Справа № 2а-12832/09/1570
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року м. Київ
К/9991/50367/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів:
Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Одесі на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 18.11.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14.07.2011

у справі № 2а-12832/09/1570

за позовом Приватного
акціонерного товариства „Одеський
завод шампанських

вин"

до Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими

платниками податків у м.
Одесі

про скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
„Одеський завод шампанських вин"
звернулось до Одеського окружного
адміністративного суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Одесі про
скасування податкового повідомлення -
рішення № /0 від 19.08.2009.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 18.11.2010
позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14.07.2011
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 18.11.2010
залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції та ухвалою суду
апеляційної інстанції відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалу суду апеляційної інстанції,
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим,
що судами першої та апеляційної
інстанцій при вирішення спору по даній
справі порушено норми матеріального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
документальну невиїзну перевірку
податкових декларацій з податку на
додану вартість позивача та складено
акт №485/16-2/32224466/52 від 10.08.2009.

За результатами перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення - рішення №/0 від
19.08.2009, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість в загальному розмірі
50263, 89 грн.: основний платіж 33509, 26 грн. та
штрафні (фінансові) санкції 16754, 63 грн.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пп. 7.4.5 п. 7.4. ст. 7 Закону
України „Про податок на додану
вартість", в частині включення до
складу податкового кредиту сум
податку, не підтверджених документами,
не надано до податкової декларації за
лютий 2009 року та квітень 2009 року, заяв
зі скаргами на постачальників з
доданими до неї копіями товарних чеків
або інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку
внаслідок придбання таких товарів
(послуг), що не дає можливості позивачу
формувати податковий кредит, внаслідок
чого позивачем завищено податковий
кредит на суму 33509,26 грн.

За визначенням п. 1.8 ст. 1 Закону
України „Про податок на додану
вартість", бюджетне відшкодування - це
сума, що підлягає поверненню платнику
податку з бюджету у зв'язку з надмірною
сплатою податку у випадках, визначених
цим Законом.

Відповідно до пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7
вказаного Закону сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пп. 7.7.1 цього
пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пп. 7.7.1 цього
пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Якщо у наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з пп.
7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення,
то: а) бюджетному відшкодуванню
підлягає частина такого від'ємного
значення, яка дорівнює сумі податку,
фактично сплаченій отримувачем
товарів (послуг) у попередніх
податкових періодах постачальникам
таких товарів (послуг); б) залишок
від'ємного значення після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно з пп. 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 Закону,
платник податку, який має право на
одержання бюджетного відшкодування та
прийняв рішення про повернення повної
суми бюджетного відшкодування, подає
відповідному податковому органу
податкову декларацію та заяву про
повернення такої повної суми
бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації. При цьому платник податку в
п'ятиденний термін після подання
декларації податковому органу подає
органу Державного казначейства
України копію декларації, з відміткою
податкового органу про її прийняття,
для ведення реєстру податкових
декларацій у розрізі платників.

Підпунктом 7.7.5 п. 7.7 вказаної
статті встановлено, що протягом 30 днів,
наступних за днем отримання податкової
декларації, податковий орган проводить
документальну невиїзну перевірку
(камеральну) заявлених у ній даних.

За наявності достатніх підстав
вважати, що розрахунок суми бюджетного
відшкодування було зроблено з
порушенням норм податкового
законодавства, податковий орган має
право протягом такого ж строку
провести позапланову виїзну перевірку
(документальну) платника для
визначення достовірності нарахування
такого бюджетного відшкодування.

За висновками контролюючого
органу, заявлена сума бюджетного
відшкодування зменшена на неотримання
заяв зі скаргами на постачальників з
доданими до неї копіями товарних чеків
або інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку
внаслідок придбання таких товарів
(послуг).

Вищенаведені норми не ставлять у
залежність право платника податку на
бюджетне відшкодування від фактичної
сплати сум податку на додану вартість
до бюджету іншим платником податку -
постачальником товару, якщо цей
платник (покупець) сплатив податок в
ціні придбаних товарів (послуг), а
реальність поставок в судовому процесі
не спростована.

Сума бюджетного відшкодування з
боку позивача визначено правомірно, на
підставі податкових накладних,
оформлених відповідно до вимог діючого
законодавства на підставі договорів
постачання та купівлі-продажу.

Відносини позивача з
контрагентом з приводу правочинів, на
підставі яких заявлено відшкодування з
бюджету податку на додану вартість,
підтверджено у письмовими доказами у
повному обсязі.

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
повно та всебічно, оцінивши фактичні
обставини справи, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
дійшов вірного висновку, що позивач мав
право на декларування податкового
кредиту з податку на додану вартість в
тому місяці, коли виникла подія,
визначена пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону, - або
сплата коштів постачальнику, або
отримання податкової накладної, яка
свідчить про придбання товарів (робіт,
послуг).

А тому позивачем правомірно
задекларовано податковий кредит з
податку на додану вартість в тому
періоді, коли ним отримано податкові
накладні від постачальників.

Враховуючи це, доводи касаційної
скарги не спростовують правильність
висновку суду про наявність у позивача
права на отримання бюджетного
відшкодування.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Одесі на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 18.11.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14.07.2011 у
справі № 2а-12832/09/1570 слід відхилити, а
судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221 ,223 ,230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Одесі відхилити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 18.11.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14.07.2011 у
справі № 2а-12832/09/1570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко