Справа № 9101/172054/2012
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2014 рокусправа № 0827/2а-7563/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І.
Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя на
постанову Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 18 липня 2011 року у
справі № 0827/2а-7563/11 за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
про визнання дій протиправними та
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2011 року до Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя надійшов
позов ОСОБА_1, в якому позивач просив
визнати дії Управління Пенсійного
фонду України в Шевченківському районі
м. Запоріжжя протиправними по відмові в
перерахунку додаткової пенсії як
особі, яка постраждала внаслідок
аварії на Чорнобильській АЕС 2
категорії, зобов'язати відповідача
провести перерахунок, як особі, яка
постраждала внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії, з 23.08.2008
року додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю з розрахунку 30 %
мінімальної пенсії за віком.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 18 липня 2011 року
позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено
частково. Визнано протиправними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
щодо нездійснення перерахунку ОСОБА_1
додаткової пенсії як особі, яка
постраждала внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії,
відповідно до ст. 49, 51 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" з 20
листопада 2010 року. Зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
здійснити перерахунок, виплатити та в
подальшому виплачувати ОСОБА_1
додаткову пенсію у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком, починаючи
з 20 листопада 2010 року до внесення змін
на законодавчому рівні до ст. 49, 51
Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" або змін обставин, що
зумовили виплати підвищення з
урахуванням різниці, яка була
виплачена в цей період.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, Управління Пенсійного фонду
України в Шевченківському районі м.
Запоріжжя подало апеляційну скаргу, в
якій просило скасувати постанову
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 18 липня 2011 року та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі.
Посилається на те, що відповідно до
положення про Пенсійний фонд України,
затвердженого Указом Президента
України від 01.03.2001 року № 121, Пенсійний
фонд України є центральним органом
виконавчої влади, що здійснює
управління фінансами пенсійного
забезпечення, заборгованість перед
Пенсійним фонодом України є
заборгованістю перед державою. Бюджет
Пенсійного фонду України щорічно
затверджується Кабінетом Міністрів
України. Пункт 9 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 24.10.07 р. № 1261, передбачає вичерпний
перелік напрямів використання коштів
Пенсійного фонду України, які
використовуються винятково за
призначенням і вилученню не
підлягають.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Посвідченням серії НОМЕР_1
підтверджено, що позивач є
постраждалим внаслідок Чорнобильської
катастрофи 2 категорії (а.с. 6).

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Згідно з частиною другою статті 51
Закону № 796-ХІІ особам, віднесеним до
категорії 2 призначається додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Право позивача на отримання щомісячної
додаткової пенсії за шкоду завдану
здоров'ю не залежить від наявності чи
відсутності грошових коштів та
належного фінансування, як на тому
наполягав відповідач, таке право
надане державою і закріплено Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
пенсійні органи, і несе обов'язок по
своєчасній та повній виплаті пенсії
саме у розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського
суду з прав людини, яка відповідно до
ст. 17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини» є
джерелом права, свідчить про те, що
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов'язків (
справа «Кечко проти України», рішення
від 08.11.2005р.).

Наявність у позивача права щодо
отримання додаткової пенсії у
розмірах, які визначені Законом
України № 796-ХІІ є визначальною для
вирішення вказаного спору, крім того,
це право гарантується Конституцією
України (ч.2 ст.46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру додаткової
пенсії позивачеві застосуванню
підлягає стаття 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
постанови Кабінету Міністрів України,
які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання відповідача на частину п'яту
статті 54 Закону № 796-ХІІ, якою
передбачено, що порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, оскільки надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи
положень цього Закону, в тому числі й
інших законів, якими встановлено
розміри мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 54 Закону № 796-ХІІ при
визначенні розміру пенсії за основу її
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

Чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Тому колегія суддів не приймає до уваги
доводи відповідача про те, що частиною
третьою статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання додаткової пенсії,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, як це встановлено статтею 51
Закону № 796-ХІІ.

Відповідно до частини третьої статті 67
Закону № 796-ХІІ, яка набрала чинності 31
жовтня 2006 року, у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4
категорій, та розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсій за віком встановлюється в
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Переглядаючи судове рішення в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції в оскарженій частині
відповідає вимогам закону, підстави
для її скасування відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя -
залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 18 липня 2011 року у
справі № 0827/2а-7563/11 - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду,
відповідно до ч.10 ст. 183-2 КАС України є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Н.П. Баранник

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак