Справа № 824/865/14-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 824/865/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Лелюк О.П.
Суддя-доповідач: Драчук Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка
Ю.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "Приватбанк" на
постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 20 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовомПублічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"Приватбанк" до Першотравневого
відділу Державної виконавчої служби
Чернівецького міського управління
юстиції про скасування постанови та
зобов'язання вчинити дії , -

В С Т А Н О В И В :

16.02.2014 року позивач - Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк "Приватбанк" звернулось до
Чернівецького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Першотравневого відділу Державної
виконавчої служби Чернівецького
міського управління юстиції про
скасування постанови та зобов'язання
вчинити дії.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 20.03.2014 року
в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову та прийняти нове
рішення, яким задоволити позовні
вимоги в повному обсязі.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі в судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату час і місце
судового засідання, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження,
відповідно до пункту 2 частини 1 статті
197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, на
підставі договору іпотеки Е/V062267-1 від 10
серпня 2006 року, укладеного між ОСОБА_2
та закритим акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк»,
квартиру АДРЕСА_2 і належить на праві
власності ОСОБА_2, передано в іпотеку
закритому акціонерному товариству
комерційний банк «ПриватБанк».

За вказаним договором заставою
забезпечується виконання зобов'язань
заставодавця, що випливають з
кредитного договору від 09 серпня 2006
року №Е/V062267, за яким ОСОБА_2 виступає
майновим поручителем ОСОБА_3

28 березня 2007 року нотаріусом
Чернівецького міського нотаріального
округу видано виконавчий напис,
зареєстрований в реєстрі за №2381, яким
звернуто стягнення на квартиру
АДРЕСА_2, що належить на праві власності
ОСОБА_2 За рахунок коштів, отриманих від
реалізації квартири, запропоновано
задовольнити вимоги закритого
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» у розмірі,
еквівалентному 122669 доларів США 78
центів.

Вказаний виконавчий напис знаходився
на примусовому виконанні в органах
державної виконавчої служби.

Постановою Першотравневого відділу
державної виконавчої служби
Чернівецького міського управління
юстиції від 10 лютого 2014 року ВП №26472261
про повернення виконавчого документа
стягувачеві виконавчий напис
нотаріуса за №2381, виданий 28 березня 2007
року приватним нотаріусом - повернуто
стягувачу, тобто публічному
акціонерному товариству комерційний
банк «ПриватБанк», у зв'язку з тим, що
стягувач відмовився залишити за собою
майно боржника, не реалізоване під час
виконання рішення (пункт 3 частина
перша статті 47 Закону України «Про
виконавче провадження»).

Того ж дня публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» звернулось до
Першотравневого відділу державної
виконавчої служби Чернівецького
міського управління юстиції із заявою
про прийняття до виконання указаного
вище виконавчого напису нотаріуса.

14 лютого 2014 року заступником
начальника Першотравневого відділу
державної виконавчої служби
Чернівецького міського управління
юстиції Олексюком О.І. винесено
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) з примусового виконання
виконавчого напису №2381, виданого 28
березня 2007 року нотаріусом
Чернівецького міського нотаріального
округу, про звернення стягнення на
квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

На думку позивача такі дії державного
виконавця є протиправними, що стало
причиною звернення до суду.

За результатом розгляду справи, суд
першої інстанції, керуючись
положеннями Закону України "Про
виконавче провадження", Закону України
"Про іпотеку", прийшов до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами та висновкам суду першої
інстанції, колегія суддів враховує
наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження» від 21 квітня 1999
року № 606-XIV.

Згідно статті 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

За змістом статті 17 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Виконанню
державною виконавчою службою
підлягають такі виконавчі документи,
як виконавчі написи нотаріусів.

Частиною першою статті 6 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до статті 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець, зокрема,
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Перелік підстав для відмови у
відкритті виконавчого провадження
закріплений ч. 1 ст. 26 Закону України
"Про виконавче провадження".

Як вбачається з постанови державного
виконавця від 14.02.2014 року, як підставу
для відмови у відкритті виконавчого
провадження державний виконавець
вказав п. 8 ч.1 ст. 26 даного Закону, тобто
наявність інших передбачених
законом обставин, що виключають
здійснення виконавчого провадження.

При цьому, державний виконавець
послався на те, що іпотека, яка виникла
на підставі договору іпотеки від 01.08.2006
року припинилась, а тому виконавчий
напис нотаріуса від 28.03.2007 року не може
бути прийнятий до виконання.

