Справа № 823/1285/14
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року
справа № 823/1285/14

м. Черкаси

10 год. 05 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Гараня С.М.,

при секретарі - Рахліній В.В.,

за участю:

представника позивача приватного
підприємства «Шора» Вдовиченка Ю.В. - за
довіреністю,

відповідача державного реєстратора
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Черкаського міського
управління юстиції Воробйової Ю.В. -
особисто,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
приватного підприємства «Шора» до
державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Черкаського міського управління
юстиції Воробйової Ю.В. про визнання
протиправним та скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява ПП «Шора», в якій позивач
просить:

- визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Черкаського міського управління
юстиції Черкаської області Воробйової
Ю.В. від 11.04.2014р. № 12374564 про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень;

- зобов'язати відповідача прийняти
рішення про державну реєстрацію прав
оренди земельної ділянки за
кадастровим номером :01:013:0002, яка
розташована по вул. Героїв Дніпра, 4, що
в м. Черкаси, у відповідності до заяви
ПП «Шора» від 09.04.2014р.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує,
що 11.04.2014р. державним реєстратором прав
на нерухоме майно реєстраційної служби
Черкаського МУЮ Воробйовою Ю.В.
прийнято рішення № 12374564 про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень (щодо державної реєстрації
права оренди земельної ділянки
кадастровий номер :01:013:0002, яка
розташована по вул. Героїв Дніпра, 4, що
в м. Черкаси за ПП «Шора»). Причиною
відмови в державній реєстрації прав
стало те, що заяву про державну
реєстрацію речових прав, похідних від
права власності, подано за відсутності
державної реєстрації права власності.
Зазначене рішення позивач вважає
протиправним та таким, що має бути
скасованим, оскільки, відмовляючи
останньому в державній реєстрації
права оренди земельної ділянки, з
зазначених підстав, державний
реєстратор не врахував положень Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», якими передбачено, що
державна реєстрація права власності
здійснюється одночасно з державною
реєстрацією права оренди земельної
ділянки. Тобто, одночасно із заявою про
державну реєстрацію права
користування орган виконавчої влади
або місцевого самоврядування, в свою
чергу, зобов'язаний подати заяву про
державну реєстрацію права власності
держави чи територіальної громади на
зазначені земельні ділянки. В даному
випадку відповідач не виконав вимог
законодавства щодо реєстрації в базі
даних рішення Черкаської міської ради
від 18.10.2012р. № 3-1287, яке є фактично заявою
про державну реєстрацію права
власності на вищевказану земельну
ділянку, що в подальшому стало
підставою для відмови в державній
реєстрації права оренди земельної
ділянки кадастровий номер :01:013:0002
за ПП «Шора».

Представник позивача в судовому
засіданні адміністративний позов
підтримав в повному обсязі та просив
його задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову
заперечувала повністю, з підстав,
викладених в запереченні, та зазначила,
що її діями права та інтереси ПП «Шора»
жодним чином порушені не були, оскільки
Черкаською міською радою як
орендодавцем договору оренди з
позивачем, не було подано заяви про
державну реєстрацію права власності на
зазначену земельну ділянку, та,
відповідно, не зареєстровано право
власності на неї, і як наслідок не могло
бути зареєстровано і похідного права -
права оренди земельної ділянки.

З огляду на вказані обставини,
відповідач просила відмовити в
задоволенні позовних вимог ПП «Шора» в
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 05.05.2004р. між
Черкаською міською радою та ПП «Шора»
укладено договір оренди землі (а.с.20).

У відповідності до п.п.1.1 п.1 зазначеного
договору, Черкаська міська рада (надалі
- орендодавець) на підставі рішення
виконавчого комітету Черкаської
міської ради від 19.12.2001р. № 1539 надала, а
ПП «Шора» (надалі - орендар) прийняла в
строкове платне користування земельну
ділянку площею 0,7га., що за цільовим
призначенням відноситься до категорії
земель промисловості, транспорту,
зв'язку, енергетики, оборони та іншого
призначення, яка знаходиться за
адресою: вул. Героїв Дніпра, 4 в місті
Черкаси. Термін дії договору до 19.12.2006р.
(п.п.3.1. п.3 договору оренди землі).

25.10.2004р. між орендодавцем та орендарем
було укладено договір про внесення
змін до договору оренди землі від
05.05.2004р., п.п.3.1 п.3 якого викладено в
новій редакції, де зазначено, що
договір укладено до 05.10.2014р. з
переважним правом його поновлення
після закінчення терміну дії (а.с.18).

В подальшому, 18.10.2012р. Черкаською
міською радою прийнято рішення № 3-1287
«Про внесення змін до договору оренди
земельної ділянки по вул. Героїв
Дніпра, 4, укладеного з ПП «Шора» 05.05.2004р.
(а.с.17), зокрема, змінено термін дії
договору з « 15.10.2014р.» на « 15.10.2022р».

09.04.2014р. уповноваженою особою позивача
до державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Черкаського міського управління
юстиції було подано заяву про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.44), а
саме щодо державної реєстрації права
оренди земельної ділянки за
кадастровим номером :01:013:0002, яка
розташована по вул. Героїв Дніпра, 4, що
в м. Черкаси, у відповідності до заяви
ПП «Шора», а також відповідний пакет
документів.

Рішенням державного реєстратора прав
на нерухоме майно реєстраційної служби
Черкаського міського управління
юстиції Воробйової Ю.В. від 11.04.2014р.
було відмовлено в державній реєстрації
прав та їх обтяжень, в зв'язку з тим, що
заяву про державну реєстрацію речових
прав, похідних від права власності,
подано за відсутності у орендаря
державної реєстрації права власності
(а.с.10).

Вважаючи дії державного реєстратора по
прийняттю рішення від 11.04.2014р. про
відмову в державній реєстрації прав та
їх обтяжень протиправними, а саме
рішення таким, що прийняте з
порушеннями вимог Закону України «Про
державну реєстрацію речових права на
нерухоме майно та їх обтяжень», а отже
має бути скасованим, позивач звернувся
до суду за захистом порушених прав та
інтересів.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з
наступного.

У відповідності до ст. 125 Земельного
кодексу України, право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування
земельною ділянкою оформлюється
відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. 126
Земельного кодексу України).

Закон України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» від 01.07.2004р. № 1952-IV (надалі -
Закон № 1952) визначає правові,
економічні, організаційні засади
проведення державної реєстрації
речових та інших прав, які підлягають
реєстрації за цим Законом, та їх
обтяжень і спрямований на забезпечення
визнання та захисту державою цих прав,
створення умов для функціонування
ринку нерухомого майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону № 1952,
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

За приписами ч. 1 ст. 4 Закону № 1952,
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: право власності на нерухоме
майно; право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; інші речові права
відповідно до закону; податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження.

Речові права на нерухоме майно,
зазначені в п. 2 і 3 ч. 1 цієї статті, є
похідними і реєструються після
державної реєстрації права власності
на таке майно, крім випадків,
передбачених ст. 41 цього Закону (ч. 2 ст. 4
Закону № 1952).

За приписами ч. 1 ст. 41 Закону № 1952,
рішення органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування про
передачу земельних ділянок у власність
або користування (постійне
користування, оренда, користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис), користування чужою
земельною ділянкою для забудови
(суперфіцій), сервітут) приймається без
здійснення державної реєстрації права
держави чи територіальної громади на
такі земельні ділянки, крім випадків,
коли право власності на земельні
ділянки державної або комунальної
власності вже зареєстровано в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно.

При поновленні або внесенні змін до
договорів суперфіцію, емфітевзису,
сервітуту, оренди земельних ділянок
державної чи комунальної власності,
право держави чи територіальної
громади на які не зареєстровано
відповідно до цього Закону, державна
реєстрація права власності
здійснюється одночасно з державною
реєстрацією права користування
(сервітут), права користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис), права забудови земельної
ділянки (суперфіцій), права оренди
земельної ділянки (ч. 4 ст. 41 Закону №
1952).

При цьому, у відповідності до абзацу 7 ч.
1. ст. 16 Закону № 1952, у разі здійснення
державної реєстрації речових прав на
земельні ділянки, похідних від права
власності, за відсутності державної
реєстрації права власності держави чи
територіальної громади на зазначені
земельні ділянки, відповідний орган
виконавчої влади чи орган місцевого
самоврядування зобов'язаний одночасно
подати до органу державної реєстрації
прав чи державному кадастровому
реєстратору відповідну заяву про
державну реєстрацію права власності
держави чи територіальної громади на
зазначені земельні ділянки. Рішення
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування про передачу
земельної ділянки у користування
(постійне користування, оренда,
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис), користування чужою
земельною ділянкою для забудови
(суперфіцій), сервітут) вважається
заявою про здійснення державної
реєстрації права власності держави чи
територіальної громади на зазначену
земельну ділянку.

Суд наголошує, що ст. 15 Закону № 1952
визначено порядок проведення
державної реєстрації прав та їх
обтяжень.

