Справа № 591/8741/13-а
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 р. Справа № 591/8741/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Тацій Л.В. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання
Павленко А.В.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2,
Виконавчого комітету Сумської міської
ради на постанову Зарічного районного
суду м. Суми від 19.02.2014р. по справі
№ 591/8741/13-а та додаткову постанову
Зарічного районного суду м. Суми від
20.03.2014 року

за позовом ОСОБА_2

до Виконавчого комітету Сумської
міської ради третя особа
Комунальне підприємство "Сумижитло"

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (надалі по тексту позивач)
звернувся до суду з позовом до
Виконавчого комітету Сумської міської
ради (надалі по тексту відповідач),
третя особа- Комунальне підприємство
"Сумижитло" Сумської міської ради, в
якому, після уточнення позову, просив
суд:

- визнати рішення Виконавчого комітету
Сумської міської ради від 27.09.2013 року №
476 в частині встановлення тарифів на
послуги з утримання будінків і споруд
та прибудинкової території стосовно
житлового будинку по АДРЕСА_1
протиправним, незаконним та його
скасувати;

-стягнути з відповідача на користь
позивача оплачений судовий збір у
розмірі 34 грн.41 коп.

Постановою Зарічного районного суду м.
Суми від 19.02.2014 року позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано протиправним рішення
Виконавчого комітету Сумської міської
ради від 27.09.2013 року № 476 в частині
встановлення тарифів на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкової території стосовно
житлового будинку по АДРЕСА_1.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Додатковою постановою Зарічного
районного суду м. Суми від 20.03.2014 року
стягнуто з Виконавчого комітету
Сумської міської ради на користь
ОСОБА_2 34,41 грн. судового збору.

Відповідач, не погодившись з рішеннями
суду першої інстанції, подав
апеляційні скарги, в яких, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, просить суд
апеляційної інстанції постанову
Зарічного районного суду м. Суми від
19.02.2014 року та додаткову постанову
Зарічного районного суду м. Суми від
20.03.2014 року скасувати та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог відмовити.

Позивач, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, просить суд
апеляційної інстанції змінити
постанову Зарічного районного суду м.
Суми від 19.02.2014 року в частині відмови у
задоволенні позовних вимог та визнати
рішення відповідача від 27.09.2013 року № 476
в оскаржуваній частині незаконним та
скасувати його, стягнути з відповідача
судовий збір у розмірі 70, 95 грн.

Також, позивач подав письмові
заперечення на апеляційні скарги
відповідача, в яких просить апеляційні
скарги Виконавчого комітету Сумської
міської ради залишити без задоволення,
постанову Зарічного районного суду м.
Суми від 19.02.2014 року змінити, а
додаткову постанову Зарічного
районного суду м. Суми від 20.03.2014 року
залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційних скарг, заслухавши
пояснення представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
вимоги апеляційних скарг підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Виконавчого комітету
Сумської міської ради № 476 від 27.09.2013
року "Про тимчасові тарифи на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій Комунального
підприємства "Сумижитло" Сумської
міської ради" встановлено тимчасові
тарифи терміном до 31.12.2013 року на
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій, які
надаються КП "Сумижитло" Сумської
міської ради згідно з додатками 1-1226 в
т.ч. по будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з
протиправності оскаржуваного рішення
в оскаржуваній частині.

Колегія суддів частково погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.2 КАС України основним
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними управлінських функцій
на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.

Згідно вимог частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди зобов'язані перевірити оскаржені
рішення, дії на предмет того, чи
прийняті (вчинені) вони на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо;
добросовісно; розсудливо, з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів осіб і
цілями, на яке спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно.

Отже, під час розгляду спорів щодо
оскарження рішень суб'єктів владних
повноважень, суд зобов'язаний
незалежно від підстав, наведених у
позові, перевіряти оскаржувані рішення
на їх відповідність усім зазначеним
вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Виконавчого комітету
Сумської міської ради № 476 від 27.09.2013
року "Про тимчасові тарифи на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій Комунального
підприємства "Сумижитло" Сумської
міської ради" встановлено тимчасові
тарифи терміном до 31.12.2013 року на
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій, які
надаються КП "Сумижитло" Сумської
міської ради в т.ч. по будинку за
адресою: АДРЕСА_1.

Додатком 248 до вказаного рішення
встановлено тарифи на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій КП "Сумижитло"
по АДРЕСА_1.

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки визначає Закон України «Про
житлово-комунальні послуги».

Послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій відповідно
до статті 13 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» є
житлово-комунальними послугами.