Згідно ст. 1 Закону України "Про іпотеку"
іпотека це вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України
"Про іпотеку" у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Частина 3 вказаної статті встановлює,
що звернення стягнення на предмет
іпотеки здійснюється на підставі
рішення суду, виконавчого напису
нотаріуса або згідно з договором про
задоволення вимог іпотекодержателя.

Стаття 18 ЦК України передбачає, що
нотаріус здійснює захист цивільних
прав шляхом вчинення виконавчого
напису на борговому документі у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Згідно ч. 1 ст. 87 Закону України "Про
нотаріат" для стягнення грошових сум
або витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість.

Як було встановлено судом першої
інстанції, умови кредитного договору
належним чином виконані не були, у
зв'язку з чим позивач отримав право на
задоволення своїх кредиторських вимог
за рахунок предмету іпотеки.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є договори
та інші правочини. а також інші
юридичні факти.

28.03.2007р. нотаріусом Чернівецького
міського нотаріального округу ОСОБА_5
було вчинено виконавчий напис № 2381 про
звернення стягнення на квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_2.

При цьому, колегія суддів звертає увагу
на те, що договір іпотеки передбачає
лише право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а вчинення виконавчого напису
свідчить про реалізацію
іпотекождержателем цього права.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавчі
написи нотаріуса підлягають виконанню
державною виконавчою службою як
виконавчі документи.

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" надало державному
виконавцю виконавчий документ, який
відповідає вимогам, встановленим ст. 18
Закону України "Про виконавче
провадження" і у державного виконавця
були відсутні підстави для відмови у
прийнятті цього виконавчого документа.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про те, що виконавчий напис
нотаріуса є виконавчим документом та
закінчення договору іпотеки не є
підставою для невиконання виконавчого
документу.

Окрім цього, апелянт вірно звертає
увагу на те, що виконавчий напис
нотаріуса може бути визнаний таким, що
не підлягає виконанню, однак, зазначене
питання підлягає вирішенню виключно у
порядку позовного провадження в межа
цивільного або господарського
судочинства. В даному випадку
державним виконавцем не було визнано
виконавчий напис нотаріуса таким, що не
підлягає виконанню.

При цьому, позовні вимоги щодо
зобов'язання державного виконавця
відкрити виконавче провадження, слід
зауважити, що законодавством
передбачено окрему процедуру та
підстави для відкриття виконавчого
провадження, що відноситься до
компетенції Державної виконавчої
служби.

Окрім цього, законодавством
передбачено ряд підстав для відмови у
відкритті, повернення виконавчого
документа, при цьому судом не
перевірялось дотримання всіх умов для
пред'явлення виконавчого документу, а
лише законність рішення про відмову у
відкритті виконавчого провадження.

Таким чином, в цій частині вимоги не
підлягають задоволенню, оскільки дане
питання виходить за межі компетенції
суду.

На підставі викладеного, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції не дав належної
оцінки вказаним обставинам та зібраним
по справі доказам, не правильно
застосував норми матеріального права,
у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке
підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглянув справу.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п.
4 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції
вирішив скасувати її та прийняти нову
постанову про задоволення позовних
вимог, з підстав порушення судом першої
інстанції норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог.
Враховуючи, що суд апеляційної
інстанції прийшов до висновку про
часткове задоволення позовних вимог
ПАТ КБ "Приватбанк", тому судові витрати
підлягають теж присудженню
пропорційно.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуПублічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "Приватбанк" задовольнити
частково .

Постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 20 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"Приватбанк" до Першотравневого
відділу Державної виконавчої служби
Чернівецького міського управління
юстиції про скасування постанови та
зобов'язання вчинити дії, - скасувати .

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "Приватбанк" задоволити частково.

Визнати протиправним постанову
заступника начальника Першотравневого
відділу державної виконавчої служби
Чернівецького міського управління
юстиції Олексюка О.І. про відмову у
відкритті виконавчого провадження.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"Приватбанк" судові витрати в сумі 54
грн. 81 коп. шляхом їх безспірного
списання органом Державної
казначейської служби України із
рахунків Першотравневого відділу
державної виконавчої служби
Чернівецького міського управління
юстиції.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Драчук Т. О.

Судді
Загороднюк А.Г.

Полотнянко Ю.П.