Справа № 813/1655/14
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2014 року 10 год. 17 хв.
Справа № 813/1655/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого судді - Сакалоша В.М.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача - ОСОБА_1,
представника третьої особи 1 - Бобер
розглянувши у м. Львові у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом ОСОБА_3 до Головного
управління Держземагентства у
Львівській області, за участю третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору - Годовицько-
Басівської сільської ради
Пустомитівського району Львівській
області, Пустомитівської районної
державної адміністрації Львівської
області, Прокуратури Пустомитівського
району Львівської області про
визнання протиправними дій, скасування
рішення та зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н
о в и в :

На розгляд Львівського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява ОСОБА_3 до Головного
управління Держземагентства у
Львівській області, за участю третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору - Годовицько-
Басівської сільської ради
Пустомитівського району Львівській
області, Пустомитівської районної
державної адміністрації Львівської
області, Прокуратури Пустомитівського
району Львівської області про
визнання протиправними дій, скасування
рішення та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 28.02.2014 року
відкрито провадження у справі. В
судовому засіданні 10.06.2014 року
відповідно до вимог ч.3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач, покликається на те, що відмова
відповідача у наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства площею 0,15 га на території
Годовицько-Басівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області, оформлена листом від 30.08.2013
року № 01-16/4-5206, є протиправною, оскільки
відсутні підстави відмови, передбачені
ч.7 статті 118 Земельного кодексу
України, а розпорядження, яким
вмотивовано згадану відмову скасовано
у судовому порядку.

Відповідач у справі заперечень на
позов не надав, проте звернувся до суду
з клопотанням від 24.03.2014 року вх. № 10329 у
якому просив суд надати час для
примирення сторін. У клопотанні
зазначив, що у зв'язку з тим, що на
момент судового розгляду даної справи
Розпорядження Пустомитівської
районної державної адміністрації від
02.03.2010 року № 124 "Про надання дозволу на
розробку проекту відведення земельних
ділянок у власність для ведення
особистого селянського господарства
на території Годовицько-Басівської
сільської ради за межами населеного
пункту є нечинним, позивач має право
повторно звернутись до Головного
управління Держземагенства у
Львівській області з відповідним
клопотанням.

Оскільки позивач наполягав на судовому
розгляді даної справи, судом
вищевказане клопотання відповідача
задоволено не було.

Представник третьої особи -
Годовицько-Басівської сільської ради в
ході судового розгляду справи надала
обґрунтування до адміністративного
позову, у якому зазначила, що дії
відповідача щодо відмови у наданні
дозволу ОСОБА_3 на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства площею 0,15 га
на території Годовицько-Басівської
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області вчинені
всупереч вимогам ст. 118 Земельного
кодексу України, а відтак є
протиправними. Позовні вимоги
підтримала та просила задовольнити
позов в повному обсязі.

Треті особи - Пустомитівська районна
державна адміністрація Львівської
області та Прокуратура
Пустомитівського району Львівської
області явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечили. Суд вжив всі залежні від
нього заходи для їх повідомлення
належним чином про час і місце розгляду
судової справи за їх участю, а тому
вважає за можливе розглянути справу
без участі Пустомитівської районної
державної адміністрації Львівської
області та Прокуратури
Пустомитівського району Львівської
області відповідно до положень ст.128
КАС України.

Розглянувши і дослідивши подані
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив наступні факти та відповідні
їм правовідносини.

08 серпня 2013 року позивач звернувся до
Головного управління Держземагенства
у Львівській області з клопотанням про
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність орієнтовною площею
0,15 га для ведення особистого
селянського господарства за рахунок
категорії земель згідно КВЦП з землі
сільськогосподарського призначення
(рілля), яка розташована за адресою
Годовицько-Басівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області за межами населеного пункту.

Управлінням Держземагенства у
Львівській області надано відповідь у
формі листа від 30 серпня 2013 року за №
01-16/4-5206 згідно якого, позивачу
відмовлено у наданні дозволу на
розробку проекту землеустрою про
надання у власність земельної ділянки
на території Годовицько-Басівської
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області за межами
населеного пункту у зв'язку з тим, що
розпорядженням Пустомитівської
районної державної адміністрації від 02
березня 2010 року № 124 "Про надання
дозволу на розробку проекту відведення
земельних ділянок у власність для
ведення особистого селянського
господарства на території
Годовицько-Басівської сільської ради
за межами населеного пункту" надано
дозвіл іншим громадянам на розробку
проекту відведення земельних ділянок у
власність для ведення особистого
селянського господарства на території
Годовицько-Басівської сільської ради
за межами населеного пункту.

Приймаючи рішення, суд виходив з
наступного.

Згідно з ст.22 Земельного кодексу
України (надалі - ЗК України), землями
сільськогосподарського призначення
визнаються землі, надані для
виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського
призначення належать: а)
сільськогосподарські угіддя (рілля,
багаторічні насадження, сіножаті,
пасовища та перелоги); б)
несільськогосподарські угіддя
(господарські шляхи і прогони,
полезахисні лісові смуги та інші
захисні насадження, крім тих, що
віднесені до земель
лісогосподарського призначення, землі
під господарськими будівлями і
дворами, землі під інфраструктурою
оптових ринків сільськогосподарської
продукції, землі тимчасової
консервації тощо).

Землі сільськогосподарського
призначення передаються у власність та
надаються у користування: а) громадянам
- для ведення особистого селянського
господарства, садівництва,
городництва, сінокосіння та випасання
худоби, ведення товарного
сільськогосподарського виробництва; б)
сільськогосподарським підприємствам -
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва; в)
сільськогосподарським
науково-дослідним установам та
навчальним закладам, сільським
професійно-технічним училищам та
загальноосвітнім школам - для
дослідних і навчальних цілей,
пропаганди передового досвіду ведення
сільського господарства; г)
несільськогосподарським
підприємствам, установам та
організаціям, релігійним організаціям
і об'єднанням громадян - для ведення
підсобного сільського господарства; ґ)
оптовим ринкам сільськогосподарської
продукції - для розміщення власної
інфраструктури.

Земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
використовуються відповідно до
розроблених та затверджених в
установленому порядку проектів
землеустрою, що забезпечують
еколого-економічне обґрунтування
сівозміни та впорядкування угідь і
передбачають заходи з охорони земель.
Землі сільськогосподарського
призначення не можуть передаватись у
власність іноземцям, особам без
громадянства, іноземним юридичним
особам та іноземним державам.

Абзацом першим частини сьомої статті 118
ЗК України, в редакції чинній на час
звернення позивача зі згаданим
клопотанням, передбачено, що
відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу, продовжується
у згаданій нормі, може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Дана норма містить вичерпний перелік
підстав для надання відмови у наданні
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки.

Як вбачається зі змісту спірної
відмови Розпорядженням голови
Пустомитівської райдержадміністрації
№ 124 від 02.03.2010 року, надано дозвіл
громадянам на розробку проекту
відведення земельних ділянок у
власність, згідно із додатком, для
ведення особистого селянського
господарства на території
Годовицько-Басівської сільської ради
за межами населеного пункту.

Однак, таке розпорядження не вказує на
наявність хоча б однієї з вичерпного
переліку підстав, передбаченого
абзацом першим частини сьомої статті 118
ЗК України, які б надавали можливість
суб'єкту владних управлінських функцій
відмовляти позивачу у наданні дозволу
на розроблення проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки.

До того ж судом взято до уваги те, що на
розпорядження голови Пустомитівської
районної державної адміністрації № 124
від 02.03.2010 року, на підставі якого
відповідачем було надано вищевказану
відмову, 16.03.2010 року було внесено
протест прокурора Пустомитівського
району Львівської області. За
результатом його розгляду, на підставі
ч.3 ст.21 Закону України "Про прокуратуру"
від 05.11.1991 року № 1789-ХІ1 (в редакції
чинній у 2010 році) Голова
Пустомитівської районної державної
адміністрації задовольнив вимоги
прокурора та 16.03.2010 року своїм
розпорядженням № 172 скасував
Розпорядження голови Пустомитівської
районної державної адміністрації № 124
від 02.03.2010 року.

