Справа № 804/3565/14
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 р. Справа № 804/3565/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді при секретарі
судового засідання за участю
представників сторін: від позивача
від відповідача Конєвої С.О. Берднику
С.О. Єфіменко Д.М. Шиман О.Б.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю фірми
«ЕНТЕЛІ» до Управління Пенсійного
фонду України в м. Орджонікідзе
Дніпропетровської області про
визнання протиправними та скасування
розрахунків фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій, -

ВСТАНОВИВ:

11.03.2014р. Товариство з обмеженою
відповідальністю фірма «ЕНТЕЛІ»
звернулося з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Орджонікідзе Дніпропетровської
області та просить визнати
протиправними і скасувати повністю
розрахунки фактичних витрат на виплату
і доставку пенсій, призначених
відповідно до пунктів «б-з» ст. 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» по
м. Орджонікідзе за квітень 2013р. - 220,98
грн., травень 2013р. - 2209,77 грн., червень
2013р. - 2209,77 грн., липень 2013р. - 2209,77 грн.,
серпень 2013р. - 2209,77 грн., вересень 2013р. -
2209,77 грн., жовтень 2013р. - 2209,77 грн.,
листопад 2013р. - 2209,77 грн., грудень 2013р. -
2209,77 грн., січень 2014р. - 2209,77 грн., лютий
2014р. - 2209,77 грн. на ОСОБА_5 надісланих
відповідачем для оплати позивачем.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що з квітня 2011р.
позивач отримував та регулярно
сплачував розрахунки до досягнення
ОСОБА_5 55 річного віку. Після досягнення
ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2.) - ІНФОРМАЦІЯ_3.
55-річного віку розрахунки перестали
надходити, однак через 9 місяців -
16.12.2013р. відповідачем було направлено
розрахунки з квітня по грудень 2013р., а
за січень-лютий 2014р. - 21.01.2014р. та 17.02.2014р.
відповідно посилаючись на Закон
України «Про внесення змін до деяких
законів України від 04.04.2013р. №184-УІІ за
яким внесено зміни до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». Позивач вважає,
що на момент коли вступив у дію Закон
№184-УІІ ОСОБА_5 вже виповнилося 55 років
і вона вийшла на пенсію за віком.
Позивач вважає, що направлення
розрахунків після січня 2013р.
відповідачем є незаконним, так як
відповідачем порушені норми ст. 58
Конституції України у зв'язку з чим
застосування Закону України № 184-УІІ є
протиправним. Також позивач зазначає,
що відповідачем було грубо порушено
п.6.4, п.6.8 Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України
19.12.2003р. № 21-1 щодо повідомлення
підприємства про зміну розміру пенсії
у місячний термін з моменту виникнення
цих обставин.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав і
просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував,
просив позов позивача залишити без
задоволення посилаючись на те, що
ОСОБА_5 на момент набрання чинності
Законом України №3668-УІ ще не
виповнилося 55 років та згідно змін,
внесених до ст. 26 Закону України № 1058-ІУ
ОСОБА_5 досягає пенсійного віку в 56
років 6 місяців, тобто 21.07.2014р. у зв'язку
з чим з 28.04.2013р. позивачем було
поновлено зобов'язання по
відшкодуванню пільгових пенсій.
Представник відповідача вважає, що
посилання позивача на порушення
відповідачем ст. 58 Конституції України
не відповідає обставинам справи,
оскільки згідно рішення
Конституційного Суду України від
09.02.1999р. № 1-рп/99 положення ст. 58
Конституції України не поширюються на
юридичних осіб.

Досліджуючи питання щодо причин
поважності пропуску строку звернення
до суду з даним позовом у строк,
визначений ч.5 ст.99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судом було встановлено, що
позивачем пропущений місячний строк
звернення до суду з адміністративним
позовом щодо оскарження розрахунків за
період з квітня по грудень 2013р., які
були отримані позивачем 16.12.2013р., отже
місячний строк звернення до суду
встановлений законом до 15.01.2014р., тоді
як з позовом позивач звернувся лише
06.03.2014р. згідно поштового штемпеля
(а.с.25-26).

Також позивачем пропущений строк
звернення до суду з позовом в частині
оскарження розрахунку за січень 2014р.,
який отриманий був позивачем 21.01.2014р.,
отже, строк звернення до суду
встановлений ч. 5 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
сплив 20.02.2014р.

Як на поважність причин пропуску
строку звернення до суду позивач
послався на те,що пенсійний фонд
затягує судові процеси щодо стягнення
сум, які знаходилися в судах, справи
розглядалися у письмовому провадженні,
що не давало змоги позивачеві отримати
пояснення відповідача щодо появи
розрахунків.

Вивчивши додані до позову матеріали,
вислухавши думку відповідача, суд
приходить до висновку про поважність
причин пропуску строку звернення до
суду з даним позовом та необхідність
поновлення цього строку, виходячи з
положень ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
та з урахуванням положень ст. 6
вказаного Кодексу, якими передбачено,
що ніхто не може бути позбавлений права
на звернення до суду з позовом до
адміністративного суду до підсудності
якого вона віднесена.

