Справа № 2а-4172/11
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" червня 2014 р. м. Київ
К/800/29640/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівВасильченко Н.
В., Черпіцької Л. Т.,розглянувши в
порядку письмового провадження
касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 19 березня
2013 року у справі за позовом Жовтневого
районного центру зайнятості м.
Дніпропетровська до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості,

встановив:

Жовтневий районний центр зайнятості м.
Дніпропетровська звернувся з позовом
до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості.

Постановою Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 30 січня 2012 року
позов задоволено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 19 березня 2013 року скасовано рішення
суду першої інстанції, прийнято нове
рішення про задоволення позову.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанцій, відповідач
звернувся з касаційною скаргою, в якій
просив його скасувати та закрити
провадження у справі.

В запереченнях позивач просив залишити
скаргу без задоволення, а рішення
апеляційного суду - без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що скарга не підлягає
задоволенню.

Судами встановлено, що з 10 січня 2011 року
по 24 березня 2011 року відповідач
перебував на обліку в Жовтневому
районному центрі зайнятості м.
Дніпропетровська як безробітний
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

24 березня 2011 року Жовтневим районним
центром зайнятості м. Дніпропетровська
відповідач працевлаштований до ТОВ
«Подія Евент» шляхом надання дотацій
роботодавцю по створенню додаткових
робочих місць у розмірі 5 303 грн 23 коп.

Посилаючись на те, що відповідач не
повідомив центр зайнятості про
обставину щодо свого працевлаштування
в період перебування на обліку як
безробітний, позивач заявив
адміністративний позов.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, щодо обґрунтованості
заявленого позову, оскільки
відповідачем не виконано свого
обов'язку про повідомлення позивача
щодо факту свого самостійного
працевлаштування.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів.

Відповідно до статті 6 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» право на матеріальне
забезпечення на випадок безробіття та
соціальні послуги мають, зокрема,
застраховані та незастраховані особи,
які вперше шукають роботу, інші
незастраховані особи у разі їх
реєстрації в установленому порядку як
безробітних.

Статтею 7 цього Закону передбачено види
забезпечення та соціальні послуги, до
яких, зокрема, відноситься пошук
підходящої роботи та сприяння у
працевлаштуванні, у тому числі шляхом
надання роботодавцю дотації на
створення додаткових робочих місць для
працевлаштування безробітних.

Пунктом 20 Порядку реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, які шукають роботу, і
безробітних, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 219 від 14
лютого 2007 року, громадяни,
зареєстровані як такі, що шукають
роботу, та безробітні, знімаються з
обліку, зокрема, з дня
працевлаштування, в тому числі на
сезонні або загальнодержавні
оплачувані громадські роботи,
державної реєстрації фізичної особи -
підприємця, укладення
цивільно-правового договору, предметом
якого є діяльність, спрямована на
виконання власними силами робіт,
надання послуг.

Частиною 2 статті 16 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» та п. 5 вказаного Порядку
визначено, що кошти Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття використовуються
на виплату забезпечення та надання
соціальних послуг. Дотація надається в
межах коштів Фонду, передбачених
бюджетом та кошторисами на цю мету.

Згідно із ч. 1 ст. 30 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» фондом може надаватися
дотація роботодавцям для
працевлаштування безробітних, у тому
числі молоді на перше робоче місце у
розмірі витрат на заробітну плату
прийнятих за направленням державної
служби зайнятості осіб (але не вище за
середній рівень у галузях національної
економіки відповідної області) в
розрахунку на рік.

Положеннями статті 36 цього Закону
встановлено, що застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. Сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Системний аналіз наведених норм дає
підстави дійти висновку, що умовою
отримання соціальної послуги у вигляді
дотації на створення додаткового
робочого місця є перебування особи на
обліку в центрі зайнятості як
безробітної. При цьому особа, яка має
статус безробітної, у випадку свого
самостійного працевлаштування повинна
повідомити про дану обставину
відповідний центр зайнятості, оскільки
працевлаштування особи зумовлює
припинення її статусу безробітної та
унеможливлює її працевлаштування
центром зайнятості шляхом надання
зазначеної дотації. У випадку
неповідомлення про факт свого
самостійного працевлаштування, особа
повинна повернути центру зайнятості
кошти, виплачені в якості дотації на
створення для такої особи додаткового
робочого місця.

Між тим після отримання інформації від
податкового органу Лівобережним
районним центром зайнятості м.
Дніпропетровська позивачем проведено
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», за результатами
якого складено Акт № 88 від 28 вересня 2011
року. За наслідками перевірки
встановлено, що відповідач з 01 березня
2011 року по 31 березня 2011 року працював в
філії «Партнер» ТОВ
«Винзавод «Південні вікна».

Таким чином колегія суддів дійшла
висновку, що судами вірно встановлено
невиконання відповідачем, який
перебував на обліку в позивача як
безробітній, свого обов'язку
повідомити про факт свого
працевлаштування, в результаті чого
відповідач безпідставно
працевлаштований позивачем шляхом
надання дотації в сумі 5 303 грн 23 коп. для
створення додаткового робочого місця.

Доводи касаційної скарги не
спростовують правильних висновків
судів попередніх інстанцій, оскільки
сплата коштів підприємству в якості
дотації самим підприємством не
оспорюється, а тому посилання
відповідача на те, що судами не
провірений факт безпосередньої сплати
цих коштів, є безпідставними та
необґрунтованими.

З огляду на вищевикладене, при розгляді
справи судами правильно застосовані
норми матеріального та процесуального
права, тому підстави для скасування
законних і обґрунтованих судових
рішень колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 19 березня
2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: