Справа № 2а-4058/09
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2010-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2010 р. Справа № 76452/09

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді
Каралюса
В.М.

Суддів
Олендера
І.Я. , Улицького В.З.

при секретарі судового засідання
Балко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України в Рівненській області на
постанову Рівненського міського суду
Рівненської області від 12 червня 2009
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Рівненській області про
зобов'язання до вчинення дій по
нарахуванню і виплаті недоплаченої
щомісячної державної соціальної
допомоги дітям війни,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 в грудні 2009 року звернувся до
суду з позовом до Головного управління
Пенсійного фонду України в Рівненській
області в якому просив поновити
пропущений строк звернення до суду,
визнати неправомірними дії
відповідача, стягнути з відповідача на
її користь недоплачену щомісячну
державну соціальну допомогу до пенсії
як дитині війни за період з січня 2006
року по грудень 2008 року включно в сумі
3891,90 грн.

Постановою Рівненського міського суду
Рівненської області від 12 червня 2009
року позов задоволено частково.
Зобов»язано Головне управління
Пенсійного фонду України в Рівненській
області нарахувати та виплатити на
користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та
з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року включно в
розмірі 1419 грн. 10 коп. В задоволенні
інших позовних вимог відмовлено.

Зазначена постанова мотивована тим, що
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» дітям
війни пенсії або довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії підвищується на 30% мінімальної
пенсії за віком, вимоги позивача є
законними, а тому судом першої
інстанції відновлено порушене право
останнього.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, Головне управління
Пенсійного фонду України в Рівненській
області подало апеляційну скаргу, в
якій просить постанову Рівненського
міського суду Рівненської області від
12 червня 2009 року скасувати та прийняти
нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що зміни
до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» та Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» у
видаткову частину не були внесені, тому
кошти на виплату даних підвищень в
2007-2008 роках були відсутні. Також
апелянт зазначає, що законодавством не
прийнято жодного нормативного акту на
виконання вимог Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», не
визначено на законодавчому рівні за
рахунок яких коштів і джерел, в якому
порядку, яким чином обчислювати
вказаний розмір. Наполягає на
застосуванні річного строку звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, а тому,
колегія суддів, у відповідності до ч.4
ст.196 КАС України, вважає за можливе
проводити апеляційний розгляд справи у
їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково з
наступних підстав.

Так, судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач ОСОБА_1 - є
дитиною війни та відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», у редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин та
вирішення даного спору судом, мав право
на підвищення виплачуваної йому
Головним управлінням Пенсійного фонду
України в Рівненській області пенсії
за віком.

Рішенням Конституційного суду України
від 09.07.2007 року визнано такими, що не
відповідають Конституції України
положення п.12 ст.71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
якими було зупинено на 2007 рік дію ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

У відповідності до ч.2 ст.99 КАС України
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналась або повинна була дізнатись
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що судом першої інстанції не
враховано тієї обставини, що позивач
пропустив строк звернення до суду,
оскільки звернувся з позовом лише
12.12.2008 року, а відповідачем заявлено
клопотання про застосування річного
строку звернення до суду.

Посилання суду на застосування до
спірних правовідносин ст.87 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» на
думку колегії суддів є
необгрунтованим.

Так, оскільки Закон України «Про
загальнобоов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року
прийнятий пізніше ніж Закон України
«Про пенсійне забезпечення», то він має
пріорітет над останнім, а тому у
вказаних правовідносинах
застосовуються положення ст.46 Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», за
яким пенсія виплачується за минулий
час лише нарахована.

Колегія суддів зазначає, що оскільки
стосовно не нарахованих пенсій ніякими
нормативно-правовими актами, крім КАС
України, не визначено строк звернення
до суду, то під час вирішення спорів,
які виникають із вказаних
правовідносин слід застосовувати
річний строк звернення до суду.

Колегія суддів приходить до висновку
про необхідність застосування строку
звернення до суду, визначеного ст.99 КАС
України, відмови у задоволенні
позовних вимог позивача в частині
нарахування та виплати підвищення до
пенсії як дитині війни за 2006 рік, а
також задоволення позовних вимог
позивача стосовно нарахування та
виплати підвищення до пенсії як дитині
війни за 2007 рік за період з 12.12.2007 року
(із врахуванням дати звернення до суду)
по 31.12.2007 року.