Судом у ході судового розгляду справи
встановлені наступні обставини у
справі.

Товариство з обмеженою
відповідальністю фірма «ЕНТЕЛІ» з
квітня 2011р. на підставі розрахунків
фактичних витрат на доставку пенсій,
призначених відповідно до ч.2
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» в частині
пенсій, призначених відповідно до
пунктів «б-з» ст. 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», які
направлялися відповідачем,
здійснювало оплату вказаних сум, які
призначалися на виплату пільгової
пенсії гр. ОСОБА_5 -
ІНФОРМАЦІЯ_2р.народження, до
ІНФОРМАЦІЯ_3 тобто до досягнення
55-річного віку.

У грудні 2013р. відповідачем були знову
направлені позивачеві розрахунки на
виплату та доставку пільгових пенсій
гр. ОСОБА_5 з квітня 2013р. по лютий 2014р.
(а.с. 10-23).

Позивач вважає, що вказані розрахунки
за період з квітня 2013р. по лютий 2014р. є
протиправними та просить їх скасувати
посилаючись на те, що відповідачем
вказані розрахунки направлені в
порушення ст. 58 Конституції України,
так як станом на квітень 2013р. гр. ОСОБА_5
досягла пенсійного віку - 55 років.

Заслухавши представників позивача та
відповідача, які брали участь у
судовому засіданні, дослідивши
матеріали справи, з'ясувавши обставини
справи, перевіривши доводи та давши їм
належну правову оцінку,
проаналізувавши норми чинного
законодавства України, оцінивши їх у
сукупності, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003р. № 1058-ІУ(далі -
Закон №1058) пенсійне забезпечення
застрахованих осіб, які працювали або
працюють на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці за
списком № 1 та на інших роботах із
шкідливими і важкими умовами праці за
списком № 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України, та за
результатами атестації робочих місць,
на посадах, що дають право на
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди: 1) особам,
зазначеним в абзаці першому цього
пункту, пенсії призначаються за
нормами цього Закону в разі досягнення
пенсійного віку та наявності трудового
стажу, передбаченого Законом України
«Про пенсійне забезпечення». У цьому
випадку розміри пенсій визначаються
відповідно до статті 27 та з урахуванням
норм статті 28 цього Закону. При цьому,
зберігається порядок покриття витрат
на виплату і доставку цих пенсій, що
діяв до набрання чинності цим Законом.
Підприємства та організації з коштів,
призначених на оплату праці, вносять до
Пенсійного фонду плату, що покриває
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій особам, які були зайняті повний
робочий день на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці за
списком № 1 виробництв, робіт, процесій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України, крім тих,
що були безпосередньо зайняті повний
робочий день на підземних роботах
(включаючи особливий склад
гірничорятувальних частин) з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, на будівництві шахт та
рудників за списком робіт і професій,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, починаючи з дня набрання
чинності цим Законом, у розмірі 20
відсотків з наступним збільшенням її
щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

Виплата пенсій особам, які були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників, за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, та особам,
пенсії яким призначені відповідно до
пунктів «в-е» та «ж» статті 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
здійснюється до 1 січня 2005р. за рахунок
коштів Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005р.
- за рахунок коштів Державного бюджету
України до досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно ст. 26 Закону №1058 ( у редакції,
чинній станом на ІНФОРМАЦІЯ_3.) особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

До досягнення віку, встановленого
абзацом першим цієї статті, право на
пенсію за віком мають жінки 1961 року
народження і старші після досягнення
ними такого віку, зокрема, 56 років 6
місяців - які народилися з 1 жовтня 1957
року по 31 березня 1958 року.

Отже, з аналізу наведених норм,
вбачається, що гр. ОСОБА_5, яка
народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року, буде мати
право на пенсію за віком після
досягнення нею 56 років 6 місяців, тобто
21.07.2014р. з урахуванням вимог ст. 26
вказаного Закону, у редакції, станом на
ІНФОРМАЦІЯ_3.

З огляду на викладене, посилання
позивача на те, що гр.ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_3. досягла 55 - річного віку та
станом на ІНФОРМАЦІЯ_3. набула права на
призначення пенсії за віком є
безпідставними та такими, що
суперечать ст. 26 вказаного Закону № 1058
у редакції, чинній на ІНФОРМАЦІЯ_3.

