Справа № 821/1326/14
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/1326/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Василяки Д.К.,

при секретарі: Івлевій В.О., за участю
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Руссу Є.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 до Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Херсонській області
про скасування постанови від 10.04.2014 р. №
52,

встановив:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3
(далі по тексту - позивач або ФОП ОСОБА_3)
звернулась до суду з адміністративним
позовом до Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Херсонській області
(далі по тексту - відповідач) про
скасування постанови від 10.04.2014 р. № 52.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01
листопада 2013 спеціалістами інспекції з
питань захисту прав спожи вачів у
Херсонській області проведено
позапланову перевірку дотри мання
законодавства про захист прав
споживачів фізичною особою - підпри
ємцем ОСОБА_3 за місцем здійснення
підприємницької діяльності: м. Херсон,
вул. Миру 19, місце НОМЕР_2. За
результатами перевірки складено акт
№00000424 від 01.11.2013 року, відповідно до
якого до продажу про понувались товари
без належного маркування, без
необхідної, доступної, до стовірної та
своєчасної інформації про продукцію,
що забезпечує можливість свідомого та
компетентного вибору, на час перевірки
не надано документи про якість та
безпеку на товарів, які були на
реалізації.

Вказує, що 20 листопада 2013 року
представником позивача на виконання
вимог акту №00000424 від 01 листопада 2013
року з супровідним листом надано
відповідачу копії документів, які
підтверджують якість та безпеку
товарів. Однак відповідачем,
незважаючи на надання позивачем
запитуваних документів винесено
постанову №380 від 09.12.2013 року про
накладення на ФОП ОСОБА_3 штрафу.
Вказує, що факт порушення позивачем п.
14, 16 "Правил роздрібної торгівлі
непродовольчими товарами" та п. 17
"Порядку провадження торгівельної
діяльності та правил торгівель ного
обслуговування на ринку споживчих
товарів" при проведенні перевірки 01
листопада 2013 року досліджувався
Суворовським районним судом при
винесенні постанови по справі
№668/17255/13-а, яка набрала законної сили.

Крім того, вказує, що відповідачем
неправильно нараховано штрафні
санкції, оскільки вартість одержаної
для реалізації партії товару, від якої
розраховується сума штрафних санкцій
згідно п. 7 ч. 1 ст. 23 ЗУ "Про захист прав
спожива чів", відноситься до витрат
підприємця, а не до його доходів.

Позивач просить визнати протиправною
та скасувати постанову відповідача від
10 квітня 2014 року № 52.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог
заперечував. заперечення обґрунтовані
тим, що 01 листопада 2013 року головними
спеціалістами відповідача здійснено
перевірку на торгівельному місці
НОМЕР_2 ФОП ОСОБА_3 на території ринку
"Дніпровський" вул.Миру,19 м. Херсон.

Вибірковим інспектуванням на
непродовольчих товарів, що перебували
в реалізації встановлено відсутність
необхідної, доступної, достовірної,
повної та своєчасної інформації про
товар, а саме: на маркуванні товарів
згідно із законодавством про мови не
зазначено найменування та
місцезнаходження виробника, дата
виготовлення (строк служби товару),
найменування нормативного документу,
вимогам якого повинен відповідати
товар, дані про основні властивості,
склад, ґатунок, таблиця із зазначенням
сітки розмірів, міжнародні символи
догляду. На час перевірки не надано
документи про якість та безпеку на
товар, який реалізувався.

Вказує, що позивачем під час здійснення
торгівельної діяльності повинні
надаватись документи, які
підтверджують якість, безпеку, ціну
товарів. Крім того, споживачам
пропонувався товар без належного
маркування, документів про якість та
безпеку, що в свою чергу не дає змоги
забезпечити право споживача на
необхідну, достовірну та своєчасну
інформацію про товари, що є порушенням
законодавства.

