Справа № 2а/2570/6044/2011
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року м. Київ
К/9991/38945/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Горбатюка С.А.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою Державної
фінансової інспекції в Чернігівській
області на постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 19
грудня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22 травня 2012 року у справі за позовом
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Чернігові ради до
Державної фінансової інспекції в
Чернігівській області про визнання
незаконним та скасування пункту
вимоги,

в с т а н о в и л а:

Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Чернігові ради звернулось
до суду з позовом до
Контрольно-ревізійного управління в
Чернігівській області про визнання
незаконним та скасування абзацу 1
пункту 2 вимоги від 31.10.2011 № 25-04-18-14/7703
«Про усунення порушень».

Позовні вимоги мотивовано тим, що
працівниками Контрольно-ревізійного
управління в Чернігівській області
неповно досліджено питання
призначення ОСОБА_2 допомоги на дитину,
над якою встановлено опіку та, як
наслідок, неправомірно винесено вимогу
від 31.10.2011 № 25-04-18-14/7703 «Про усунення
порушень» в частині безпідставно
виплаченої державної соціальної
допомоги в сумі 17071,94грн.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 19 грудня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 травня 2012
року, позов задоволено: визнано
незаконним та скасовано абзац 1 пункту 2
вимоги від 31.10.2011 № 25-04-18-14/7703 «Про
усунення порушень».

У поданій касаційній скарзі Державна
фінансова інспекція в Чернігівській
області з посиланням на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального права, просить
скасувати зазначені вище судові
рішення та ухвалити нове, яким в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що відповідно до пункту
2.34 Плану контрольно-ревізійної роботи
Головного КРУ України на ІІІ-й квартал
2011 року та на підставі направлень на
проведення ревізії від 29.08.2011 № 535-537 та
від 07.09.2011 №554, №555 посадовими особами
КРУ в Чернігівській області проведено
планову ревізію державної допомоги
сім'ям з дітьми, державної соціальної
допомоги малозабезпеченим сім'ям,
державної соціальної допомоги
інвалідам з дитинства та
дітям-інвалідам, тимчасової державної
допомоги дітям, батьки яких ухиляються
від сплати аліментів, не мають
можливості утримувати дитину або місце
проживання їх невідоме, в Управлінні
праці та соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради за період з 01.01.2010 по 31.07.2011, за
результатами якої складено Акт ревізії
від 28.09.2011 № 04-21/18 у якому зазначено
порушення, а саме, що громадянці ОСОБА_2,
що є опікуном дитини позбавленої
батьківського піклування - ОСОБА_3,
внаслідок подання останньою
недостовірної інформації незаконно
виплачено кошти в сумі 17 071,94 грн.

За результатами ревізії відповідачем
винесено вимогу від 31.10.2011 № 25-04-18-14/7703,
абзацом 1 пункту 2 якої визначено, що в
порушення вимог пункту 25 Порядку
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 27.12.2001 №1751, громадянці ОСОБА_2
безпідставно виплачена державна
соціальна допомога в сумі 17071,94 грн., що
призвело до збитків бюджету на
зазначену суму.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що відповідачем спірні
призначення та виплати здійснювалися у
відповідності до вимог чинного
законодавства України, а перебування
ОСОБА_3 на утриманні ОСОБА_2, а не на
державному утриманні, підтверджується
наявними у справі доказами.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, визначених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується з
вказаними висновками судів попередніх
інстанцій, з огляду на наступне.

Статтею 3 Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" визначено, що
відповідно до цього Закону
призначаються види державної допомоги
сім'ям з дітьми, зокрема, допомога на
дітей, над якими встановлено опіку чи
піклування.

Згідно зі статтею 17 цього Закону
допомога на дітей, над якими
встановлено опіку чи піклування,
призначається на підставі рішення про
встановлення опіки чи піклування.

Відповідно до п. 25 Порядку призначення
і виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 1751 від
27.12.2001, допомога на дітей, над якими
встановлено опіку чи піклування, не
призначається у разі перебування
дитини на повному державному
утриманні.

Пунктом 12 Постанови Кабінету Міністрів
України від 05.04.1994 №26 «Про поліпшення
виховання, навчання, соціального
захисту та матеріального забезпечення
дітей-сиріт і дітей, позбавлених
батьківського піклування»
передбачено, що на повному державному
утриманні знаходяться діти-сироти і
діти, позбавлені батьківського
піклування, крім тих, що перебувають
під опікою (піклуванням).

З витягу з рішення Деснянської
районної ради м. Чернігова від 10.04.2006 №96
вбачається, що встановлено опіку над
малолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
зв'язку з тим, що мати дитини
самоусунулась від виконання
батьківських обов'язків. Батько
хлопчика помер. Призначено опікуном
над малолітнім ОСОБА_3 його бабусю -
ОСОБА_2.

Судами встановлено, що ОСОБА_3
навчається в школі-інтернаті ім. Ю.М.
Коцюбинського та постійно проживає з
опікуном, харчується вдома. Одягом,
взуттям та особистими речами ОСОБА_3
забезпечує опікун за власні кошти.
Зазначене підтверджується
поясненнями опікуна, актом обстеження
умов проживання, актом обстеження
матеріально-побутових умов сім'ї,
листом служби у справах дітей
Деснянської районної у м. Чернігові
ради від 26.09.2011 №03-03/1271, довідкою
Чернігівської загальноосвітньої
школи-інтернат І-ІІІ ступенів ім. Ю.М.
Коцюбинського від 27.09.2011 №01-23/523.

Оскільки ОСОБА_3 перебуває під опікою,
не знаходиться на повному державному
утриманні, колегія суддів погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій про правомірність
здійснення Управлінням праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради виплат ОСОБА_2, як опікуну ОСОБА_3
та, в свою чергу, про необґрунтованість
абзацу 1 пункту 2 вимоги від 31.10.2011 №
25-04-18-14/7703 «Про усунення порушень».

Враховуючи викладене, зважаючи на
обставини, встановлені судами
попередніх інстанцій на підставі
доказів, досліджених під час судового
розгляду справи, колегія суддів
погоджується із позицією судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи судами першої та апеляційної
інстанцій дана вірно, порушень норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових
рішень судами не допущено.

Згідно з частиною першою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Чернігівській області
відхилити, а постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 19
грудня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22 травня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: