Справа № 826/1519/14
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1519/14
Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 21
березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України у Дніпровському районі м. Києва
про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання вчинити
дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до суду з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва, в якому
просила визнати дії відповідача щодо
ненадання інформації протиправними та
зобов'язати відповідача надати
інформацію за запитом відповідно до
Закону України «Про доступ до
публічної інформації».

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 21.03.2014 р. було
задоволено письмове клопотання
відповідача про заміну неналежної
сторони, та замінено неналежного
відповідача начальника управління
Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва Божок
Людмили Борисівни, що не є суб'єктом
владних повноважень, а лише діє від
імені відповідного суб'єкта владних
повноважень, на належного відповідача -
управління Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва, що саме і
є суб'єктом владних повноважень до
якого можуть бути заявлені позовні
вимоги.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 21
березня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, позивач подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
рішення суду першої інстанції прийняте
з порушенням норм матеріального права.

В засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
перегляду оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, колегія суддів
визнала можливим розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування норм
матеріального та процесуального права
судом першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
25.06.2013 року ОСОБА_2 звернулась до
управління Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва із
запитом на отримання публічної
інформації, в якому просила надати
виписку з розпорядження про
призначення (перерахунок) пенсій з
інформацією про періоди страхового
стажу та заробітної плати (доходу), яка
врахована при розрахунку пенсії
(остання) та просила надати інформацію
про наявність у пенсійній справі
архівної пенсійної справи померлого
батька ОСОБА_4.

Відповідно до поштового повідомлення
про вручення, вказаний запит надійшов
до відповідача 01.07.2013 року.

21.08.2013 року позивач звернулася до
відповідача із повторним запитом на
отримання публічної інформації (далі -
запит № 2), у якому також просила
надати запитувачу відповідні
документи та інформацію, що зазначені в
даному запиті.

Відповідно до поштового повідомлення
про вручення, запит від 21.08.2013 року було
отримано відповідачем 23.08.2013 року.

Посилаючись на ту обставину, що
управлінням Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва на
вказані письмові запити надано
відповіді надано не було, позивач
звернулася з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем було надано відповідь
позивачу на вказані запити в порядку та
на умовах, встановлених Законом
України «Про доступ до публічної
інформації».

Колегія суддів не погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Порядок здійснення та забезпечення
права кожного на доступ до інформації,
що знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом, та інформації,
що становить суспільний інтерес,
визначено Законом України «Про доступ
до публічної інформації».

З матеріалів справи вбачається, що
предметом оскарження в даній справі є
дії відповідача, що полягали в
ненаданні позивачу відповіді на запити
про надання виписку з розпорядження
про призначення (перерахунок) пенсій з
інформацією про періоди страхового
стажу та заробітної плати (доходу), яка
врахована при розрахунку пенсії
(остання) та просила надати інформацію
про наявність у пенсійній справі
архівної пенсійної справи померлого
батька ОСОБА_4.

Відповідач у запереченнях на позовну
заяву зазначає, що управлінням
Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва позивачу
на письмові запити останньої від 25.06.2013
р. та від 21.08.2013 р. було надано відповіді
листами за вих. № 12176/09 від 05.07.2013 р. та №
296/09/17-290 від 27.08.2013 р.

Перевіряючи зазначені посилання
відповідача, колегія суддів виходить з
такого.

Згідно ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 40 Конституції України
передбачено, що усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 113 Конституції
України, Кабінет Міністрів України є
вищим органом у системі органів
виконавчої влади, який у своїй
діяльності керується Конституцією і
законами України, актами Президента
України.

Відносини щодо створення, збирання,
одержання, зберігання, використання,
поширення, охорони, захисту інформації
регулює Закон України «Про
інформацію»від 02.10.1992 року № 2657-ХІІ
(далі -Закон).

Закон встановлює загальні правові
основи одержання, використання,
поширення та зберігання інформації,
закріплює право особи на інформацію в
усіх сферах суспільного і державного
життя України, а також систему
інформації, її джерела, визначає статус
учасників інформаційних відносин,
регулює доступ до інформації та
забезпечує її охорону, захищає особу та
суспільство від неправдивої
інформації.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 9 Закону
всі громадяни України, юридичні особи і
державні органи мають право на
інформацію, що передбачає можливість
вільного одержання, використання,
поширення та зберігання відомостей,
необхідних їм для реалізації ними
своїх прав, свобод і законних
інтересів, здійснення завдань і
функцій. Реалізація права на
інформацію громадянами, юридичними
особами і державою не повинна
порушувати громадські, політичні,
економічні, соціальні, духовні,
екологічні та інші права, свободи і
законні інтереси інших громадян, права
та інтереси юридичних осіб.

