Справа № 803/817/14
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року Справа № 803/817/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання
Піянзіну О.К.,

за участю представника позивача
Созонюка Т.М.,

представника відповідача Приходько
Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська сирна
компанія» до Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Українська сирна
компанія» (далі - ТзОВ «Українська
сирна компанія») звернулося з
адміністративним позовом до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області (далі -
Луцька ОДПІ ГУ Міндоходів) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 15
січня 2014 року за №, яким визначено
грошове зобов'язання по податку на
прибуток в сумі 485 100 грн., в тому числі
основний платіж - 323 400 грн., штрафна
(фінансова) санкція - 161 700 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач виніс оскаржуване
податкове повідомлення-рішення на
підставі акту від 27 грудня 2013 року
№1919/22.1/37425007 «Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки ТзОВ «Українська сирна
компанія» щодо взаємовідносин з
приватним акціонерним товариством
«Страхова компанія «Прогрес-Фонд»»
(далі - ПрАТ «СК «Прогрес-Фонд»») за
період з 1 липня 2010 року по 31 грудня
2012 року». Перевіркою встановлено
порушення підпункту 14.1.36 пункту 14.1
статті 14, пункту 44.1 статті 44, пунктів
138.1,.138.2,.138.10, статті 138, підпункту 140.1.6
пункту 140.1 статті 140 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на прибуток на суму
323 400 грн., в тому числі за І квартал 2012
року на суму 323 400 грн.

Позивач не погоджується з висновками
податкового органу та винесеним
податковим повідомленням-рішенням,
вважає безпідставним посилання
відповідача в акті перевірки від 27
грудня 2013 року №1919/22.1/37425007 на акт
перевірки Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
міста Києва Головного управління
Міндоходів у місті Києві (далі - ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва ГУ
Міндоходів) від 19 липня 2013 року
№445/2250/30303336, оскільки вважає, що
порушення з боку ПрАТ «СК
«Прогрес-Фонд»» податкової дисципліни
та правил здійснення господарської
діяльності з іншими контрагентами не
можуть бути підставою для позбавлення
добросовісного платника податків ТзОВ
«Українська сирна компанія» права на
віднесення до валових витрат фактично
сплачених коштів за договором
добровільного страхування фінансових
ризиків від 3 січня 2012 року №01103/38-317.

Зазначає, що договір добровільного
страхування фінансових ризиків від 3
січня 2012 року №01103/38-317 відповідає
вимогам статті 16 Закону України «Про
страхування» щодо всіх істотних умов
договору, його укладення тісно
пов'язане із основним видом
господарської діяльності товариства -
оптовою торгівлею молочними
продуктами. Ділова мета та доцільність
укладення ТзОВ «Українська сирна
компанія» такого договору страхування
була виправдана, адже внаслідок
введення 8 лютого 2012 року заборони на
продаж сирів на території Російської
Федерації, контрагент позивача -
товариство з обмеженою
відповідальністю «Комо-Експорт» (далі -
ТзОВ «Комо-Експорт») був позбавлений
можливості реалізації продукції на
території цієї країни.

Посилається на правомірність
віднесення до валових витрат страхових
платежів, здійснених ТзОВ «Українська
сирна компанія» за договором
добровільного страхування фінансових
ризиків від 3 січня 2012 року №01103/38-317, що
підтверджується належним чином
оформленими первинними документами.

В судовому засіданні представник
позивача адміністративний позов
підтримав з підстав, викладених у
позовній заяві та просив визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 15 січня 2014
року за №, яким визначено грошове
зобов'язання по податку на прибуток в
сумі 485 100 грн., в тому числі основний
платіж - 323 400 грн., штрафна (фінансова)
санкція - 161 700 грн.

Представник відповідача в поданому
письмовому запереченні від 20 травня 2014
року та в судовому засіданні
пред'явленні позовні вимоги
заперечила, мотивуючи тим, що актом
перевірки ДПІ у Шевченківському районі
м. Києва ГУ Міндоходів від 19 липня 2013
року №445/2250/30303336 не підтверджено факти
надання ПрАТ «СК «Прогрес-Фонд»»
послуг страхування у перевіряємому
періоді, що свідчить про те, що
правочини між ПрАТ «СК «Прогрес-Фонд»»
та страхувальниками не мали мети
настання реальних юридичних наслідків
крім тих, що пов'язані з їх недійсністю,
та не підтверджено задекларовані
страховою компанією як доходи від
діяльності із страхування, так і валові
внески, сплачені резидентам за
договорами перестрахування.