Щодо штрафних санкцій відповідач
зазначив, що відповідач вимушений був
виходити з вартості реалізації товару,
у іншому випадку позивач би уникнув
відповідальності. Постанову вважає
правомірною та просить відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача заперечення
підтримав та просив в задоволенні
позову відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали адміністративної
справи, заслухавши пояснення
представника позивача, представника
відповідача та оцінивши наявні докази
у їх сукупності, судом встановлено:
відповідно до ст. 5 Закону України "Про
захист прав споживачів", держава
забезпечує споживачам захист їх прав,
надає можливість вільного вибору
продукції, здобуття знань і
кваліфікації, необхідних для прийняття
самостійних рішень під час придбання
та використання продукції відповідно
до їх потреб, і гарантує придбання або
одержання продукції іншими законними
способами в обсязі, що забезпечує
рівень споживання, достатній для
підтримання здоров'я і
життєдіяльності.

Статтею 26 Закону України "Про захист
прав споживачів" передбачено, що
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади у сфері захисту
прав споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів і мають право:
давати суб'єктам господарювання
обов'язкові для виконання приписи про
припинення порушень прав споживачів;
перевіряти у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якість
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг; безперешкодно відвідувати та
обстежувати відповідно до
законодавства будь-які виробничі,
складські, торговельні та інші
приміщення цих суб'єктів.

Правові та організаційні засади,
основні принципи і порядок здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб і
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю) визначені Законом України
"Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності" від 05.04.2007 № 877-V (далі по
тексту - Закон № 877-V) .

Інспекцією з питань захисту прав
споживачів на підставі скарги
споживача ОСОБА_4 (О-502), направлення на
перевірку № 00000547 від 01.11.2013 року та
згоди Держспоживінспекції проведено
перевірку здійснено перевірку на
торгівельному місці НОМЕР_2 ФОП ОСОБА_3
на території ринку "Дніпровський"
вул.Миру,19 м. Херсон.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 6
Закону України "Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" № 877-V,
підставами для проведення
позапланових заходів є звернення
фізичних та юридичних осіб про
порушення суб'єктом господарювання
вимог законодавства. Позаплановий
захід у цьому разі здійснюється тільки
за наявності згоди центрального
органу виконавчої влади на його
проведення.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону № 877-V, для
здійснення планового або
позапланового заходу орган державного
нагляду (контролю) видає наказ, який
має містити найменування суб'єкта
господарювання, щодо якого буде
здійснюватися захід, та предмет
перевірки.

На підставі наказу оформляється
посвідчення (направлення) на
проведення заходу, яке підписується
керівником або заступником керівника
органу державного нагляду (контролю)
(із зазначенням прізвища, ім'я та по
батькові) і засвідчується печаткою (ч. 2
ст. 7 Закону № 877-V).

Згідно п. 1 ч. 5 ст. 7 Закону № 877-V, перед
початком здійснення заходу посадові
особи органу державного нагляду
(контролю) зобов'язані пред'явити
керівнику суб'єкта господарювання або
уповноваженій ним особі посвідчення
(направлення) та службове посвідчення,
що засвідчує посадову особу органу
державного нагляду (контролю), і
надати суб'єкту господарювання копію
посвідчення (направлення).

Судом встановлено, що результатами
перевірки складено акт перевірки
дотримання законодавства про захист
прав споживачів №00000424 від 01 листопада
2013 року, відповідно до якого
зафіксовані порушення вимог чинного
законодавства.

За результатами перевірки посадовими
особами відповідача складено протокол
про адміністративне правопорушення №
00000377 від 26.11.2013 р. щодо ФОП ОСОБА_3

10 квітня 2014 року відповідачем
прийнято Постанову про накладення
стягнень передбачених статтею 23
Закону України "Про захист прав
споживачів", якою накладено на позивача
штраф у розмірі 10375,50 грн.