Відповідно до статті 28 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні
» до відання виконавчих органів
міських рад належать повноваження щодо
встановлення в порядку і межах,
визначених законодавством, тарифів на
побутові, комунальні (крім тарифів на
теплову енергію, централізоване
водопостачання та водовідведення, які
встановлюються національною комісією,
що здійснює регулювання у сфері
комунальних послуг), транспортні та
інші послуги. При цьому положення
частини шостої статті 59
вищезазначеного Закону передбачають,
що виконавчі комітети міських рад
приймають рішення у межах своїх
повноважень.

Згідно з пунктом 2 частини першої
статті 7 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» до
повноважень органів місцевого
самоврядування у сфері
житлово-комунальних послуг
відноситься встановлення цін/тарифів
на житлово-комунальні послуги
відповідно до Закону.

Тобто, органами, уповноваженими
здійснювати встановлення тарифів на
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій, є органи
місцевого самоврядування, які і
встановлюють ціни/тарифи на ці послуги.

Згідно з ч.3 ст. 31 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» органи
місцевого самоврядування встановлюють
тарифи на житлово-комунальні послуги в
розмірі не нижче економічно
обгрунтованих витрат на їх виробництво
(надання).

Механізм формування тарифів на послуги
з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій визначає
Порядок формування тарифів на послуги
з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 1 червня 2011 року № 869 (далі -Порядок
формування тарифів ).

Тариф на послугу з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій - це
вартість надання таких послуг,
розрахована на основі економічно
обґрунтованих планових і нормативних
витрат з урахуванням планового
прибутку та податку на додану вартість.

Положення частин другої статті 31
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» передбачають, що
виконавці/виробники здійснюють
розрахунки економічно обґрунтованих
витрат на виробництво (надання)
житлово-комунальних послуг і подають
їх органам, уповноваженим здійснювати
встановлення тарифів.

Відповідно до п. 32 вказаного Порядку
висновок щодо розрахунків економічно
обгрунтованих планових витрат,
пов"язаних з наданням послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, надається
Держцінінспекцією у порядку,
затвердженому Мінекономрозвитку.

З аналізу вказаного законодавства
вбачається, що прийняттю органом
місцевого самоврядування рішення про
встановлення тарифів на послуги
передує наявність розрахунків
економічно обгрунтованих витрат на
надання таких послуг. Висновок щодо
розрахунків економічно обгрунтованих
планових витрат, пов"язаних з наданням
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, надається
Держцінінспекцією.

Відповідно до ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не виконано обов"язок та
не надано доказів наявності на час
встановлення оскаржуваним рішенням
тарифів на послуги розрахунків
економічно обгрунтованих витрат у
відповідності до встановленого тарифу
на послуги та висновків Держцінспекції
України щодо їх економічної
обгрунтованості.

Посилання відповідача на те, що
затвердити тарифи з урахуванням
висновку Держцінспекції України було
неможливим, оскільки згідно наданої на
звернення виконавчого комітету
Сумської міської ради до Державної
інспекції України з контролю за цінами
відповіді Держцінспекція висновок
стосовно економічної обгрунтованості
планових витрат під час формування
тарифів суб"єктам господарювання не
надає, оскільки Порядок, яким
передбачено механізм надання
Держцінспекцією України відповідних
висновків Мінекономрозвитку не
затверджено, колегія суддів вважає
необгрунтованим, оскільки обов"язок
щодо встановлення тарифів на послуги
на підставі висновку Держцінспекції є
законодавчо встановленим.

Крім того, відповідно до п. 2 Порядку
формування тарифів тариф на послуги
розраховується окремо за кожним
будинком залежно від запланованих
кількісних показників послуг, що
фактично повинні надаватися для
забезпечення належного
санітарно-гігієнічного,
протипожежного, технічного стану
будинків і споруд та прибудинкових
територій з урахуванням переліку
послуг згідно з додатком до цього
Порядку.

Згідно п. 25 вказаного Порядку вартість
інших послуг (утримання служб
консьєржів, вбудованих паркінгів,
установлення і утримання пристроїв
замково-переговорного зв'язку тощо)
сплачується понад розмір плати за
послуги на підставі договорів,
укладених між власниками житлових
будинків (гуртожитків), власниками
(наймачами) квартир (житлових приміщень
у гуртожитку), власниками нежитлових
приміщень у житловому будинку
(гуртожитку) та відповідними
надавачами послуг.

Отже, з аналізу вказаної норми
випливає, що вартість інших послуг
(тобто, не передбачені Переліком
послуг) сплачується понад розмір плати
за послуги з утримання будинків та
прибудинкових територій, таким чином
не включається до складу тарифу на
вказані послуги.