Оскільки страхуванню підлягали
майнові інтереси ТзОВ «Українська
сирна компанія», пов'язані з
фінансовими ризиками,
відповідальність по яких передбачена у
договорі купівлі-продажу від 30 червня
2011 року №30 і у товариства відсутні
факти недоотримання коштів від покупця
молочної продукції - ТзОВ
«Комо-Експорт», перевіркою зроблено
висновок, що договір страхування
фінансових ризиків заключний ТзОВ
«Українська сирна компанія» без
наявної на це потреби, економічної
діяльності та ділової мети
господарської операції.

Крім того, документальною позаплановою
виїзною перевіркою ТзОВ «Українська
сирна компанія» з питань, що стали
предметом оскарження (акт перевірки
від 27 лютого 2014 року №887/22-1/37425007)
підтверджено порушення, виявлені актом
перевірки 27 грудня 2013 року №1919/22.1/37425007
та правомірність донарахування
податку на прибуток в сумі 323 400 грн.

Посилається на правомірність
висновків податкового органу,
зроблених при проведенні перевірки та
вважає, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення сформоване у
відповідності до норм діючого
законодавства і підстав для його
скасування немає. Просила в
задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши подані суду
письмові докази, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позов до задоволення не підлягає з
таких підстав.

Судом встановлено, що Луцькою ОДПІ ГУ
Міндоходів в період з 23 грудня 2013 року
по 27 грудня 2013 року проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТзОВ «Українська сирна
компанія» щодо взаємовідносин із ПрАТ
«СК «Прогрес-Фонд»» за період з 1 липня
2010 року по 31 грудня 2012 року, за
результатами якої складено акт від 27
грудня 2013 року №1919/22.1/37425007.

Перевіркою встановлено порушення
підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14,
пункту 44.1 статті 44, пунктів 138.1,.138.2,.138.10,
статті 138, підпункту 140.1.6 пункту 140.1
статті 140 Податкового кодексу України,
в результаті чого занижено податок на
прибуток на суму 323 400 грн., в тому числі
за І квартал 2012 року на суму 323 400 грн.

За наслідками перевірки Луцькою ОДПІ
ГУ Міндоходів прийняте податкове
повідомлення-рішення від 15 січня 2014
року за №, яким визначено грошове
зобов'язання по податку на прибуток в
сумі 485 100 грн., в тому числі основний
платіж - 323 400 грн., штрафна (фінансова)
санкція - 161 700 грн.

Не погодившись з винесеним податковим
повідомленням-рішенням, позивач
оскаржив його в адміністративному
порядку, проте рішенням Головного
управління Міндоходів у Волинській
області від 21 березня 2014 року
№1918/10/03-20-10-04-06 податкове
повідомлення-рішення від 15 січня 2014
року за №залишено без змін, а
скаргу - без задоволення.

Під час розгляду первинної скарги, у
період з 20 лютого 2014 року по 26 лютого
2014 року Луцькою ОДПІ ГУ Міндоходів
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ТзОВ «Українська
сирна компанія» з питань, що стали
предметом оскарження, за результатами
якої складено акт від 27 лютого 2014 року
№887/22-1/37425007.

Перевіркою підтверджено порушення,
виявлені актом перевірки від 27 грудня
2013 року №1919/22.1/37425007 та правомірність
донарахування податку на прибуток в
сумі 323 400 грн.

Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджено наданими до матеріалів
справи документами, 30 червня 2011 року
ТзОВ «Українська сирна компанія»
укладено договір поставки №30 із ТзОВ
«Комо-Експорт» на реалізацію молочної
продукції, термін дії якого визначений
до 31 грудня 2011 року.

За період з 30 червня 2011 року по 31 грудня
2011 року ТзОВ «Українська сирна
компанія» було відвантажено ТзОВ
«Комо-Експорт» молочної продукції на
загальну суму 555 902 000 грн., розрахунки за
яку ТзОВ «Комо-Експорт» проведено в
повному обсязі.

ТзОВ «Українська сирна компанія» 3
січня 2012 року укладено договір
добровільного страхування фінансових
ризиків №0103838-317 із ПрАТ «СК
«Прогрес-Фонд»», предметом якого є
майнові інтереси страхувальника, що не
суперечать чинному законодавству
України і пов'язані з фінансовим
ризиком в його підприємницькій
(господарській) діяльності.

Страховим випадком за договором
добровільного страхування фінансових
ризиків від 3 січня 2012 року №0103838-317 є
збитки страхувальника внаслідок
невиконання (неналежного виконання)
контрагентом страхувальника - ТзОВ
«Комо-Експорт» зобов'язань по договору
поставки від 30 червня 2011 року №30, а
саме: порушення контрагентом строку
оплати за поставлену страхувальником
продукцію відповідно до умов пункту 5.1
договору поставки, що сталися
внаслідок надзвичайних та
непереборних при даних умовах
обставин.

На виконання вказаного договору
позивачем сплачено страховий платіж в
сумі 1 540 000 грн. платіжним дорученням
№671 від 21 березня 2012 року.