Що стосується нарахування підвищення
до пенсії за 2006 рік, то слід також
зазначити, що п.17 ст.77 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2006
рік» зупинено дію ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни».
Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» від 19.01.2006 року, який
набрав чинності 02.04.2006 року, п.17 ст.77
виключено. Однак ст. 110 даного Закону
встановлено, що пільги дітям війни,
передбачені ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
запроваджуються поетапно, за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної ради України з питань
бюджету. Враховуючи те, що Кабінет
Міністрів України за погодженням з
Комітетом Верховної ради України з
питань бюджету не приймав жодних
нормативно-правових актів за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі 2006 року, не був
визначений порядок проведення таких
виплат, а також те, що зазначена норма
не була визнана у встановленому
порядку неконституційною, отже,
підлягала виконанню, то на думку
колегії суддів відсутні підстави для
нарахування та виплати позивачу
підвищення до пенсії за 2006 рік.

Рішенням Конституційного суду №10-рп/2008
від 22.05.2008 року нова редакція ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», відповідно до якої дітям війни
до пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни,
визнана неконституційною, а тому з
22.05.2008 року почала діяти колишня
редакція ст.6 вищенаведеного Закону.
Таким чином з 22.05.2008 року позовні вимоги
щодо нарахування та виплати
підвищення до пенсії як дітям війни
підлягають до задоволення.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком, а
тому доводи апелянта в цій частині є
необгрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до переконання про
підставність позовних вимог ОСОБА_1 в
частині зобов'язання Головного
управління Пенсійного фонду України в
Рівненській області провести
нарахування та виплату на його користь
підвищення до пенсії за період з 12.12.2007
року по 31.12.2007 року включно та з 22.05.2008
року по 31.12.2008 року включно у
відповідності до заявлених вимог.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивачу
здійснює Пенсійний фонд України в
особі Головного управління Пенсійного
фонду України в Рівненській області,
обов'язок щодо нарахування і виплати
спірної допомоги правильно покладено
на відповідача у справі.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивача у
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
колегія суддів не вбачає.

Згідно ст.88 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
встановлено що в разі недостатності
виділених з Державного бюджету України
коштів по бюджетних програмах,
пов'язаних з розмежуванням джерел
виплати пенсій між Державним бюджетом
України та Пенсійним фондом України,
пенсії, визначені законодавством для
відповідних категорій громадян,
виплачуються у повному обсязі за
рахунок власних надходжень Пенсійного
фонду України, а тому доводи апелянта в
частині ненадходження коштів з
державного бюджету на дані виплати
колегією суддів до уваги не
приймаються.

Беручи до уваги, що правові положення,
які передбачають виплату підвищення до
пенсії особам, на яких поширюється дія
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» є чинними, а позивач
належить до вказаної групи осіб і має
право на її отримання, органи державної
влади не можуть свідомо зменшувати
розмір такої допомоги.

За таких обставин оскаржувана
постанова суду першої інстанції
прийнята з порушенням та неправильним
застосуванням норм процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, що відповідно до п.4
ч.1 ст.202 КАС України є підставою для її
скасування та прийняття нової
постанови.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.3 ч.1
ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст.205, ст.207, ст.254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Рівненській області задовольнити
частково.

Постанову Рівненського міського суду
Рівненської області від 12 червня 2009
року у справі №2а-4058/09 - скасувати та
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Головного
управління Пенсійного фонду України в
Рівненській області в частині відмови
ОСОБА_1 в нарахуванні та виплаті
підвищення до пенсії.

Зобов'язати Головне управління
Пенсійного фонду України в Рівненській
області нарахувати та виплатити на
користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з
урахуванням ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», починаючи з 12.12.2007 року по
31.12.2007 року включно та з 22.05.2008 року по
31.12.2008 року включно, з врахуванням
виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і, згідно з вимогами
Закону України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
підвідомчості справ, пов'язаних із
соціальними виплатами» № 1691-IV від 18
лютого 2010 року, може бути оскаржена
безпосередньо до Верховного Суду
України у порядку цивільного
судочинства протягом двох місяців
після набрання постановою законної
сили шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
Каралюс В.М.

Судді
Олендер І.Я.
, Улицький В.З.

Повний текст постанови виготовлено:
31.05.2010 року.