Справа № 2-а-2840/10/1470
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2014-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

----------------------
У Х В А Л А

06 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-2840/10/1470

Категорія: 8.3.4. Головуючий в 1 інстанції:
Мороз А. О.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Романішина В.Л., Єщенка О.В.

за участю секретаря - Цуцкірідзе М.О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі адміністративну
справу за апеляційними скаргами
Державної податкової інспекції у
Центральному районі м. Миколаєва,
Головного управління Державного
казначейства України у Миколаївській
області на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 22
квітня 2011 року за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Артіль» ЛТД до
Державної податкової інспекції у
Центральному районі м. Миколаєва,
Головного управління Державного
казначейства України у Миколаївській
області про визнання протиправною
бездіяльності та відшкодування
бюджетної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2010 року позивач звернувся до
суду з вказаним вище адміністративним
позовом та, посилаючись на порушення
відповідачами порядку і строків
проведення розрахунків з
відшкодування податку на додану
вартість на загальну суму 1644722 грн. за
складеними Державною податковою
інспекцією у Центральному районі м.
Миколаєва (надалі - ДПІ), на підставі
перевірок, актами (довідками) від: 21
лютого 2008 року, 25 квітня 2008 року, 27
травня 2008 року, 12 січня 2009 року, 15 травня
2009 року, 18 червня 2009 року, 22 липня 2009
року, 03 вересня 2009 року, 01 жовтня 2009
року, 18 березня 2010 року, 16 квітня 2010
року, просив суд: визнати протиправною
бездіяльність ДПІ та головного
управління Державного казначейства
України у Миколаївській області
(надалі - Казначейство) по
відшкодуванню Товариству з обмеженою
відповідальністю «Артіль» ЛТД (надалі -
Товариство) податку на додану вартість
в сумі 1644722 грн.; стягнути на користь
позивача бюджетну заборгованість з
податку на додану вартість у сумі 1644722
грн.

Згодом, а саме: 28 травня 2010 року, 14
червня 2010 року, 05 липня 2010 року, позивач
доповнював свої позовні вимоги та в
кінцевому варіанті позову просив:
визнати протиправною бездіяльність
ДПІ та Казначейства по відшкодуванню
Товариству податку на додану вартість
в сумі 2536255 грн.; стягнути на користь
позивача бюджетну заборгованість з
податку на додану вартість у сумі 2536255
грн.

За наслідками розгляду
адміністративного позову
Миколаївським окружним
адміністративним судом 22 квітня 2011
року ухвалено постанову про
задоволення адміністративного позову
Товариства.

Суд першої інстанції визнав
протиправною бездіяльність ДПІ та
Казначейства щодо відшкодування
позивачу податку на додану вартість у
сумі 2536255 грн.

Також, у резолютивній частині рішення
зазначено: «Відшкодувати з державного
бюджету на користь ТОВ «Артіль» ЛТД
бюджетну заборгованість з податку на
додану вартість у сумі 2536255 грн.»

Приймаючи означене рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що податкове
повідомлення-рішення №/0 від 07
грудня 2010 року прийнято за наслідками
іншої окремої перевірки позивача. За
наслідками перевірок у лютому, квітні,
травні 2008 року, січні, травні, червні,
липні, вересні, жовтні 2009 року, березні
і квітні 2010 року ДПІ податкових
повідомлень-рішень не приймала. Більша
частина зменшеної суми бюджетного
відшкодування, яка увійшла до цього
рішення, не відноситься до періоду, за
який позивач заявив бюджетне
відшкодування і яке є предметом спору у
справі. Тому не підтвердження ДПІ
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість у розмірі 440053 грн.
носить протиправний характер.

Миколаївський окружний
адміністративний суд також дійшов
висновку, що посилання ДПІ, на
неможливість відшкодування податку на
додану вартість у зв'язку з відсутністю
реєстрів ДПА України, передбачених
спільним наказом ДПА України,
Міністерства фінансів України та
Державного казначейством України
№451/501/132 від 03 серпня 2004 року - не є
обґрунтованим, оскільки згідно Закону
України «Про податок на додану
вартість» та Порядку відшкодування
податку на додану вартість,
затвердженого наказом ДПА України від
02 липня 1997 року №209/72, відшкодування
податку на додану вартість з бюджету
здійснюється виключно за висновками
податкових органів або за рішенням
суду.

В апеляційній скарзі ДПІ, посилаючись
на допущені судом порушення норм
матеріального і процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати, повністю відмовити
позивачу у задоволенні заявлених
позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, податковий орган зазначив, що
на час звернення позивача з
адміністративним позовом та розгляду
цієї справи судом, в провадженні
Миколаївського окружного
адміністративного суду знаходилися
дві справи за позовом цього ж позивача,
про оскарження податкових повідомлень
рішень: №/0 від 24 березня 2010 року
та №/0, №/0, №/0 від 07
грудня 2010 року. Тобто, на час звернення
Товариства до ДПІ про бюджетне
відшкодування податку на додану
вартість процедура оскарження рішень
податкового органу не була завершена.
ДПІ було підтверджено суму ПДВ, що
підлягає бюджетному відшкодуванню
позивачу у розмірі 2142279 грн. Не
підтвердженою є сума 393976 грн. Стягнення
суми 393976 грн. є передчасним.

У поданій апеляційній скарзі
Казначейство, з посиланням на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати оскаржуване
судове рішення та постановити нове -
про відмову Товариству в задоволенні
позову.

Не заперечуючи права Товариства на
відшкодування надмірно сплачених
коштів, Казначейство вказує на
необхідність додержання діючого на той
час порядку, затвердженого наказом ДПА
України, Міністерства фінансів України
та Державного казначейства України
№451/501/132 від 03 серпня 2004 року. Також,
відповідач вказав на порушення судом
першої інстанції ст.18 Закону України
«Про виконавче провадження».

В письмових запереченнях Товариство
спростовує доводи апеляційної скарги,
вказуючи на законність ухваленого
рішення та просить його залишити без
змін.

Суд апеляційної інстанції заслухав
суддю-доповідача, розглянув доводи
апеляційних скарг, перевірив матеріали
справи та зважаючи на з'ясовані
обставини, дійшов висновку, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню.

Оскільки ДПІ у Центральному районі
м.Миколаєва підтверджено суму ПДВ, що
підлягає бюджетному відшкодуванню
позивачу у розмірі 2142279 грн., а не
визнаною являється сума ПДВ в розмірі
393976 грн., тому на підставі ч.1 ст.195 КАС
України, суд апеляційної інстанції
переглядає судове рішення суду першої
інстанції за апеляційною скаргою ДПІ
лише в частині щодо відшкодування 393976
грн.; зазначена сума ПДВ складається з
250160 грн. та 143816 грн., які зменшено
податковими повідомленнями-рішеннями
ДПІ від 07.12.2010р. №/0 та №/0
відповідно.

Відповідно до п.п.7.7.5 п.7.7 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» протягом 30 днів, наступних за
днем отримання податкової декларації,
податковий орган проводить
документальну невиїзну перевірку
(камеральну) заявлених у ній даних. За
наявності достатніх підстав вважати,
що розрахунок суми бюджетного
відшкодування було зроблено з
порушенням норм податкового
законодавства, податковий орган має
право протягом такого ж строку
провести позапланову виїзну перевірку
(документальну) платника для
визначення достовірності нарахування
такого бюджетного відшкодування.

Підпунктом 7.7.7 «б» пункту 7.7 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» передбачено, що якщо за
наслідками документальної невиїзної
(камеральної) або позапланової виїзної
перевірки (документальної) податковий
орган виявляє невідповідність суми
бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, то
такий податковий орган у разі
перевищення заявленої платником
податку суми бюджетного відшкодування
над сумою, визначеною податковим
органом внаслідок проведення таких
перевірок, податковий орган надсилає
платнику податку податкове
повідомлення, в якому зазначаються
сума такого перевищення та підстави
для її вирахування.

Як вбачається з матеріалів справи ДПІ у
Центральному районі м.Миколаєва було
зменшено позивачу суму ПДВ, що підлягає
бюджетному відшкодуванню за
березень-травень 2009 року, грудень 2009
року, січень-березень 2010 року на суму
250160 грн. відповідно до податкового
повідомлення-рішення №/0 від
07.12.2010р.

В своїй скарзі ДПІ посилається на те, що
станом на момент прийняття
оскаржуваної постанови для
відшкодування з бюджету суми 250160 грн.
не було правових підстав, так як
вказане податкове
повідомлення-рішення не було скасовано
в судовому порядку.

Колегія суддів критично ставиться до
таких тверджень апелянта та
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що оскільки податковим
органом не було прийнято жодного
рішення у строк, встановлений ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість», щодо правильності
декларування ПДВ за вказані вище
періоди, тому зазначена сума являється
підтвердженою.

Більше того, під час розгляду справи
судом апеляційної інстанції
встановлено, що постановою
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 10.10.2011р. у
справі №2-а-72/11/1470, яку ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 10.04.2012р.
залишено без змін, скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Центральному районі м.Миколаєва
№/0 від 07.12.2010р. А відтак, заявлена
сума ПДВ за березень-травень 2009 року,
грудень 2009 року, січень-березень 2010
року на суму 250160 грн. в розмірі 250160 грн.
є підтвердженою та підлягає
відшкодуванню з державного бюджету на
користь позивача.

Крім того, матеріалами справи
встановлено, що 07.12.2010р. ДПІ у
Центральному районі м.Миколаєва було
прийнято податкове
повідомлення-рішення №/0, яким
Товариству визначено суму податкового
зобов'язання з ПДВ на суму 143816 грн.

З посиланням на п.п.5.4.1 п.5.4 ст.5 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», ДПІ у Центральному районі
м.Миколаєва зазначає, що Товариство не
сплатило в установлений строк суму
податкового зобов'язання за податковим
повідомленням-рішенням №/0 від
07.12.2010р., в результаті чого утворився
податковий борг в розмірі 143816 грн. і
зазначену суму боргу було відображено
в обліковій картці платника податків і,
як наслідок, на таку суму правомірно
зменшено суму переплати Товариства в
обліковій картці у періодах грудень 2007
року, лютий 2008 року та березень 2008 року.

Судова колегія не бере до уваги такі
твердження апелянта, оскільки
встановила, що податкове
повідомлення-рішення №/0 від
07.12.2010р. також скасовано постановою
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 10.10.2011р. у
справі №2-а-72/11/1470, яка набрала законної
сили. А відтак, підстав для зменшення
бюджетного відшкодування позивачу за
грудень 2007 року, лютий 2008 року та
березень 2008 року на суму 143816 грн. немає.

Більше того, на момент подання
Товариством позову до суду суми,
зазначені в податкових
повідомленнях-рішеннях від 07.12.2010р.
№/0 та №/0, взагалі не були
спірними. Жодним нормативним актом не
передбачено будь-яких обмежень або
додаткових вимог, що пов'язують
відшкодування ПДВ з неотриманням
відповідей за результатами
«зустрічних» перевірок контрагентів
платника податків. До того ж, для
відшкодування з бюджету податку на
додану вартість Закон не передбачає
обов'язкової умови фактичного
надходження цих сум до бюджету. У разі
невиконання контрагентом платника
податків зобов'язань по сплаті податку
до бюджету негативні наслідки
(відповідальність) настають лише для
нього. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення
добросовісного платника податків
права на його відшкодування у разі,
якщо останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування та має документальне
підтвердження розміру податкового
кредиту.

Обов'язковість же проведення
зустрічних перевірок визначається
податковими органами самостійно.
Проте, проведення податковим органом
такої перевірки не може подовжити
визначений Законом термін
відшкодування з Державного бюджету
України податку на додану вартість.
Визначене законодавством право
податкової служби на проведення
перевірок повинно реалізовуватися без
порушення приписів Закону.