Сума страхового платежу віднесена ТзОВ
«Українська сирна компанія» до витрат,
що враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування податком на прибуток
декларації з податку на прибуток за 2012
рік.

Згідно із пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Як передбачено пунктами 138.1, 138.2 статті
138 Податкового кодексу України,
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу. Витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно із підпунктом 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до підпункту 140.1.6 пункту 140.1
статті 140 ПК України при визначенні
об'єкта оподаткування враховуються
такі витрати подвійного призначення:
будь-які витрати із страхування
ризиків загибелі врожаю,
транспортування продукції платника
податку; цивільної відповідальності,
пов'язаної з експлуатацією
транспортних засобів, що перебувають у
складі основних засобів платника
податку; будь-які витрати із
страхування ризиків, пов'язаних із
виробництвом національних фільмів (у
розмірі не більше 10 відсотків вартості
виробництва національного фільму);
екологічної та ядерної шкоди, що може
бути завдана платником податку іншим
особам; майна платника податку; об'єкта
фінансового лізингу, а також
оперативного лізингу, концесії
державного чи комунального майна за
умови, якщо це передбачено договором;
фінансових, кредитних та інших ризиків
платника податку, пов'язаних із
провадженням ним господарської
діяльності, в межах звичайної ціни
страхового тарифу відповідного виду
страхування, що діє на момент укладення
такого страхового договору, за
винятком страхування життя, здоров'я
або інших ризиків, пов'язаних з
діяльністю фізичних осіб, що
перебувають у трудових відносинах з
платником податку, обов'язковість
якого не передбачена законодавством,
або будь-яких витрат із страхування
сторонніх фізичних чи юридичних осіб.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16 липня 1999
року №996-XIV (з наступними змінами та
доповненнями) визначено, що первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому
числі, договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг відповідні
суми не можуть включатися до складу
валових витрат навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

З урахуванням наведених норм чинного
законодавства України та доводів
відповідача судом при розгляді справи
підлягали з'ясуванню обставини щодо
реального здійснення господарських
операцій, за якими позивачем
сформовані витрати, належного
оформлення первинних документів.

Проаналізувавши наведене суд дійшов
висновку, що у позивача була відсутня
економічна обґрунтованість укладання
договору добровільного страхування
фінансових ризиків, які можуть
виникнути за договором поставки від 30
червня 2011 року №30, оскільки у ТзОВ
«Українська сирна компанія» відсутні
факти недоотримання коштів від покупця
молочної продукції - ТзОВ
«Комо-Експорт» .

При цьому суд враховує, що наявність у
позивача первинних документів не
підтверджує реальність
фінансово-господарських
взаємовідносин із ПрАТ «СК
«Прогрес-Фонд»», вважає, що товариством
завищено витрати по операціях зі
сплати страхових внесків, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування податком на прибуток за
2012 рік на суму 1 540 000 грн.

Встановлена перевіркою та судом
відсутність реально вчиненої
господарської операції вказує на
юридичну дефектність відповідних
первинних документів, з огляду на що,
такі документи за змістом пункту 44.1
Податкового кодексу України не можуть
бути законною підставою для формування
податкового обліку платника податку.

Крім того, актом перевірки ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва ГУ
Міндоходів від 19 липня 2013 року
№445/2250/30303336 не підтверджено факти
надання ПрАТ «СК «Прогрес-Фонд»»
послуг страхування за період з 1 липня
2010 року по 31 грудня 2012 року.

Таким чином, суд вважає, що висновки
відповідача, викладені в акті
перевірки від 27 грудня 2013 року
№1919/22.1/37425007, про відсутність
економічної доцільності та ділової
мети господарської операції за
договором добровільного страхування
фінансових ризиків, укладеного із ПрАТ
«СК «Прогрес-Фонд»», знайшли своє
підтвердження в ході з'ясування
обставин у справі по суті, а тому
прийняте на підставі матеріалів
перевірки податкове
повідомлення-рішення є правомірним.

Частиною другою статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта
владних повноважень мають підзаконний
характер, тобто повинні бути прийняті
(вчинені) на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що визначені
законом.

Судом також приймається до уваги, що
відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Крім того, відповідно до частини першої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частин першої, другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позивачем не спростовано належними
та допустимими доказами факти,
викладені в акті перевірки, не
підтверджено правомірність віднесення
до валових витрат страхових платежів,
здійснених за договором добровільного
страхування фінансових ризиків від 3
січня 2012 року №01103/38-317, а тому у
задоволенні адміністративного позову
ТзОВ «Українська сирна компанія» слід
відмовити повністю.

Керуючись частиною третьою статті 160,
статтею 163 Кодексу адміністративного
судочинства України, на підставі
Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Суддя
А.Я. Ксензюк