Між тим, відповідачем всупереч вимогам
пункту 25 вказаного Порядку до тарифів
на послуги включено витрати на послуги,
які не передбачені Переліком послуг,
зокрема, "спилювання дерев".

Також, колегія суддів зазначає, що
вихідні дані щодо технічного стану
спірного житлового будинку, зазначені
у розрахунку Тарифів на послуги, а
саме: загальна площа житлової частини,
площа прибудинкової території,
загальна площа сходин, площа підвалів
тощо, документально не підтверджені,
виходячи з наступного.

Так, з додатку 248 до рішення виконавчого
комітету від 27.09.2013 № 476 "Тариф на
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій КП
"Сумижитло" СМР" вбачається, що тарифи
встановлені на підставі розрахункових
матеріалів, наданих КП "Сумижитло" СМР.

Згідно Інструкції про порядок
проведення технічної інвентаризації
об'єктів нерухомого майна,
затвердженої наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 24 травня
2001 року N 127, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 10 липня
2001 р. за N 582/5773 до об'єктів, що підлягають
технічній інвентаризації, належать,
зокрема, багатоквартирні житлові
будинки.

Технічній інвентаризації підлягають
будинки, включаючи прибудови та
надбудови, громадські та виробничі
будинки, господарські будівлі та
споруди, а також вбудовані та окремо
розташовані захисні споруди.

Під час інвентаризації повинні бути
обстежені основні конструктивні
елементи будинків: фундаменти, стіни,
перегородки, надпідвальні,
міжповерхові та горищні перекриття,
підлога, вікна, двері, покрівля;
внутрішнє і зовнішнє опорядження;
системи опалення та вентиляції,
водопровідно-каналізаційне
обладнання, газове і
електрообладнання, ліфти,
сміттєпроводи тощо

Технічна інвентаризація об'єктів
нерухомого майна проводиться
суб'єктами господарювання, у складі
яких працюють один або більше
виконавців робіт з технічної
інвентаризації, які пройшли професійну
атестацію у Мінрегіоні України.

На підставі матеріалів технічної
інвентаризації складаються
інвентаризаційні справи (додаток 1) та
технічні паспорти (додатки 2 - 8, 18), які
скріплюються підписом керівника та
печаткою суб'єкта господарювання, а
також підписом виконавця робіт із
зазначенням серії та номера
кваліфікаційного сертифіката та його
печаткою.

Інвентаризаційна справа формується і
ведеться на кожен об'єкт нерухомого
майна на весь час його існування та
зберігається в органі державної
реєстрації прав за місцезнаходженням
такого об'єкта.

Тобто, технічний стан житлового
будинку визначається технічним
паспортом житлового будинку, а не
розрахунковими матеріалами, на
підставі яких визначено тарифи КП
"Сумижило" СМР.

Крім того, з розрахунку тарифу на
послуги з утримання будинків, споруд та
прибудинкових територій вбачається, що
кількість квартир в спірному будинку
складає 40 квартир. Їх загальна площа
складає 1806,90 м. кв.

Між тим, як вбачається з технічного
паспорту на спірний будинок (а.с.78)
число квартир складає-40, проте їх
загальна площа становить 1193,0 м.кв.

Отже, вихідні дані технічного стану
спірного будинку, які задіяні в
розрахунку тарифу на послуги не
співпадають з вихідними даними,
визначеними технічним паспортом на
спірний житловий будинок.

Посилання третьої особи в письмових
запереченнях на позов на те, що дані,
зазначені в технічному паспорті (а.с.79)
є застарілими, колегія суддів вважає
необгрунтованими, оскільки матеріали
справи не містять іншого технічного
паспорту на будинок АДРЕСА_1.

Колегія суддів також вважає
непідтвердженими документально
вихідні дані щодо прибудинкової
території будинку АДРЕСА_1, виходячи з
наступного.

Статтею 42 Земельного кодексу України
встановлено, що розміри та
конфігурація земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначаються на підставі відповідної
землевпорядної документації.

Проте, як свідчать матеріали справи,
містобудівна та землевпорядна
документація щодо детального плану
території спірного будинку, розміри та
конфігурація якої повинна
враховуватися при розрахунку тарифів
на послуги, на момент прийняття рішення
№ 476 знаходилась в стадії розробки,
тобто на час встановлення тарифів на
послуги "прибирання прибудинкової
території" були відсутні.

Також, до переліку тарифів по оплаті
послуг включено «поливання дворів і
газонів». Між тим, доказів наявності на
прибудинковій території пристроїв
поливання, технічної можливості обліку
використаної при цьому води та
укладання відповідного договору із КП
«Міськводоканал» відповідачем не
надано, тобто відповідачем не надано
доказів в підтвердження
обгрунтованого включення до переліку
послуг «поливання дворів і газонів».

