Справа № 812/3150/14
Суддя: С.С. Тріфанова
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 червня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/3150/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі

головуючого судді
Тріфанової С.С.,

за участю

секретаря судового засідання
Саприкіної Т.О.,

та представників сторін:

представника позивача: не
з'явився,

представника відповідача: не
з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Луганську справу за
адміністративним позовом управління
Пенсійного фонду України в м.
Лисичанську Луганської області до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості по доплаті до
мінімального страхового внеску,-

ВСТАНОВИВ:

05 травня 2014 року на адресу Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Управління Пенсійного фонду України в
м. Лисичанську Луганської області до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що
відповідач зареєстрований в УПФУ в м.
Лисичанську Луганської області, як
платник страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування і зобов'язаний сплачувати
такі внески до ПФУ відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", але
всупереч цього відповідач має
заборгованість по доплаті до
мінімального страхового внеску у
розмірі 1736,80 грн. та в добровільному
порядку їх не сплатив.

У зв'язку з викладеним, позивач просить
стягнути з відповідача заборгованість
зі сплати мінімального страхового
внеску на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування у розмірі 1736,80
грн.

Представник позивача в судове
засідання не прибув, надав суду
клопотання, в якому просив розглянути
справу без його участі.

Відповідач в судове засідання не
прибув, заперечень на адміністративний
позов не подав, доказів поважності
причин неявки у судове засідання суду
не надав, про дату, час та місце
судового розгляду справи повідомлявся
належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КАС України
особи які беруть участь у справ і
зобов'язані добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами і обов'язками.

Відповідно до ст.. 122 КАС України
адміністративна справа має бути
розглянута і вирішена протягом
розумного строку, але не більше місяця
з дня відкриття провадження у справі,
якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Згідно приписів статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, визначено, що кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справ упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, якій вирішить
спір щодо його прав та обов'язків.

При цьому вжиття заходів для
прискорення процедури розгляду справ є
обов'язком не тільки для держави, а й
осіб, які беруть участь у справі. Так,
Європейський суд з прав людини в
рішенні від 21 грудня 2006 року в справі
"Мороз та інші проти України" зазначив,
що розумність строку проваджень
повинна оцінюватись у світлі обставин
справи та з урахуванням наступних
критеріїв: складність справи,
поведінка заявників і відповідних
органів державної влади та того, яку
важливість для заявників мало питання,
що розглядалося.

Отже, суд вважає, що вжив всі залежні
від нього заходи для повідомлення
відповідача належним чином про час і
місце розгляду судової справи з його
участю для реалізації ним права
судового захисту своїх прав та
інтересів.

Крім того, суд вважає за необхідне
наголосити, на тому, що саме
національним судам належить функція
керування провадженнями таким чином,
щоб вони були швидкими та ефективними
(рішення Європейського суду з прав
людини від 21 грудня 2006 року справа
"Мороз та інші проти України").

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України, у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

За таких обставин суд вважає за можливе
розглянути справу без участі
представників сторін на підставі
наявних доказів.

Враховуючи неявку в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
відповідно до положень ч.6 ст.12, ч.1 ст.41
КАС України, повне фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, встановивши
фактичні обставини справи, перевіривши
їх доказами, дослідженими в судовому
засіданні, оцінивши їх в сукупності,
відповідно до вимог закону, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення з таких
підстав.

З 01 січня 2011 року набрав чинності Закон
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08 липня 2010
року № 2464, яким внесено зміни до
Законів України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
забезпечення", "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне забезпечення".

В той же час, відповідно до п. 7 розділу
VIII Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 01 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 01 січня 2011 року не
настав, здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Таким чином, застосуванню підлягають
зазначені вище Закони в редакції, що
діяли до 01 січня 2011 року.

Судом встановлено, що відповідач
зареєстрований в Управлінні
Пенсійного фонду України в м.
Лисичанську Луганської області як
платник страхових внесків.

Згідно зі ст. ст. 14, 15 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 №
1058-ІVстрахувальниками та відповідно,
платниками страхових внесків до
Пенсійного фонду є підприємства,
установи і організації, створені
відповідно до законодавства України,
незалежно від форми власності, виду
діяльності та господарювання,
об'єднання громадян, профспілки,
політичні партії (у тому числі філії,
представництва, відділення та інші
відокремлені підрозділи зазначених
підприємств, установ, організацій,
об'єднань громадян, профспілок,
політичних партій, які мають окремий
баланс і самостійно ведуть розрахунки
із застрахованими особами), фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та інші особи (включаючи
юридичних та фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру, - для осіб, зазначених у
пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду. Базовим
звітним періодом є: для
страхувальників, зазначених у пунктах
1, 2, 4 статті 14 цього Закону, -
календарний місяць; для
страхувальників, зазначених у пункті 5
статті 14 цього Закону, - квартал. При
цьому в разі здійснення протягом
базового звітного періоду виплат
(виплати доходу), на які відповідно до
цього Закону нараховуються страхові
внески, страхувальники одночасно з
видачею зазначених сум зобов'язані
сплачувати авансові платежі у вигляді
сум страхових внесків, що підлягають
нарахуванню на зазначені виплати
(дохід). У разі недостатності у
страхувальника коштів для здійснення в
повному обсязі виплати заробітної
плати (доходу) та одночасної сплати
відповідних авансових платежів
виплата зазначених сум та сплата
страхових внесків здійснюється в
пропорційних розмірах у порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду. У разі несплати авансових
платежів до страхувальників
застосовуються фінансові санкції,
передбачені цим Законом. Перерахування
страхових внесків здійснюється
страхувальниками одночасно з
одержанням (перерахуванням) коштів на
оплату праці (виплати доходу), у тому
числі в безготівковій чи натуральній
формі або з виручки від реалізації
товарів (послуг). При цьому фактичним
одержанням (перерахуванням) коштів на
оплату праці (виплати доходу)
вважається одержання відповідних сум
готівкою, зарахування на банківський
рахунок одержувача, перерахування за
дорученням одержувача на будь-які цілі,
одержання товарів (послуг) або
будь-яких інших матеріальних цінностей
в рахунок зазначених виплат (доходу),
фактичне здійснення із цих виплат
(доходу) відрахувань, передбачених
законодавством або за виконавчими
документами, чи будь-яких інших
відрахувань.

Відповідно до Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік» та
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 2461-VI від 08 липня 2010 року,
який набрав чинності з 17.07.2010, фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований
податок, єдиний податок), та члени сімей
зазначених осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності та не перебувають з ними у
трудових відносинах, зобов'язані
сплачувати страхові внески у розмірі,
який визначається ними самостійно. При
цьому сума страхового внеску з
урахуванням частини фіксованого або
єдиного податку, що перерахована до
Пенсійного фонду України, повинна
становити не менше мінімального
розміру страхового внеску за кожну
особу та не більше розміру страхового
внеску, обчисленого від максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників, грошового
забезпечення військовослужбовців,
осіб рядового і начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески.

Враховуючи розмір мінімальної
заробітної плати у 2010 році, мінімальний
страховий внесок для зазначених осіб
становить у липні - 294,82 грн., серпні -
294,82 грн., вересні - 294,82 грн., жовтні - 301,12
грн., листопаді 301,12грн., грудні - 306,10 грн.

З матеріалів справи слідує, що сума
заборгованості фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 по доплаті до
мінімального страхового внеску
складає 1736,80 грн., що підтверджується
карткою особового рахунку (арк. справи
5,6).

Таким чином, відповідач відповідно до
Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» та Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» № 2461-VI від 08
липня 2010 року, який набрав чинності з
17.07.2010, повинен був сплатити страхові
внески на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування у сумі 884,46 грн. в
строк до 20 жовтня 2010 року та 908,34 грн. в
строк до 20 січня 2011 року. Але,
мінімальний страховий внесок
відповідачем в повному розмірі
сплачено не було, і тому виникла
заборгованість у сумі 1736,80 грн., яка не
сплачена станом на час розгляду справи.

Відповідно до п. 7 ч. 9 ст. 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
виконавчі органи Пенсійного фонду
застосовують до страхувальників такі
фінансові санкції: за несплату, неповну
або несвоєчасну сплату авансових
платежів із страхових внесків,
передбачених цим Законом, - штраф у
розмірі 50 відсотків сум несплачених
або своєчасно не сплачених авансових
платежів.

Відповідно до ч.3 ст. 106 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" Управлінням
Пенсійного фонду України в м.
Лисичанську Луганської області було
винесено вимогу про сплату боргу № 5245
від 01.02.2014 (арк. справи 9). Вимога в
добровільному порядку відповідачем не
виконана.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позовні вимоги Управління
Пенсійного фонду України в місті
Лисичанськ у Луганської області до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості по доплаті до
мінімального страхового внеску у
розмірі 1736,80 грн. підлягають
задоволенню, оскільки є законними та
обґрунтованими, а заборгованість зі
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування підлягає стягненню з
відповідача.

Питання по судових витратах не
вирішується, оскільки позивач
звільнений від їх сплати у
встановленому порядку, а ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
не передбачено їх стягнення у даних
випадках.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 158-163, 167, Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов управління
Пенсійного фонду України в м.
Лисичанську Луганської області до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості по доплаті до
мінімального страхового внеску,
задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
на користь управління Пенсійного фонду
України в м. Лисичанську Луганської
області заборгованість по доплаті до
мінімального страхового внеску в сумі 1
736,80 грн. (одна тисяча сімсот тридцять
шість грн. 80 коп.).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Повний текст постанови складено та
підписано 10 червня 2014 року.

Суддя
С.С. Тріфанова