Справа № 2а-40920/09/2070
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 року
м. Київ К/9991/7038/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу

Нововодолазької міжрайонної державної
податкової інспекції в Харківській
області

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 05.11.2009 та
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16.02.2010

у справі №2-а-40920/09/2070

за позовом Торгівельно-комерційного
товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями фірма "Харків-Москва"

до Нововодолазької міжрайонної
державної податкової інспекції в
Харківській області

про визнання податкового
повідомлення-рішення нечинним, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 05.11.2009,
зміненою постановою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16.02.2010, позов задоволено. Скасовано
податкове повідомлення-рішення
Нововодолазької міжрайонної державної
податкової інспекції у Харківській
області №/0 від 28.07.2009.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та прийняття
нового про відмову в позові, з підстав
невірного застосування норм
матеріального права.

Перевіривши під час попереднього
судового засідання повноту
встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в
судових рішеннях, в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Відповідачем проведена позапланова
виїзна документальна перевірка
позивача з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування ПДВ на поточний рахунок
за травень 2009 року, яка виникла за
рахунок від'ємного значення з ПДВ, що
декларувалось у квітні 2009 року, за
результатами якої складено акт від
23.07.2009 №1043/16-0-12/14344275.

За висновками акта перевірки,
підтверджено відображене позивачем у
декларації за травень2009 року бюджетне
відшкодування у сумі 44654 грн. без
врахування інформації щодо отриманих
загальних відомостей про контрагентів.
Порушено пп..7.2.6,
п.7.2,пп..7.4.1,7.4.5,п.7.4,пп..7.5.1,п.7.5,пп..7.7.2.,п.7.7.,
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість», в результаті чого
завищено заявлену суму бюджетного
відшкодування за травень 2009 року в сумі
10394 грн..

На підставі цього акту винесено
податкове повідомлення - рішення №
/0 від 28.07.2009, яким зменшено суму
бюджетного відшкодування (у т.ч.
заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) з ПДВ в розмірі 10394 грн.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у періоді, що
перевірявся позивач був
зареєстрований платником податку на
додану вартість.

Позивачем подано до Нововодолазької
МДПІ податкові декларації з ПДВ за
травень 2009 року разом з розрахунком
суми бюджетного відшкодування та
заявою про повернення суми бюджетного
відшкодування. У рядку 25 декларації за
травень 2009 року зазначена сума, що
підлягає бюджетному відшкодуванню, в
розмірі 55048 грн.. Відповідачем зменшено,
заявлену позивачем, суму бюджетного
відшкодування ПДВ на 10394 грн..

Підставою для задоволення позовних
вимог, стали висновки судів попередніх
інстанцій, з якими погоджується суд
касаційної інстанції, що податковий
орган не заперечував проти реальності
здійснених господарських операцій за
податковими накладними, які заповнені
своєчасно, проте отримані позивачем з
запізненням. Фактичне здійснення
зазначених операцій підтверджується
наданими до суду та долученими до
матеріалів справи копіями податкових
накладних, актів виконаних робіт
(наданих послуг) та платіжними
дорученнями на перерахування коштів в
оплату товарів, робіт, послуг.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті
7 цього Закону датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків, або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до положень підпункту 7.2.6
пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» податкова
накладна є підставою для нарахування
податкового кредиту.

При цьому підпунктом 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 цього Закону визначено, що не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат зі сплати
податку, не підтверджених податковими
накладними.

Відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту. У
разі відмови з боку постачальника
товарів (послуг) надати податкову
накладну або при порушенні ним порядку
її заповнення отримувач таких товарів
(послуг) має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву зі скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум цього податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку
внаслідок придбання таких товарів
(послуг). Отримання такої скарги є
підставою для проведення позапланової
виїзної перевірки такого
постачальника та з'ясування
достовірності й повноти нарахування
ним зобов'язань з цього податку за
такою цивільно-правовою операцією.

Аналіз вищенаведеної норми дає
підстави для висновку, що подання заяви
зі скаргою на постачальника є
виключним правом, а не обов'язком
покупця.

За підтвердження факту придбання
товару в податковому періоді в якому
були виписані податкові накладні, що
податковим органом не заперечується,
однак, які фактично отримані
позивачем пізніше, але в межах строків
встановлених ст.15 Закону України «Про
порядок погашення зобов?язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», судова
колегія погоджується з висновками
судів попередніх інстанцій про
відсутність порушення позивачем вимог
наведених норм законодавства, яке б
позбавляло його права на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що при розгляді
справи судами допущено неправильне
застосування чи порушення норм
матеріального та процесуального права.
При цьому правильними є висновки суду
апеляційної інстанції, що належним
способом захисту порушеного права
позивача є скасування оспорюваного
податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає, що рішення суду апеляційної
інстанції підлягає залишенню без змін,
підстав для його скасування, з мотивів
викладених в касаційній скарзі, не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Нововодолазької
міжрайонної державної податкової
інспекції в Харківській області
відхилити, а постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16.02.2010 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун