Справа № 810/3128/14
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2014-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 червня 2014 року Справа № 810/3128/14
Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого - судді
Харченко С.В., при секретарі: Кабанові
представника позивача - Зінкевича Д.В.,
представників відповідача: Жогіної
О.О., Пашкова В.С., Моротченко І.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовомКиївського обласного
відділення Фонду соціального захисту
Приватного вищого навчального закладу
"Економіко-технологічний університет"
стягнення адміністративно -
господарських санкцій та пені,
ВСТАНОВИВ:Київське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернулось до суду з
позовом про стягнення з Приватного
вищого навчального закладу
"Економіко-технологічний
університет" адміністративно -
коп. та пені у розмірі 265 грн. 44 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у
відповідача внаслідок невиконання ним
визначеного статтею 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21.03.1991 № 875-XII
нормативу по створенню робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів у 2013 році виник обов`язок зі
адміністративно - господарських
Враховуючи, що вказані грошові кошти
відповідачем у строк, визначений цим
Законом, добровільно на користь
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів не
перераховано, позивач звернувся до
суду з позовом про стягнення
адміністративно - господарських
санкцій у наведеному вище розмірі, а
також пені за порушення термінів їх
Відповідач позов не визнав, надав суду
письмові заперечення проти позову, в
яких зазначив, що Приватним вищим
"Економіко-технологічний університет"
у 2013 році забезпечено працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
визначеного Законом України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від
21.03.1991 № 875-XII, у зв`язку з чим вимоги
позивача про стягнення з підприємства
адміністративно - господарських
санкцій та пені є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.
У судовому засіданні, призначеному на 6
червня 2014 року, представник позивача
підтримав позовні вимоги та просив суд
Представники відповідача позов не
визнали, просили суд відмовити у
задоволенні позовних вимог з підстав,
наведених у письмових запереченнях.
Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
адміністративного позову, виходячи з
Приватний вищий навчальний заклад
"Економіко-технологічний університет"
(ідентифікаційний код 31785752,
область, м. Бровари, вул. Щолківська,
буд. 2) зареєстрований в якості
юридичної особи 27.12.2001.
Судом встановлено, що відповідач є
працедавцем, який відповідно до
статті 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від
21.03.1991 № 875-XII зобов`язаний виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів.
У лютому 2014 року Приватним вищим
"Економіко-технологічний
університет" подано до Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів звіт про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік форми № 10-ПІ, з
якого вбачається, що середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу на підприємстві у 2013
році становила 49 осіб, з них
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства України
встановлена інвалідність - 1 особа,
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21.03.1991 № 875-XII - 1
Розмір адміністративно - господарських
санкцій за невиконання нормативу по
створенню робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів відповідачем у звіті не
На підставі даних поданого
відповідачем звіту форми № 10-ПІ
Київським обласним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
зроблено висновок про незабезпечення
Приватним вищим навчальним закладом
"Економіко-технологічний університет"
працевлаштування 1 інваліда у 2013 році,
оскільки на його підприємстві повинно
бути створено 2 робочих місця, які
призначені для забезпечення
працевлаштування інвалідів, проте
працює лише 1 особа.
Відтак, позивач вважає, що відповідач
повинен був самостійно сплатити
адміністративно-господарські санкції
середньої річної заробітної плати
штатного працівника на підприємстві у
2013 році та 1 робочого місця,
призначеного для працевлаштування
інваліда і не зайнятого ним
У зв`язку з порушенням
відповідачем терміну сплати вказаних
адміністративно-господарських
санкцій, позивачем на підставі
приписів частини другої
статті 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» від 21.03.1991 № 875-XII
нараховано пеню у загальному розмірі 265
Суму адміністративно - господарських
санкцій та пені відповідачем
добровільно не сплачено, у зв`язку з чим
Київське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось до суду з даним позовом.
Відповідач із висновками позивача про
наявність у підприємства обов`язку
сплачувати адміністративно -
господарські санкції та пеню у зв`язку
з порушенням вимог статті 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
від 21.03.1991 № 875-XII не погоджується та
зазначає, що у 2013 році ним забезпечено
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, визначеного цим Законом.
Відповідач звертає увагу на те, що у 2013
році на підприємстві працювало 2
інваліда, з них: 1 особа - 12 місяців; 1
особа - 8 місяців. З урахуванням вимог
Інструкції зі статистики кількості
працівників, затвердженої наказом
Державного комітету статистики
України від 28.09.2005 № 286,
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлено
інвалідність, у 2013 році на підприємстві
складала 2 особи. Відповідач наголошує
на тому, що у звіті форми № 10-ПІ за 2013
рік, що був надісланий ним на адресу
позивача, допущено помилки, а саме: у
рядку 02 «середньооблікова кількість
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства України
встановлена інвалідність» та рядку 03
«кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» помилково
зазначено 1 особу замість 2.
На підтвердження власних доводів про
виконання підприємством у повному
обсязі нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2013 році
представником відповідача долучено до
матеріалів справи докази
працевлаштування 2 інвалідів.
Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
Частиною першою статті 17 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» від
21.03.1991 № 875-XII (далі - Закон України №
875-XII) передбачено, що з метою реалізації
творчих і виробничих здібностей
інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.
Право інвалідів на працю, їх
працевлаштування реалізується шляхом
створення спеціального робочого місця,
адаптацією основного і додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування тощо з урахуванням
обмежених можливостей інвалідів.
