Справа № 2а-2251/11
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 червня 2014 року Справа № 74533/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Франківського відділу
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради на постанову
Франківського районного суду м. Львова
від 26.12.2011 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до Франківського відділу
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради про стягнення
недоплаченої суми разової щорічної
грошової допомоги як учаснику війни,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Франківського
відділу соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради про стягнення
недоплаченої суми разової щорічної
грошової допомоги як учаснику війни.

Позивач посилався на те, що він як
учасник війни має право на отримання
разової щорічної допомоги до 5 травня у
розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком згідно з ст. 14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту». Однак,
відповідач в 2011 році роках виплатив
таку допомогу в меншому розмірі ніж
передбачено чинним законодавством.

Позивач просив зобов'язати
Франківського відділу соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради
виплатити на його користь разову
щорічну грошову допомогу до 5 травня за
2011 рік в розмірі трьох мінімальних
пенсій за віком.

Постановою Франківського районного
суду м. Львова від 26.12.2011 року, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження, позов задоволено.

Зобов'язано Франківський відділ
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради виплатити ОСОБА_1 щорічну
разову грошову допомогу до 5 травня як
учаснику бойових дій за 2011 рік у
розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком відповідно до ч.5 ст. 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком визначеної ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», з врахуванням
виплачених сум.

Постанову Франківського районного
суду м. Львова від 26.12.2011 року оскаржив
Франківський відділ соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради,
подавши на неї апеляційну скаргу.

Апелянт вважає, що постанова суду
першої інстанції є незаконною та
необґрунтованою, оскільки судом не
з'ясовані всі обставини, що мають
значення для вирішення справи,
висновки суду не відповідають
обставинам справи. Разова грошова
допомога до 5 травня була виплачена
позивачу відповідно до чинного
законодавства та в розмірах
встановлених Кабінетом Міністрів
України, зокрема згідно постанови КМУ
№ 341 від 4.04.2011 року «Про розміри разової
грошової допомоги, що виплачується в 2011
році відповідно до Законів України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань».

Апелянт просить скасувати постанову
Франківського районного суду м. Львова
від 26.12.2011 року та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову.

Оскільки, клопотань від осіб, які
беруть участь у справі, про розгляд
справи за їх участю не поступило, тому,
суд апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду
даної справи.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід задовольнити
частково з таких підстав.

Колегія суддів встановила, що позивач
ОСОБА_1 є учасником війни відповідно до
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», що підтверджується
відповідним посвідченням (а.с.4).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1 має право як учасник бойових дій
щорічно до 5-ого травня отримувати
грошову допомогу відповідно до ст. 12
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту». Розмір отриманої позивачем у
2011 році разової грошової допомоги до
5-ого травня не відповідає вимогам
зазначеного Закону.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції
частково з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», щорічно до 5
травня учасникам війни, нагородженим
орденами і медалями колишнього СРСР за
самовіддану працю та бездоганну
військову службу в тилу в роки Великої
Вітчизняної війни, виплачується разова
грошова допомога у розмірі чотирьох
мінімальних пенсій за віком, іншим
учасникам війни - у розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»,
фінансування витрат, пов'язаних з
введенням в дію цього Закону,
здійснюється за рахунок коштів
державного та місцевого бюджетів.

Законом України від 19.06.2003 р. N968-IV Закон
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
доповнено ст. 171 відповідно до ч. 4 якої,
особи, які не отримали разової грошової
допомоги до 5 травня, мають право
звернутися за нею та отримати її до 30
вересня відповідного року, в якому
здійснюється виплата допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції
України, виключно Законом про
Державний бюджет України визначаються
видатки на загальносуспільні потреби,
розмір і цільове спрямування цих
видатків. За цим конституційним
приписом у разі якщо застосування
пільг, компенсацій та гарантій для
певних категорій громадян, у тому числі
виплата грошової допомоги для
учасників бойових дій, потребує
фінансування за рахунок коштів
Державного бюджету України, його
обсяги не можуть визначатися будь-яким
іншим законом, крім закону про
Державний бюджет України.

Відповідно до ст. 22 Конституції
України, права і свободи людини і
громадянина, закріплені Конституцією,
не є вичерпними. Конституційні права і
свободи гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Законом України «Про Державний бюджет
на 2004 рік», Законом України «Про
Державний бюджет на 2007 рік» та Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»
обмежувалась дія статей 12, 13, 14 та 15
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».

Рішеннями Конституційного Суду
України від 1.12.2004 N20-рп/2004, від 9.07.2007 року
N6-рп/2007 і від 22.05.2008 року N10-рп/2008
визнавались неконституційними
положення Законів України «Про
Державний бюджет України на 2004, 2007 і 2008
роки», якими зупинялись на ці роки дія
статей 12, 13, 14 та 15 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Як видно з матеріалів справи, позивачу
ОСОБА_1 одноразову щорічну грошову
допомогу до 5 травня як учаснику війни
за 2011 рік виплачено відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
№ 341 від 4.04.2011 року «Про розміри разової
грошової допомоги, що виплачується в 2011
році відповідно до Законів України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань» в розмірі
120 грн.

Оскільки норми Законів, якими
обмежувалась дія ст. 14 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» визнані
неконституційними і втратили свою
чинність, то у 2011 році ст. 14 цього Закону
діяла у редакції відповідно до якої,
щорічно до 5 травня учасникам війни,
нагородженим орденами і медалями
колишнього СРСР за самовіддану працю
та бездоганну військову службу в тилу в
роки Великої Вітчизняної війни,
виплачується разова грошова допомога у
розмірі чотирьох мінімальних пенсій за
віком, іншим учасникам війни - у розмірі
трьох мінімальних пенсій за віком.

За таких обставин, позовні вимоги
ОСОБА_1 щодо виплати щорічної разової
грошової допомоги як учаснику війни за
2011 рік в розмірі трьох мінімальних
пенсій за віком є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір,
прийшов до помилкового висновку,
встановивши, що ОСОБА_1 є учасником
бойових дій, оскільки з позовної заяви,
з посвідчення позивача, з заперечень
відповідача видно, що ОСОБА_1 є
учасником війни та має право на
отримання одноразової щорічної
допомоги до 5 травня у розмірі 3-х
мінімальних пенсій за віком згідно ст.14
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», а не ч. 5 ст. 12
Закону, як помилково вирішено судом
першої інстанції.

При нарахуванні та виплаті щорічної
одноразової грошової допомоги слід
виходити із розміру мінімальної пенсії
за віком встановленої ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
відповідно до якої. мінімальний розмір
пенсії за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. Положення ч.3 ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

За таких обставин, постанова суду
першої інстанції прийнята з порушенням
норм процесуального права та
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи та є
підставою для скасування
оскаржуваного рішення та прийняття
нової постанови про задоволення
позовних вимог з наведених вище
підстав.

Керуючись ст. 195, ст. 197, ст. 198, ст. 202 ст. 205,
ст. 207, ст. 254 КАС України, апеляційний
суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Франківського
відділу соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради задовольнити
частково.

Постанову Франківського районного
суду м. Львова від 26.12.2011 року по справі
№ 2а-2251/11 скасувати та прийняти нову
постанову, якою позов задовольнити.

Визнати дії Франківського відділу
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради щодо ненарахування і
невиплати ОСОБА_1 щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня згідно
ст.14 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» в розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком
встановленої ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за 2011 рік неправомірними.

Зобов'язати Франківський відділ
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради нарахувати і виплатити
ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу
до 5 травня згідно ст.14 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» в розмірі
трьох мінімальних пенсій за віком,
встановленої ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», за 2011 рік, з врахуванням
виплачених сум.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М. Старунський