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
приймаючи рішення № 476 від 27.09.2013 року
"Про тимчасові тарифи на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій Комунального
підприємства "Сумижитло" Сумської
міської ради" по будинку за адресою:
АДРЕСА_1 відповідач діяв
необгрунтовано, тобто без урахування
всіх обставин, що мають значення для
правильного прийняття рішення, не на
підставі чинного законодавства
України.

Відповідно до ст. 171 КАС України суд
може визнати нормативно-правовий акт
незаконним чи таким, що не відповідає
правовому акту вищої юридичної сили,
повністю або в окремій його частині.

Резолютивна частина постанови суду про
визнання нормативно-правового акта
незаконним або таким, що не відповідає
правовому акту вищої юридичної сили, і
про визнання його нечинним невідкладно
публікується відповідачем у виданні, в
якому його було офіційно оприлюднено,
після набрання постановою законної
сили.

З аналізу наведеної норми слідує, що у
разі невідповідності
нормативно-правового акту приписам
закону нормативно-правовий акт
визнається незаконним або таким, що не
відповідає правовому акту вищої
юридичної сили, та нечинним.

Таким чином, суд першої інстанції
порушив приписи процесуального права
та прийшов до помилкових висновків про
визнання оскаржуваного рішення
протиправним.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, про визнання рішення № 476
від 27.09.2013 року "Про тимчасові тарифи на
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій
Комунального підприємства "Сумижитло"
Сумської міської ради" по будинку за
адресою: АДРЕСА_1 незаконним та
нечинним та не вбачає підстав для
задоволення позову в частині
скасування та визнання протиправним
вказаного рішення в оспорюваній
частині.

Приймаючи додаткову постанову суд
першої інстанції виходив з того, що з
що всі витрати понесені позивачем зі
сплати судового збору підлягають
стягненню.

Колегія суддів частково погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного

Відповідно до ст. 87 КАС України судові
витрати складаються із судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Частиною другою статті 94 КАС України
якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог.

Як вбачається з матеріалів справи
позов ОСОБА_2 до Виконавчого комітету
Сумської міської ради, третя особа-
Комунальне підприємство "Сумижитло"
Сумської міської ради задоволений
лише в частині визнання оспорюваного
рішення незаконним, а в задоволенні
іншої частини вимог відмовлено .

Таким чином, на користь позивача
належить стягнути половину понесених
витрат відповідно до задоволених вимог
у сумі 17, 21 грн.

При подачі позову до суду першої
інстанції та до суду апеляційної
інстанції ОСОБА_2 сплачувався судовий
збір у загальному розмірі 70.95 грн.

Враховуючи часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 судом
апеляційної інстанції колегія суддів
приходить до висновку про присудження
позивачу судових витрат відповідно до
часткового задоволення позовних вимог,
а саме стягнення з бюджету на користь
позивача 35,34 грн.

За таких обставин, через порушення
судом першої інстанції приписів
матеріального права при прийнятті
постанови Зарічного районного суду м.
Суми від 19.02.2014 року та додаткової
постанови Зарічного районного суду м.
Суми від 20.03.2014 року , що призвело до
неправильного вирішення справи,
постанова Зарічного районного суду м.
Суми від 19.02.2014 року та додаткова
постанова Зарічного районного суду м.
Суми від 20.03.2014 року підлягають
скасуванню з прийняттям нової
постанови про часткове задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п.
4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу Виконавчого
комітету Сумської міської ради
задовольнити частково.

Додаткову постанову Зарічного
районного суду м. Суми від 20.03.2014 року
скасувати.

Постанову Зарічного районного суду м.
Суми від 19.02.2014р. по справі №
591/8741/13-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати незаконним та нечинним рішення
Виконавчого комітету Сумської міської
ради від 27.09.2013 року № 476 в частині
встановлення тарифів на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій стосовно
житлового будинку по АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позову
ОСОБА_2 відмовити.

Зобов'язати Виконавчий комітет
Сумської міської ради невідкладно
опублікувати резолютивну частину
постанови Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13.05.2014 року
у виданні, в якому офіційно було
оприлюднено рішення Виконавчого
комітету Сумської міської ради від
27.09.2013 року № 476.

Стягнути з Державного бюджету на
користь ОСОБА_2 судові витрати у
розмірі 35,34 грн.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Макаренко
Я.М.Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В.
Подобайло З.Г. Повний текст постанови
виготовлений 19.05.2014 р.