Зокрема, ч. 1 зазначеної статті вказано,
що державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому
порядку:1) прийняття і перевірка
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
реєстрація заяви; 2) встановлення факту
відсутності підстав для відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та/або їх
обтяжень; 3) прийняття рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, відмову в ній або зупинення
державної реєстрації; 4) внесення
записів до Державного реєстру прав; 5)
видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Підпунктом 52 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952
зазначено, що у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено у разі, якщо заяву про
державну реєстрацію речових прав,
похідних від права власності, подано за
відсутності державної реєстрації
права власності, крім випадків,
установлених ч. 10 ст. 15 цього Закону.

Проаналізувавши зазначені норми
Закону № 1952, суд дійшов висновку, що
державний реєстратор прав на нерухоме
майно, перевіривши заяву та подані
документи, встановивши наявність
підстав для відмови в державній
реєстрації прав, що визначені ст. 24
даного Закону, зобов'язаний прийняти
рішення про відмову в такій реєстрації
прав.

З урахуванням вказаного, суд критично
оцінює доводи позивача, що державний
реєстратор прав на нерухоме майно
реєстраційної служби Черкаського МУЮ
Воробйова Ю.В. не виконала вимог
чинного законодавства щодо реєстрації
в спеціальній базі даних рішення
Черкаської міської ради від 18.10.2012р. №
3-1287, яке є фактично заявою про державну
реєстрацію права власності на
вищевказану земельну ділянку, що в
подальшому стало підставою для відмови
в державній реєстрації права оренди
земельної ділянки кадастровий номер
:01:013:0002 за ПП «Шора», та зазначає
наступне.

09.04.2014р. Черкаською міською радою, з
урахуванням положень абзацу 7 ч. 1. ст. 16
Закону № 1952, була подана заява про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень та відповідний пакет
документів, для проведення державної
реєстрації права комунальної
власності на земельну ділянку, яка
розташована за адресою: м. Черкаси, вул.
Героїв Дніпра, 4, кадастровий номер
земельної ділянки :01:013:0002.

Перевіривши подані Черкаською міською
радою документи та матеріали,
державний реєстратор 11.04.2014р. прийняв
рішення про відмову в державній
реєстрації прав та їх обтяжень (а.с.99).

Відмовляючи Черкаській міській раді в
державній реєстрації заявлених прав,
державний реєстратор виходив з того, що
рішення Черкаської міської ради від
18.10.2012р. № 3-1287 та договір від 25.10.2004р. про
внесення змін до договору оренди землі
місять певні невідповідності, а саме: в
договорі про внесення змін в п.п.3.1
зазначається, що договір укладено до «
05.10.2014р.», а в рішенні Черкаської
міської ради зазначено змінити термін
дії договору з « 15.10.2014р.» на « 15.10.2022р.».
Крім цього, державний реєстратор
встановив, що була недотримана форма
змін до договору оренди землі, що
визначається ч. 1 ст. 654 Цивільного
кодексу України (так як договір оренди
землі від 05.05.2004р. зі змінами від 25.10.2004р.
є нотаріально посвідченими, то і інші
зміни до договору мають бути також
нотаріально посвідчені).

Таким чином, суд встановив, що станом на
11.04.2014р. за Черкаською міською радою не
було здійснено державної реєстрації
права власності на вищевказану
земельну ділянку.

Тобто, беручи до уваги вказану
обставину, а також виходячи зі змісту ч.
2 ст. 4 Закону № 1952, яка визначає, що
речові права на нерухоме майно є
похідними і реєструються після
державної реєстрації права власності
на таке майно, суд дійшов висновку, що
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Черкаського МУЮ Черкаської області
Воробйової Ю.В. від 11.04.2014р. № 12374564 про
відмову в державній реєстрації прав та
їх обтяжень (щодо державної реєстрації
права оренди земельної ділянки за
кадастровим номером :01:013:0002, яка
розташована по вул. Героїв Дніпра, 4, що
в м. Черкаси за ПП «Шора»), є законним,
обґрунтованим та таким, що відповідає
вимогам Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій, чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що відповідач довів, що під
час вчинення дій, з приводу яких подано
позов, він діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, а тому вимоги позивача є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частини 2 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 159 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, яка підлягає поданню до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
складення постанови в повному обсязі. У
разі застосування судом частини 3
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови. Якщо суб'єкта владних
повноважень у випадках та порядку,
передбачених частиною 4 статті 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
С.М. Гарань

Повний текст постанови виготовлений 10
червня 2014 року.