Вищевказане розпорядження № 172 від
16.03.2010 року було оскаржено до суду. За
результатами розгляду справи у
апеляційній інстанції рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 06.05.2014 року, яким
визнано недійсним розпорядження
голови Пустомитиівської районної
державної адміністрації № 172 від 16.03.2010
року, скасовано, а провадження у справі
закрито.

Судом встановлено, що належну правову
оцінку щодо невідповідності вимогам
закону розпорядження № 124 від 02.03.2010
року, а також розпоряджень
Пустомитівської районної державної
адміністрації № 455 від 06.05.2011 року та
№918 від 21.09.2011 року надано у судовому
порядку.

Зокрема, постанова Львівського
окружного адміністративного суду від
30.09.2011 року у справі № 2а-7817/11/1370,
відповідно до якої було визнано
протиправним та скасовано
розпорядження голови Пустомитівської
районної державної адміністрації № 455
від 06.05.2011 року "Про внесення змін в
додаток до розпорядження Голови
Пустомитівської районної державної
адміністрації від 02.03.2010 року № 124",
залишена в силі ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
22.10.2013 року. А постанова Львівського
окружного адміністративного суду від
07.12.2011 року у справі № 2а-11238/11/1370, якою
визнано протиправним та скасовано
розпорядження голови Пустомитівської
районної державної адміністрації № 918
від 21.09.2011 року "Про затвердження
проекту землеустрою та передачу у
власність земельних ділянок для
ведення особистого селянського
господарства на території
Годовицько-Басівської сільської ради
за межами населеного пункту", залишена
в силі ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
20.03.2013 року.

Відповідно до частин 1, 2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Виходячи зі змісту наведених норм, саме
на відповідача покладається обов'язок
надати суду достатні докази на
обґрунтування правомірності своїх дій
та прийнятих рішень, проте останнім
належних доказів, на підставі яких
можна дійти до висновку, що при наданні
відмови позивачу щодо надання дозволу
на розроблення проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства площею 0,15 га на території
Годовицько-Басівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області, Головне управління
Держземагенства України у Львівській
області діяло правомірно, суду надано
не було.

Таким чином, сукупність вищенаведених,
підтверджених документально та
встановлених обставин дає суду
підстави визнати, що позовні вимоги в
частині визнання протиправними дій
відповідача щодо надання ним згаданої
відмови, є обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

Що стосується вимог про зобов'язання
переглянути клопотання та надати
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, то суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

В частині зобов'язання відповідача
розглянути клопотання про надання
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, то така вимога підлягає
задоволенню як наслідок встановлення
судом обставин протиправності
згаданої відмови.

Інша ж вимога - про зобов'язання надати
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки - задоволенню не підлягає,
оскільки в цьому випадку суд здійснить
втручання у внутрішню діяльність
суб'єкта владних управлінських функцій
та такими своїми діями підмінить його в
супереч конституційному принципу
розподілу влад.

На підставі ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства України
із урахуванням того, що рішення
ухвалене на користь позивача, який не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені ним
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167
Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в:

1. Адміністративний позов
задовольнити частково.

2.Визнати протиправними дії Головного
управління Держземагенства України у
Львівській області щодо відмови ОСОБА_3
у наданні дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 0,15 га для
ведення особистого селянського
господарства на території
Годовицько-Басівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області № 01-16/4-5206 від 30.08.2013 року.

3. Зобов'язати Головне управління
Держземагенства України у Львівській
області розглянути клопотання ОСОБА_3
від 08.08.2013 року.

4. В іншій частині в задоволенні
позову відмовити.

5. Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) 73,08
грн. (сімдесят три гривні вісім
копійок) сплаченого судового збору.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Львівський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Повний текст постанови виготовлений 12
червня 2014 року.

Суддя
Сакалош В.М.