Справа № 2-а-4596/11/1503
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-4596/11/1503

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції:
Наумчак Л.І.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Балтському районі Одеської
області на постанову Балтського
районного суду Одеської області від 21
вересня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Балтському районі Одеської області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

29.08.2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Балтському районі Одеської
області, в якому просила визнати
протиправними дії відповідача щодо
відмови у проведенні їй щомісячного
підвищення до пенсії як учаснику війни
з 01.01.2007р. та поновити строк звернення
до суду з відповідним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що вона являється учасником
війни, а тому відповідно до ч. 3 ст. 14
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» має право на підвищення
пенсії у розмірі 50 % мінімальної пенсії
за віком, однак управління Пенсійного
фонду України в Балтському районі
Одеської області зазначене підвищення
виплачується в значно меншому розмірі

Постановою Балтського районного суду
Одеської області від 21 вересня 2011 року
позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.
Визнано неправомірною відмову
управління Пенсійного фонду України в
Балтському районі Одеської області в
перерахунку та виплаті ОСОБА_1
щомісячного довічного грошового
утримання, як учаснику війни,
відповідно до ч.3 ст.14 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
та їх соціальний захист» із змінами і
доповненнями від 23.11.1995 року №458/95 ВР в
розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Балтському районі
Одеської області провести перерахунок
та виплату ОСОБА_1 раніше призначеної
пенсії на 50% мінімальної пенсії за
віком, як учаснику війни відповідно до
положень ч.3 ст.14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії та їх
соціальний захист» із змінами і
доповненнями від 23.11.1995 року №458/95 ВР та
перерахувати вищевказане підвищення
виходячи із прожиткового мінімуму
затвердженого Законом України «Про
прожитковий мінімум», згідно ст.ст.28,42,46
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» із змінами і доповненнями
від 23.12.2004 року №2291-15 встановленої ч.1
ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з урахуванням
встановленого законодавством
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, та зробити
виплату і перерахунок виниклої
заборгованості з урахуванням
сплачених сум, починаючи з 01.01.2007 року
по 18.06.2011 року.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
представник управління Пенсійного
фонду України в Балтському районі
Одеської області подав апеляційну
скаргу, в якій зазначає, що судом, при
винесенні оскаржуваної постанови
порушено норми процесуального та
матеріального права та просить
скасувати постанову Балтського
районного суду Одеської області від
21.09.2011 року, прийняти нову постанову,
якою відмовити у позовних вимогах
ОСОБА_1 у повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та /або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про наявність підстав для її
часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 є учасником війни, що
підтверджується посвідченням №128300 від
01.07.2011 року.

Вирішуючи справу по суті, суд першої
інстанції виходив з наявності у
позивача права на підвищення пенсії в
розмірі, встановленому Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».

Однак, колегія суддів апеляційного
суду не може погодитися з цими
висновками суду першої інстанції, з
наступних підстав.

Так, відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України, громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо правового
статусу ветеранів війни, у тому числі
питання щодо надання їм пільг, переваг
та соціальних гарантій, визначаються
Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» і реалізуються шляхом
встановлення Урядом України розмірів
мінімальної пенсії за віком.

Згідно ч. 2 ст. 4 названого Закону, до
ветеранів війни належать і учасники
війни.

Відповідно до ч.3 ст.14 Закону (в редакції
до 05 жовтня 2005 року) позивач, як учасник
війни, дійсно мав право на підвищення
до пенсії в розмірі 50 % мінімальної
пенсії за віком.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій,
до яких відносяться і пенсії,
визначаються Законом України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії».

Відповідно до ст.17 зазначеного Закону,
мінімальний розмір пенсії за віком, як
основна державна соціальна гарантія,
встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної
пенсії за віком Кабінетом Міністрів
України суперечить наведеним нормам
закону.

