоволенню. Щодо вимог позивачів про
виплату їм оспорюваної пенсії за
період з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року, то
суд першої інстанції визнав їх
безпідставними, оскільки така виплата
проведена у встановлених Законом
України «Про державний бюджет в
Україні на 2008 рік» розмірі.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, сторони оскаржили її
в апеляційному порядку. Позивачі у
поданих апеляційних скаргах просять
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі, обгрунтовуючими вимоги
доводами, аналогічними вказаними в
позовній заяві. У свою чергу,
відповідач у апеляційній скарзі
просить винести постанову, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог
позивачів. Обґрунтовуючи доводи
апеляційної скарги, відповідач
зазначає, що приймаючи постанову від 03
січня 2002 року № 1 «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету»
Кабінет Міністрів України діяв в
порядку, в межах і в спосіб,
передбачений Конституцією і законами
України. Пунктом 2 цієї постанови
Кабінет Міністрів України постановив,
що розрахунок пенсій, призначених
відповідно до ч. 4. ст. 54 та додаткової
пенсії, передбаченої Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
проводиться виходячи з розміру 19 грн. 91
коп. Відповідно до ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсії за віком, встановлений
абзацом першим частини першої цієї
статті, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно цим Законом та не
може застосовуватись при призначенні
пенсії за Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

З'ясувавши обставин справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційні скарги позивачів
підлягають частковому задоволенню,
апеляційну скаргу відповідачів слід
залишити без задоволення, а постанову
суду - змінити, з наступних підстав:

Статтею 49 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (в подальшому Закон № 796)
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Відповідно до частини четвертої статті
54 Закону № 796, яка визначає підстави та
умови призначення державних пенсій
особам, віднесеним до категорії 1 та у
зв'язку з втратою годувальника, в усіх
випадках розміри пенсії для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими по ІІ - ІІІ групі
інвалідності - 8 та 6 мінімальних пенсій
за віком.

Згідно зі статтею 50 цього Закону
особам, віднесеним до категорії 1,
зокрема інвалідам ІІ та ІІІ груп,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 75 та 50 процентів мінімальної
пенсії за віком. Виплата додаткової
пенсії відповідно до статті 53
зазначеного Закону здійснюється
повністю незалежно від заробітку,
пенсії чи іншого доходу.

Згідно з пп. пп. 12, 15 п. 28 розділу 2 Закону
України «Про державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» внесено
зміни до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Однак,
рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року у справі № 1-28/2008, визнано
неконституційними зазначені положення
Закону України «Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
тому з 22 травня 2008 року позивачі мають
право на отримання пенсії в розмірах,
визначених ст. ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до вимог ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, в період з 01 січня 2008 року
по 22 травня 2008 року сторона позивача не
мала права на перерахунок пенсії і
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у зв'язку з дією
положень п. 28 розділу ІІ «Внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
Закону України «Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
що безпідставно не враховано судом
першої інстанції.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини 4 ст. 9 КАС
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, вірним є висновок
суду першої інстанції, що при
визначенні розміру пенсій позивачам,
слід застосовувати не постанову
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету», оскільки остання
істотно звужує обсяг встановлених
законом прав позивача, а ч. 1 ст. 50 та ч. 4
ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Обчислення пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, однак надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи
положень цього Закону, чи інших
законів, якими встановлено розміри
мінімальної пенсії за віком.

Із змісту статей 50 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає,
що під час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

Безпідставними є доводи апелянта про
те, що оскільки відповідно до ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом
першим частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом і не
може застосовуватись для визначення,
зокрема, розміру пенсії, призначеної
відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», оскільки
наявність такої норми за відсутності
іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в
реалізації позивачем конституційної
гарантії та права на отримання пенсії і
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтями 50 та 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини третьої статті 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка набрала чинності 31
жовтня 2006 року, у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4
категорій, та розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсій за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Оскільки позивачам слід визначати
пенсію, виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії позивачам
повинен проводитись виходячи з нового
розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому, відповідачем протиправно
відмовлено позивачам у перерахунку
пенсій у разі встановлення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Поряд з цим, є безпідставними посилання
позивачів про наявність підстав для
задоволення позову в частині
зобов'язання відповідача в подальшому
виплачувати державну та додаткову
пенсії згідно з ст. ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
оскільки предметом судового захисту
можуть бути тільки порушені, невизнані
чи оспорювані права, а на момент
розгляду справи факт порушення прав
позивачів відсутній.

Попри вказане, судом першої інстанції
помилково застосовано норми
матеріального права при вирішенні
позовних вимог щодо виплати державної
та додаткової пенсії позивачам за 2009
рік по дату розгляду справи судом
першої інстанції. Так, вирішуючи їх, а
також із урахуванням того, що Законом
України «Про державний бюджет України
на 2009» зміни до ст. ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
не вносилися, позовні вимоги в частині
зобов'язання відповідача провести
позивачам оспорювані пенсійні виплати
по дату прийняття оскаржуваної
постанови суду першої інстанції
підлягають задоволенню. Наведене, в
силу п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України, є
підставою для зміни постанови
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 01.12.2009 р.

Крім того, судова колегія визнає
безпідставними посилання апелянтів -
позивачів у справі на наявність
підстав для виплати їм вказаник у
позовних заявах конкретних розмірів
оспорюваний пенсій, оскільки
відповідно до п.п. 3 п. 2.2 Положення про
головні управління Пенсійного фонду
України в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі,
затвердженого постановою Правління
Пенсійного фонду України від 27 червня
2002 року № 11-2 (у редакції постанови
правління Пенсійного фонду України від
25 лютого 2008 року № 5-5), Управління
відповідно до покладених на нього
завдань, організовує роботу
підвідомчих управлінь Фонду в районах,
містах і районах у містах щодо
призначення (перерахунку) і виплати
пенсій, щомісячного довічного
грошового утримання суддям у
відставці. Тобто призначення та
перерахунок розміру пенсії належить до
компетенції органів Пенсійного фонду
України, тому суд не має повноважень
самостійно визначати розмір пенсії,
яку належить нарахувати та виплатити
позивачам, а може лише зобов'язати
відповідача нарахувати та виплатити
пенсію відповідно до вимог
законодавства.

Відповідно до вимог ст. 8 КАС України
адміністративний суд при вирішенні
справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, та
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію і практику Суду як
джерело права. У своєму рішенні в
справі «Кечко проти України» від 08
листопада 2005 року, Європейський Суд з
прав людини звертає увагу на те, що у
межах свободи дій держави визначати,
які надбавки виплачувати своїм
працівникам з бюджету. Держава може
вводити, припиняти або закінчувати
виплату цих надбавок. Проте, якщо
правове положення, що діє, передбачає
виплату певних надбавок, і дотримані
всі вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Враховуючи вказане, постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 01.12.2009 р.
слід змінити.

Зважаючи на викладене, та керуючись ст.
160, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 254 КАС України,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково, а
постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 01.12.2009 р. у справі № 2-а-4351/09
змінити, виклавши її резолютивну
частину в наступній редакції:

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Тернополі провести
перерахунок та виплату в користь
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
державну основну та додаткову пенсію
за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та
з 01.01.2009 року по 01.12.2009 року, в розмірі не
менше шести мінімальних пенсій за
віком відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з урахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її прийняття,
та може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом одного
місяця з дня набрання рішенням
законної сили.

Головуючий суддя

Любашевський В.П.

Судді
Багрій В.М. ,
Ніколін В.В.

Повний текст постанови

виготовлено та підписано

23.03.2010 р.