Статтею 18 Закону України № 875-XII
встановлено обов`язок підприємств,
установ, організацій, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
виділяти та створювати робочі місця
для працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
Відповідно до частини першої статті 19
Закону України № 875-XII, для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у
кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.
Виконанням нормативу робочих місць у
кількості, визначеній згідно з
частиною першою цієї статті,
вважається працевлаштування
підприємством, установою,
організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним (частини друга
та п`ята статті 19 Закону України № 875-XII).
Згідно з приписами пункту 2 Порядку
подання підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31.01.2007 №
70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», звіт
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів роботодавці подають
(надсилають рекомендованим листом)
щороку до 1 березня відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів, в яких
вони зареєстровані, за формою,
затвердженою Мінпраці за погодженням з
Відповідно до пункту 3 Інструкції щодо
заповнення форми № 10-ПІ (річна)
«Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів»,
затвердженої наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 10.02.2007 № 42, у рядку 01 звіту
відображається середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу за рік, яка
визначається відповідно до пункту 3.2
Інструкції зі статистики кількості
працівників, затвердженої наказом
Державного комітету статистики
України від 28.09.2005 № 286 та
зареєстрованої Міністерством юстиції
середньооблікова кількість штатних
працівників за рік, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність; у рядку 03 - кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених роботодавцем, відповідно до
нормативу робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів, установленого статтею 19
Закону України № 875-XII.
Приписами вказаної Інструкції
встановлено, що показник рядка 03
визначається для роботодавців, у яких
працює від 25 осіб, шляхом множення
показника рядка 01 на 4 %, а для
роботодавців, у яких працює від 8 до 25
осіб, дорівнює 1 особі.
Дані щодо середньооблікової кількості
штатних працівників облікового складу
(рядок 01), середньооблікової
кількості штатних працівників, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність (рядок 02), та
кількості інвалідів, які повинні
працювати на робочих місцях (рядок 03),
відображаються в цілих одиницях. Якщо
при обчисленні виникає дробове число,
його необхідно округлити до цілого
(якщо після коми число 5 і більше, то
воно округлюється в бік збільшення).
Частиною першою статті 20 Закону
України № 875-XII передбачено, що
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені, яка
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.
З матеріалів адміністративної справи
вбачається, що середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу на підприємстві
відповідача за 2013 рік складала 49
Зважаючи на приписи статті 19 Закону
України № 875-XII та пункту 3 Інструкції
щодо заповнення форми № 10-ПІ (річна)
«Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів»,
затвердженої наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 10.02.2007 № 42, кількість
робочих місць на підприємстві
відповідача для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу у 2013
році становить 2 особи (49 х 4 % = 1,96).
Враховуючи, що обов`язок зі сплати
підприємством - роботодавцем
адміністративно - господарських
санкцій в силу вимог статті 20 Закону
України № 875-XII виникає виключно у разі
невиконання ним нормативу по створенню
робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів, вирішення
даного публічно - правового спору
пов`язується з оцінкою обставин, що
свідчать про працевлаштування
підприємством у 2013 році
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлено
Як зазначає представник відповідача, у
2013 році на підприємстві було
працевлаштовано 2 інваліда.
Так, представник відповідача
стверджує, що на підприємстві у 2013 році
працювали наступні громадяни: ОСОБА_5,
посада - фельдшер, група
інвалідності - 3, термін, на який
встановлено інвалідність - довічно,
кількість відпрацьованих у 2013 році
повних місяців - 12; ОСОБА_6,
посада - доцент кафедри
соціально-гуманітарних дисциплін,
група інвалідності - 2, термін, на який
встановлено інвалідність - довічно,
кількість відпрацьованих у 2013 році
повних місяців - 8 місяців.
На підтвердження наведених вище
обставин представником відповідача
надано суду належним чином засвідчені
копії заяв про прийняття на роботу,
витягів з наказів про прийняття на
роботу, про призначення на посаду та
про звільнення з посади, пенсійних
посвідчень та посвідчення інваліда.
Відтак, враховуючи, що 1 особа працювала
повних 12 місяців 2013 року,
1 особа - 8 місяців,
середньооблікова кількість штатних
працівників - інвалідів з урахуванням
вимог Інструкції зі статистики
кількості працівників, затвердженої
наказом Державного комітету
статистики України від 28.09.2005 № 286,
Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Враховуючи, що доводи відповідача
стосовно працевлаштування у 2013 році
2 інвалідів (середньооблікова
кількість - 2) та про допущення
математичної помилки у звіті про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік форми № 10-ПІ
позивачем не спростовані, а доказів
відсутності законодавчо визначених
підстав для включення цих осіб у
рахунок нормативу робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів не надано, суд дійшов
висновку, що Приватним вищим
"Економіко-технологічний
університет" у 2013 році було виконано
вимоги Закону України №
875-XII щодо обов`язку створення робочих
місць для інвалідів та їх
За таких обставин, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, зважаючи на те, що
доводи позивача стосовно наявності у
відповідача обов`язку сплачувати
господарські санкції та пеню у
визначеному позивачем розмірі не
знайшли свого підтвердження у ході
судового розгляду справи, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення адміністративного позову.
Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
Оскільки спір вирішено на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, а доказів понесення нею
витрат, пов'язаних з розглядом справи,
суду не надано, судові витрати
стягненню не підлягають.
Керуючись статтями 69, 70, 71, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні адміністративного
позову, - відмовити.
Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а у разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови, - протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Харченко С.В.

Постанову складено у повному обсязі 6
червня 2014 року.