На підставі ч.3 ст.46 Конституції
України, пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним
джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Із врахуванням наведеної
конституційної норми, розмір
мінімальної пенсії за віком, з якого
мала обраховуватися надбавка позивачу
до пенсії, як учаснику бойових дій, не
може бути нижчим від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Аналогічне положення щодо визначення
розміру мінімальної пенсії за віком
міститься в ч.1 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», який набрав чинності з 01
січня 2004 року.

Так, відповідно до ч.1 ст.28 названого
Закону, мінімальний розмір пенсії за
віком за наявності у чоловіків 25, а у
жінок - 20 років страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Будь-якими іншими чинними
законодавчими актами розмір
мінімальної пенсії за віком не
визначається.

Із врахуванням викладеного, колегія
суддів апеляційного суду приходить до
висновку щодо не взяття до уваги
положень ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання щомісячного
підвищення до пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Таким чином, за конституційними
нормами, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні розміру підвищення до
пенсії позивачеві в період до 01 липня
2006 року підлягали застосуванню
положення ч. 3 ст. 46 Конституції України,
ч. 3 ст. 14 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» (в редакції до
05.10.2005р.), ст.17 Закону України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії» і ч.1 ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а не постанови Кабінету
Міністрів України, які істотно
звужували обсяг встановлених законом
прав.

Оскільки позивачу підвищення до пенсії
визначається виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, яка, в свою
чергу, встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії позивачу
повинен проводитись виходячи з нового
розміру мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, враховуючи, що п.3 Закону
України «Про внесення змін до Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» від 05
жовтня 2005 року набрав чинності з 01
січня 2006 року, тобто пізніше ніж норми
ст.15 і п."б" ст. 25 Закону України «Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб», то у даному випадку нова
редакція Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» (встановлена п.3
Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту») у період з 01 січня 2006 року по 29
квітня 2006 року, мала пріоритет над
нормами ст.15 і п."б" ст. 25 Закону України
«Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб», які у цей період
суперечили їй.

Таким чином, наведене вказує на те, що з
01 січня 2006 року позивач не мала права на
підвищення пенсії на 50% мінімальної
пенсії за віком, що і було помилково не
встановлено судом першої інстанції.

Крім того, як встановлено з матеріалів
справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з
зазначеним позовом 29.08.2011 року, тобто з
пропуском встановленого ст.99 КАС
України строку, що, в свою чергу,
взагалі виключає можливість
перерахунку їй пенсії за період з 01
січня 2007 року по 28 лютого 2011 року і
відповідно, є підставою для залишення
позову без розгляду, на чому в свою
чергу постійно наполягав і відповідач.

У відповідності до ч.1 ст.100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

До того ж, слід зазначити, що згідно ч.2
ст.5 діючого КАС України, провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

Таким чином, за вказаних обставин,
позовні вимоги ОСОБА_1 щодо перерахунку
пенсії за період з 01.01.2007 року по 28.02.2011
року належить залишити без розгляду,
що, в свою чергу, помилково не було
зроблено судом 1-ї інстанції, в іншій же
частині позовних вимог, тобто за період
з 29.02.2011 по 21.09.2011 року - необхідно
відмовити з вказаних вище підстав.

Отже, враховуючи, що суд першої
інстанції вирішив справу з помилковим
застосуванням норм процесуального
права, судова колегія, діючи виключно в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, на підставі
ст.ст.202, 203 КАС України, вважає за
необхідне скасувати постанову суду І
інстанції з винесенням нової постанови
про залишення частини позовних вимог
без розгляду та відмову у задоволенні
решти позовних вимог

Керуючись ст.ст.183-2,195,197,198,202,205,207,254 КАС
України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Балтському
районі Одеської області - задовольнити
частково.

Постанову Балтського районного суду
Одеської області від 21 вересня 2011 року -
скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Балтському районі Одеської області про
перерахунок призначеної пенсії, як
учаснику війни, за період з 01.01.2007 року
по 28.02.2011 року - залишити без розгляду.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1
за період з 29.02.2011 року по 21.09.2011 року -
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які брали
участь у справі, є остаточною та
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О. С. Золотніков

В.О. Скрипченко