Статтею 15 Закону України "Про захист
прав споживачів" передбачено, що
споживач має право на одержання
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію,
що забезпечує можливість її свідомого
і компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги). Інформація про
продукцію не вважається рекламою.
Інформація про продукцію повинна
містити:

1) назву товару, найменування або
відтворення знака для товарів і послуг,
за якими вони реалізуються;

2) найменування нормативних документів,
вимогам яких повинна відповідати
вітчизняна продукція;

3) дані про основні властивості
продукції, а щодо продуктів харчування
- про склад (включаючи перелік
використаної у процесі їх виготовлення
сировини, в тому числі харчових
добавок), номінальну кількість (масу,
об'єм тощо), харчову та енергетичну
цінність, умови використання та
застереження щодо вживання їх окремими
категоріями споживачів, а також іншу
інформацію, що поширюється на
конкретний продукт;

4) відомості про вміст шкідливих для
здоров'я речовин, які встановлені
нормативно-правовими актами, та
застереження щодо застосування
окремої продукції, якщо такі
застереження встановлені
нормативно-правовими актами;

5) позначку про наявність або
відсутність у складі продуктів
харчування генетично модифікованих
компонентів;

6) дані про ціну (тариф), умови та правила
придбання продукції;

6-1) виробник (продавець) у разі
виявлення недостовірної інформації
про продукцію (якщо вона не шкодить
життю, здоров'ю або майну споживача)
протягом тижня вилучає цю продукцію з
продажу та приводить інформацію про
неї до відповідності;

7) дату виготовлення;

8) відомості про умови зберігання;

9) гарантійні зобов'язання виробника
(виконавця);

10) правила та умови ефективного і
безпечного використання продукції;

11) строк придатності (строк служби)
товару (наслідків роботи), відомості
про необхідні дії споживача після їх
закінчення, а також про можливі
наслідки в разі невиконання цих дій;

12) найменування та місцезнаходження
виробника (виконавця, продавця) і
підприємства, яке здійснює його
функції щодо прийняття претензій від
споживача, а також проводить ремонт і
технічне обслуговування.

Стосовно продукції, яка підлягає
обов'язковій сертифікації, споживачеві
повинна надаватись інформація про її
сертифікацію.

Продавець не звільняється від
відповідальності у разі неодержання
ним від виробника (імпортера)
відповідної інформації про товар.

Відповідно до ч. 2 п. 23 Порядку
провадження торговельної діяльності
та правил торговельного
обслуговування на ринку споживчих
товарів, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 15
червня 2006 р. N 833 (далі по тексту -
Порядок), суб'єкт господарювання
зобов'язаний усіляко сприяти
споживачеві (покупцеві) у вільному
виборі товарів і додаткових послуг,
на його вимогу провести перевірку
якості, безпеки, комплектності, міри,
ваги та ціни товарів з наданням йому
контрольно-вимірювальних приладів,
документів, які підтверджують якість,
безпеку, ціну товарів;

Так, суб'єкт господарювання під час
здійснення торгівельної діяльності
відповідно до п. 21 Порядку зобов'язаний:

- надавати споживачеві у доступній
формі необхідну, достовірну та
своєчасну інформацію про товари;

- усіляко сприяти споживачеві у
вільному виборі товарів і додаткових
послуг, на його вимогу провести
перевірку якості, безпеки,
комплектності, міри, ваги та ціни
товарів з наданням йому
контрольно-вимірювальних приладів,
документів, які підтверджують якість,
безпеку, ціну товарів;

- перевірити справність виробу,
продемонструвати, за можливості, його
роботу та ознайомити споживача з
правилами користування.

Пунктом 17 Порядку передбачено, що
забороняється продаж товарів, що не
мають відповідного маркування,
етикетування або інструкції про їх
застосування (в установлених
випадках), а також належного товарного
вигляду, на яких строк придатності не
зазначено або зазначено з порушенням
вимог нормативних документів, строк
придатності яких минув, а також тих,
що надійшли без документів,
передбачених законодавством, зокрема
які засвідчують їх якість та безпеку.

Проаналізувавши вказане суд приходить
до висновку, що постанову про
накладення штрафу на позивача винесено
правомірно, оскільки при проведенні
перевірки позивачем не було надано
документи, які підтверджують якість та
безпеку товарів.