Інформаційна діяльність - це
сукупність дій, спрямованих на
задоволення інформаційних потреб
громадян, юридичних осіб і держави (ст.
12 Закону № 2657-ХІІ).

Згідно ч. 3 ст. 32 Закону під
інформаційним запитом (надалі -
запитом) щодо доступу до офіційних
документів у цьому Законі розуміється
звернення з вимогою про надання
можливості ознайомлення з офіційними
документами. Запит може бути
індивідуальним або колективним. Він
подається у письмовій формі.
Громадянин має право звернутися до
державних органів і вимагати надання
будь-якого офіційного документу,
незалежно від того, стосується цей
документ його особисто чи ні, крім
випадків обмеження доступу,
передбачених цим Законом.

Під запитом щодо надання письмової або
усної інформації у цьому Законі
розуміється звернення з вимогою надати
письмову або усну інформацію про
діяльність органів законодавчої,
виконавчої та судової влади України, їх
посадових осіб з окремих питань.
Громадяни України, державні органи,
організації і об'єднання громадян
(надалі - запитувачі) подають запит
відповідному органу законодавчої,
виконавчої та судової влади, його
посадовим особам.

Частинами 5, 6 ст. 32 Закону передбачено,
що у запиті повинно бути зазначено
прізвище, ім'я та по батькові
запитувача, документ, письмова або усна
інформація, що його цікавить, та адреса,
за якою він бажає одержати відповідь.

Органи законодавчої, виконавчої та
судової влади України, їх посадові
особи зобов'язані надавати інформацію,
що стосується їх діяльності, письмово,
усно, по телефону чи використовуючи
публічні виступи своїх посадових осіб.

Відповідно до ст. 33 Закону термін
вивчення запиту на предмет можливості
його задоволення не повинен
перевищувати десяти календарних днів.

Протягом вказаного терміну державна
установа письмово доводить до відома
запитувача, що його запит буде
задоволено або що запитуваний документ
не підлягає наданню для ознайомлення.

Аналогічний термін розгляду
встановлюється і щодо запиту про
надання письмової інформації.

Частиною 1 статті 34 Закону передбачено,
що відмова в задоволенні запиту
доводиться до відома запитувача у
письмовій формі з роз'ясненням порядку
оскарження прийнятого рішення.

У відмові має бути зазначено посадову
особу державної установи, яка
відмовляє у задоволенні запиту; дату
відмови; мотивовану підставу відмови.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач двічі зверталася до
відповідача з інформаційними запитами,
однак, на час звернення позивача до
суду з даним позовом відповідь на
вказаний запит відповідачем не надано.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Аналізуючи зміст вказаних правових
норм і враховуючи те що відповідачем не
надано належних та допустимих доказів
(реєстр поштових відправлень, зворотнє
повідомлення) надання відповіді
позивачу за результатами розгляду її
запитів, колегія суддів приходить до
висновку про наявність підстав для
задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку колегії суддів, відповідачем
не доведено правомірність та
обґрунтованість своїх дій з
урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Суд першої інстанції наведеного не
врахував, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги
відповідачів спростовують висновки
суду першої інстанції та дають
підстави вважати, що судом при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального та права, які регулюють
спірні правовідносини, та
процесуального права.

Згідно пп. 1. 3. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Зважаючи на те, що рішення суду першої
інстанції є незаконним так, як прийняте
з порушення норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, оскаржувану постанову належить
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 11, 160, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС
України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 21 березня 2014 року
скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_2
задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність
управління Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва щодо
ненадання відповідей на запити ОСОБА_2
від 26.05.3023 року та 21.08.2013 року на
отримання публічної інформації.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України у Дніпровському районі м.
Києва надати відповідь на запити
ОСОБА_2 від 26.05.3023 року та 21.08.2013 року на
отримання публічної інформації в
порядку, встановленому Законом України
«Про доступ до публічної інформації».

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо його було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення копій особам,
які беруть участь у справі (ч. 5 статті
254 КАС України). Касаційна скарга на
судові рішення подається
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 цього Кодексу - з дня складення
постанови в повному обсязі (стаття 212
КАС України).

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
І.О. Грибан О.А.
Губська

Головуючий суддя

Парінов А.Б.

Судді:

Грибан І.О.

Губська О.А.