Що ж до посилань апелянта на зменшення
суми ПДВ, що підлягає бюджетному
відшкодуванню Товариству за грудень 2009
року в розмірі 6891 грн. на підставі
податкового повідомлення-рішення
№/0 від 24.03.2010р., то з матеріалів
справи вбачається, що при поданні
позову до суду Товариство визначило
суму ПДВ до відшкодування за грудень 2009
року з урахуванням наявності
зазначеного податкового
повідомлення-рішення, зокрема:
заявлено у декларації суму 398972 грн., а
при поданні позову до суду визначено до
відшкодування 392081 грн.

На підставі викладеного вище колегія
суддів знаходить безпідставними
посилання апелянта ДПІ у Центральному
районі м.Миколаєва про не
підтвердженість суми бюджетного
відшкодування з ПДВ в розмірі 393976 грн. А
відтак, підстав для задоволення
апеляційної скарги ДПІ та скасування
постанови суду першої інстанції суд
апеляційної інстанції не вбачає.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги Казначейство фактично не
заперечує проти адміністративного
позову, однак з посиланням на приписи
спільного наказу ДПА України,
Міністерства фінансів України та
Державного казначейства України
№451/501/132 від 03.08.2004 р., зазначає, що
здійснити відшкодування податку на
додану вартість Казначейство зможе
лише після отримання від ДПА України
реєстру суб'єктів підприємницької
діяльності з визначенням розміру
відшкодування ПДВ з бюджету та
відповідних висновків від
регіональних податкових органів,
наданими протягом дня після отримання
такого реєстру.

Колегія суддів знаходить
безпідставними такі твердження
апелянта та погоджується з
Миколаївським окружним
адміністративним судом, що п.п.7.7.6 п.7.7
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість» та Порядок
відшкодування податку на додану
вартість, затверджений наказом ДПА
України 02.07.1997р. № 209/72, передбачають
відшкодування з бюджету податку на
додану вартість виключно на підставі
наданого відповідним податковим
органом висновку та не вимагають
надання до органу державного
казначейства реєстрів, про які
зазначає апелянт.

Більше того, Порядок №451/501/132, на який
посилається Казначейство, регулює
взаємовідносини лише між органами
державної влади (ДПА, Міністерство
фінансів та Держказначейство), і ніяких
прав та обов'язків для платника
податків зазначений
нормативно-правовий акт не встановлює.
Жодним чином вплинути на ситуацію з
наявністю реєстрів підприємство не
може. За таких обставин суд вважає, що
реалізація законного права платника
податків на отримання бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість, за умови дотримання ним всіх
вимог, передбачених Законом України
«Про податок на додану вартість», не
може ставитися в залежність від
виконання органами державної влади їх
внутрішніх правил, які вони самі для
себе своїми наказами і встановили.

Незазначення судом в резолютивній
частині постанови від 22.04.2011р. повного
найменування боржника та стягувача, їх
місця знаходження, ідентифікаційного
коду суб'єкта господарської
діяльності, а також номеру рахунку, на
який стягується бюджетна
заборгованість, на думку колегії
суддів не є підставою для скасування
законного судового рішення, оскільки
такі відомості можуть бути з'ясовані
відповідними органами на стадії
виконання цього рішення.

На підставі викладеного, судова
колегія вважає, що при розгляді справи
судом першої інстанції правильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права, вірно
встановлено фактичні обставини справи
та дана відповідна правова оцінка.
Доводи апеляційних скарг висновків
суду не спростовують, підстав для
скасування рішення суду та задоволення
апеляційних скарг не вбачається.

В силу ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 185, 195, 196, 198 ч.1 п.1, 200, 205
ч.1 п.1, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційні скарги Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва та Головного
управління Державного казначейства
України у Миколаївській області
залишити без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 22 квітня 2011
року за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Артіль» ЛТД до
Державної податкової інспекції у
Центральному районі м. Миколаєва,
Головного управління Державного
казначейства України у Миколаївській
області про визнання протиправною
бездіяльності та відшкодування
бюджетної заборгованості - залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
негайно після її проголошення та може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлено
10.06.2014р.

Суддя-доповідач:
Димерлій О.О.

Судді:
Романішин В.Л.

Єщенко О.В.