Також є неспроможними і доводи
позивача про те, що відповідачем
порушені норми ст. 58 Конституції
України, оскільки, в даному випадку,
відповідачем не застосовувалося
зворотної дії закону в часі з
урахуванням того, що ч.2 Прикінцевих
положень Закону №1058 не змінювалася та
підприємства не звільнялися від
обов'язку покриття витрат на доставку
пільгових пенсій, призначених за
Списком № 2 до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону, з
урахуванням того, що станом на
ІНФОРМАЦІЯ_3. гр.ОСОБА_5 не досягла
пенсійного віку, визначеного ст. 26
Закону №1058 у редакції, чинній на
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Також не можуть бути покладені в основу
даного судового рішення доводи
позивача про те, що гр. ОСОБА_5 станом
на ІНФОРМАЦІЯ_3. досягла 55-річного віку
та вийшла на пенсію за віком, а тому
застосування до позивача ст. 2 Закону
України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»
№400/97-ВР зі змінами внесеними Законом
України «Про внесення змін до деяких
законів України щодо добровільної
сплати єдиного внеску» від 04.04.2013р.
№184-УІІ, який набрав чинності з 28.04.2013р.
є протиправним, з огляду на те, що
вказані зміни не визначають умови
призначення пенсії за віком, а
регулюють лише питання об'єктів
оподаткування, якими є і фактичні
витрати на виплату і доставку
пільгових пенсій, тоді як з 01.10.2011р.
набрав чинності Закон України «Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» від 08.07.2011р. №3668-УІ за яким
було внесено зміни до ст. 26 Закону №1058
та встановлено право на призначення
пенсії за віком після досягнення 60
років та наявності страхового стажу не
менше 15 років. До досягнення 60 річного
віку право на пенсію мають жінки 1961
року народження і старші після
досягнення ними такого віку, зокрема, 56
років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1957р. по 31 березня 1958.

Як встановлено матеріалами справи, гр.
ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
станом на 01.10.2011р. (дата набрання
чинності змін до ст. 26 Закону №1058) не
досягла 55-річного віку, а тому вона
набуде права на призначення пенсії за
віком після досягнення нею 56 років 6
місяців, тобто 21.07.2014р. згідно до вимог
ст. 26 Закону №1058, в редакції, яка діяла
станом на ІНФОРМАЦІЯ_3.

Доводи позивача про те, що ст. 26 Закону
№ 1058 встановлено умови виходу на
пенсію за віком після досягнення
жінками 55 років є помилковими, так як
станом на ІНФОРМАЦІЯ_3. ст. 26 вказаного
Закону № 1058 діяла в іншій вищевказаній
редакції з урахуванням змін внесених
Законом України №3668-УІ, які набрали
чинності з 01.10.2011р.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відсутні правові підстави для
визнання протиправними та скасування
розрахунків на відшкодування
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій за Списком №
2, за квітень 2013р.- лютий 2014р.,
направлених відповідачем на адресу
позивача, оскільки обов'язок по
відшкодування вказаних витрат на
доставку пільгових пенсій, призначених
відповідно до ч.2 Прикінцевих положень
Закону №1058 покладено на позивача до
набуття права на пенсію за віком,
відповідно до Закону №1058, а саме: до
досягнення гр.ОСОБА_5 пенсійного віку -
56 років 6 місяців.

Частина 2 ст. 71 КАС України визначає, що
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В той же час, і частина 1 статті 71 КАС
України покладає обов'язок на позивача
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються його вимоги та
заперечення.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Так, позивачем не доведено належними
та допустимими доказами порушення
відповідачем норм вищенаведеного
чинного законодавства України під час
направлення на адресу позивача
оспорюваних розрахунків.

При цьому, слід зазначити, що посилання
позивача на порушення відповідачем
Інструкції № 21-1 щодо направлення
розрахунків підприємству у місячний
строк у разі зміни розміру пенсії, не
приймаються судом до уваги у зв'язку з
тим, що, у даному випадку, зміни розміру
пенсії не відбулося, а саме порушення
строків направлення розрахунків не
може бути підставами для визнання
протиправними та скасування таких
розрахунків, виходячи з того, що
вказаною Інструкцією передбачений
обов'язок позивача вносити суму
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій до 25 числа
щомісяця згідно одного розрахунку,
який направляється на початку року.

В той час, відповідачем надані всі
докази, які підтверджують
правомірність прийняття та
направлення на адресу позивача
оспорюваних розрахунків у спосіб та у
межах повноважень, наданих посадовим
особам відповідача у відповідності до
норм чинного законодавства України.

Між тим, судом не приймається до уваги
в якості доказу правомірності
прийняття оспорюваних розрахунків
надана відповідачем копія постанови
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 25.02.2014р. у
справі №804/1800/14 про стягнення з
позивача суми фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
за період з квітня по грудень 2013р. у
зв'язку з тим, що вказана постанова суду
не набрала законної сили.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

З аналізу наданих суду документів та
вищенаведених норм чинного
законодавства України, вбачається, що
під час прийняття оспорюваних
розрахунків та направлення їх
позивачеві відповідач діяв у межах
наданих йому повноважень та у спосіб,
що передбачений Конституцією та
законами України.

Статтями 7, 9 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
принципами здійснення правосуддя в
адміністративній справі є:
верховенство права, законність,
рівність усіх учасників
адміністративного процесу перед
законом і судом. Суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та Законів
України.

За викладених обставин, суд не вбачає
обгрунованих правових підстав для
задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить із того, що
відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведення судових
експертиз.

Отже, з урахуванням ч.2 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судові витрати, сплачені позивачем
покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2 - 10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161,
162, 163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми «ЕНТЕЛІ» до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Орджонікідзе Дніпропетровської
області про визнання протиправними та
скасування розрахунків фактичних
витрат на виплату та доставку
пільгових пенсій - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення

постанови, або протягом десяти днів з
моменту отримання копії постанови
відповідно до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови складений -
19.05.2014р.

Суддя С.О.
Конєва