Суд не приймає до уваги посилання
представника позивача на постанову
Суворовського районного суду м.
Херсона по справі № 668/17255/13-а від 11
січня 2014 року, оскільки розглядом
вказаної справи було скасування
постанови про адміністративне
правопорушення № 380 від 09.12.2009 р., яка
була винесена Інспекцією з питань
захисту прав споживачів у Херсонській
області, а не правомірність винесення
постанови про накладення стягнень
передбачених статтею 23 Закону України
"Про захист прав споживачів".

Щодо розрахунку штрафних санкцій суд
зазначає, що відповідно п. 8 ч. 1 ст. 23
Закону України "Про захист прав
споживачів", у разі порушення
законодавства про захист прав
споживачів суб'єкти господарювання
сфери торговельного та інших видів
обслуговування, у тому числі
ресторанного господарства, несуть
відповідальність за створення
перешкод службовим особам
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, та структурного підрозділу
з питань захисту прав споживачів
органу місцевого самоврядування у
проведенні перевірки якості продукції,
а також правил торговельного та інших
видів обслуговування - у розмірі від
одного до десяти відсотків вартості
реалізованої продукції за попередній
календарний місяць, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а у разі, коли відповідно до
закону суб'єкт господарської
діяльності не веде обов'язковий облік
доходів і витрат, - у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності", невиконання приписів,
розпоряджень або інших розпорядчих
документів щодо усунення порушень
вимог законодавства, виявлених під час
здійснення заходу державного нагляду
(контролю), тягне за собою
застосування до суб'єкта
господарювання штрафних санкцій у
порядку, встановленому законом.

Крім того, позивачем зазначено, що ним
не було надано документів, які
підтверджують вартість отриманої від
реалізації продукції.

Так, відповідно до п. 296.1.1. ст. 296
Податкового кодексу України, платники
єдиного податку першої і другої груп та
платники єдиного податку третьої та
п'ятої групи, які не є платниками
податку на додану вартість, ведуть
книгу обліку доходів шляхом щоденного,
за підсумками робочого дня,
відображення отриманих доходів.

Отже, ведення лише книги обліку доходів
не є підставою для повного звільненням
позивача як суб'єкта господарювання
від обов'язкового обліку доходів або
доходів і витрат, а відповідно - і
звільнення від зберігання первинних
документів з урахуванням яких
здійснюється розрахунок
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених п.7 ч.1 ст. 23 Закону
України "Про захист прав споживачів".

Отже, суд не приймає доводи
представника позивача щодо невірного
розрахунку штрафних санкцій, оскільки
приходить до висновку, що відповідач
правомірно виходив з вартості товару.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони, зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема, з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Суд з дотриманням вимог ст.ст.69,70,86 КАС
України дослідивши надані сторонами
докази, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Оцінивши докази, які є у
справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Врахувавши положення ч.2 ст.71 КАС
України особливістю провадження в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень є те, що обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Суд, приходить до висновку, що в даному
випадку відповідач довів
правомірність своїх дій.

Таким чином, узагальнюючи викладене
суд приходить до висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Окрім того, правові засади справляння
судового збору, платників, об'єкти та
розміри ставок судового збору, порядок
сплати, звільнення від сплати та
повернення судового збору визначає
Закон України "Про судовий збір" від
08.07.2011 р., № 3674-VI (далі - Закон №3674) зі
змінами, внесеними згідно Закону № 590-VII
від 19.09.2013 р.

Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.4 Закону №
3674 ставка збору подання позову
майнового характеру складає 2 відсотки
розміру майнових вимог, але не менше 1, 5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше чотирьох розмірів
мінімальних заробітних плат.

Позивачем при поданні
адміністративного позову сплачено 10 %
судовий збір за подання позову
майнового характеру.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст.2,8,9,12,17,19,158,159, 160-163,167 КАС
України, суд -

постановив:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний
код НОМЕР_1) решту судового збору за
подання адміністративного позову до
суду в розмірі 1644 (одна тисяча шістсот
сорок чотири) грн. 30 коп.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 30 травня 2014 р.

Суддя
Василяка
Д.К.

кат. 5.1.2