Справа № 323/4247/13-а
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2014-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 квітня 2014 рокусправа №
323/4247/13-а(2а/323/84/13)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Іванова С.М.

суддів: Чабаненко С.В.
Шлай А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Оріхівського районного
суду Запорізької області від
26 листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Оріхівської
районної державної адміністрації
Запорізької області про визнання
бездіяльності неправомірною та
стягнення недоплаченої щорічної
разової грошової допомоги як інваліду
війни, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з цим позовом
в якому зазначив, що він є інвалідом І
групи Великої Вітчизняної війни та
відповідно до ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» позивачу щорічно
до Дня Перемоги виплачується разова
грошова допомога у розмірі десяти
мінімальних пенсій за віком, як
інваліду І групи; проте позивачу така
грошова допомога виплачена не в
повному обсязі, а у розмірі 2415 грн.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просить суд: визнати
протиправною бездіяльність
відповідача, стягнути з відповідача на
його користь суму недоплаченої
щорічної разової грошової допомоги до
Дня Перемоги як інваліду І групи
Великої Вітчизняної війни у розмірі 6525
грн.

Постановою Оріхівського районного
суду Запорізької області від
26 листопада 2013 року у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що існуюче право може
бути порушене шляхом звуження змісту
та обсягу цього існуючого права, якщо
це порушення відбувається на підставі
положень нового закону якими є закони
Про бюджет України на наступний рік.
Оскільки саме така позиція
застосовується при перегляді судових
рішень.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим рішенням, у поданій
апеляційній скарзі відповідач, вказує
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
останньої, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» позивач є
інвалідом І групи Великої Вітчизняної
війни, що стверджується відповідним
посвідченням.

Відповідно до п. 27 ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» щорічно до 5
травня інвалідам війни виплачується
разова грошова

допомога у розмірах, які визначаються
Кабінетом Міністрів України в межах
бюджетних призначень, встановлених
законом про Державний бюджет України.

Проте позивачу така грошова допомога
виплачена не в повному обсязі.

Таким чином, суд першої інстанції,
виходячи з положень закону п. 27 ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», вірно зазначив, що виплата
позивачу, як інваліду І групи Великої
Вітчизняної війни відповідачем
Управлінням праці та соціального
захисту населення Оріхівської
районної державної адміністрації
Запорізької області щорічної до 5
травня разової грошової допомоги у
розмірах, які визначаються Кабінетом
Міністрів України в межах бюджетних
призначень, встановлених законом про
Державний бюджет України - є порушенням
існуючих прав позивача на разову
грошову допомогу і ці права позивача
підлягають судовому захисту.

Про недопущення порушення існуючих
прав прямо застерігає Конституція
України, оскільки прямо передбачає в
ст. 22, що при прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Застосовування Конституції України
адміністративним судом - є
Конституційне право адміністративного
суду, оскільки відповідно до ст. 8
Конституції України Конституція
України має найвищу юридичну силу.
Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції
України і повинні відповідати їй. Норми
Конституції України є нормами прямої
дії. Звернення до суду для захисту
конституційних прав і свобод людини і
громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується.

Така правова Конституційна позиція про
недопущення порушення існуючих прав
неодноразово закріплена у рішеннях
Конституційного Суду України від 20
березня 2002 року N 5-рп/2002 (справа щодо
пільг, компенсацій і гарантій), від 17
березня 2004 року N 7-рп/2004
(справа про соціальний захист
військовослужбовців та працівників
правоохоронних органів), від 1 грудня 2004
року N 20-рп/2004 (справа про зупинення дії
або обмеження пільг, компенсацій і
гарантій), від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005
(справа про рівень пенсії і щомісячного
довічного грошового утримання, від 9
липня 2007 року № 6-рп/2007
(справа про соціальні гарантії
громадян), N 10-рп/2008 (справа щодо
предмета та змісту закону про
Державний бюджет України) від 22 травня
2008 року та відповідає принципу
соціальної держави втіленого також у
ратифікованих Україною міжнародних
актах: Міжнародному пакті про
економічні, соціальні і культурні
права 1966 року, Європейській соціальній
хартії (переглянутій) 1996 року,
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, та
рішеннях Європейського суду з прав
людини. Зокрема, згідно зі статтею 12
Європейської соціальної хартії
(переглянутої) 1996 року держава
зобов'язана підтримувати
функціонування системи соціального
забезпечення, її задовільний рівень,
докладати зусиль для її поступового
посилення тощо.

Але на противагу цій правовій
Конституційній позиції про
недопущення порушення існуючих прав є
й друга позиція про те, що існуюче право
в порушення Конституції України може
бути порушене шляхом звуження змісту
та обсягу цього існуючого права, якщо
це порушення відбувається на підставі
положень нового закону, якими є закони
Про бюджет України на наступний рік. На
підставі цієї другої позиції
неодноразово скасовані та змінення
рішення адміністративного суду першої
інстанції, які задовольняли аналогічні
вимоги, вимогам позивача, виходячи з
правової Конституційної позиції про
недопущення порушення існуючих прав.

Тому, вирішуючи питання, яку правову
норму належить застосувати до
правовідносин у 2000-2010 роках, суд першої
інстанції вірно вийшов з другої
позиції про те, що існуюче право може
бути порушене шляхом звуження змісту
та обсягу цього існуючого права, якщо
це порушення відбувається на підставі
положень нового закону якими є закони
Про бюджет України на наступний рік.
Оскільки саме така позиція
застосовується при перегляді судових
рішень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції і не дають
підстав для висновку про помилкове
застосування судом першої інстанції
норм матеріального або процесуального
права, яке призвело б до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
залишення оскаржуваного рішення суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Оріхівського районного суду
Запорізької області від
26 листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Оріхівської
районної державної адміністрації
Запорізької області про визнання
бездіяльності неправомірною та
стягнення недоплаченої щорічної
разової грошової допомоги як інваліду
війни - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко

Суддя:
А.В. Шлай