Справа № 808/2693/14
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року о 17 год. 52 хв.Справа №
808/2693/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі

головуючого судді Мінаєвої К.В.,

за участю секретаря судового засідання
Федорук І.В.,

за участю представників:

позивача - Шонії М.В.,

відповідача - Вечерко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Фо.Рум»

до Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2014 року до Запорізького
окружного адміністративного суду
надійшов позов товариства з обмеженою
відповідальністю «Фо.Рум» (далі -
позивач) до Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області (далі
- відповідач), в якому позивач просить
суд скасувати податкове повідомлення -
рішення № від 06.02.2014 р. та
скасувати податкове повідомлення -
рішення № від 06.02.2014 р. в частині
донарахування податку на додану
вартість в розмірі 174366,00 грн. та
штрафних санкцій в розмірі 4707,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідачем
неправомірно прийнято спірні
податкові повідомлення - рішення,
оскільки позивачем надано всі первинні
податкові та бухгалтерські документи
на підтвердження здійснення
господарських операцій з ТОВ «Трест
Промтехмонтаж - 2», ТОВ «Клім-Еко», ПП
«Бест софт», а отже висновки
відповідача про наявність порушення по
взаємовідносинах з ТОВ «Трест
Промтехмонтаж - 2», ТОВ «Клім-Еко», ПП
«Бест софт» є необгрунтованими, а також
у позивача наявні оригінали податкових
накладних, зазначені в акті перевірки
як відсутні.

Відповідач в поданих до суду письмових
запереченнях проти позову заперечує. В
обґрунтування заперечень зазначає, що
під час проведення перевірки позивача
у нього були відсутні документи
податкової та бухгалтерської
звітності по взаємовідносинах з
контрагентами, зазначеними в додатку
3.2.1 до акту перевірки, обов'язковість
ведення яких передбачена вимогами
чинного законодавства. Отже, позивач не
мав права формувати податковий кредит
з податку на додану вартість по цих
операціях. Крім того зазначає, що
відповідачем отримано акт
Лівобережної міжрайонної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області ДПС №888/22-1/34563151 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Клім-Еко» щодо
підтвердження господарських
взаємовідносин з ТОВ «ВК Віконні
системи» () та акт ДПІ у
Ленінському районі м. Запоріжжя
№552/22-11/32934524 від 16.04.2013 р., яким
встановлено порушення ПП «Бест софт»
п.5 ст.203, ч.1, 2 ст.215, ст.216 Цивільного
кодексу України. Таким чином, позивачем
також неправомірно віднесено до складу
валових витрат та податкового кредиту
суми коштів по операціях з ТОВ
«Клім-Еко» та ПП «Бест софт». Просить
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, оцінивши надані
докази, їх достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, зазначає
наступне.

З матеріалів справи встановлено, що в
період з 02.12.2013 р. по 17.01.2014 р.
відповідачем проведено документальну
планову виїзну перевірку ТОВ «Фо.Рум» з
питання дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 по 31.12.2012, за
результатами якої складено акт
№26/22-01/34640382 від 24.01.2014 р.

За результатами проведеної перевірки
податковий орган дійшов висновку про
порушення позивачем, серед іншого:

- п.1.32 ст.1, п.5.1, п.5.3 ст.5, пп.5.3.9 п.5.3
ст.5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», пп.138.1.1 п.138.1
ст.138 Податкового кодексу України, в
результаті чого позивачем занижено
податок на прибуток на загальну суму
87804,00 грн.

- пп.7.4.1, пп.7.4.2, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», п.44.1 ст.44, п.184.7 ст.184, п.198.1,
п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4 ст.201 Податкового
кодексу України, в результаті чого
позивачем занижено податок на додану
вартість, що підлягає сплаті в бюджет
на загальну суму 222157,00 грн.

06 лютого 2014 року відповідачем на
підставі акту перевірки №26/22-01/34640382 від
24.01.2014 р. прийнято:

- податкове - повідомлення рішення
№ від 06.02.2014 р., яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток за основним
платежем на 54946,00 грн.;

- податкове - повідомлення рішення
№ від 06.02.2014 р., яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 200464,00 грн., в т.ч. за
основним платежем 195757,00 грн. та 4707,00 грн.
за штрафними санкціями.

Позивач, не погодившись з прийнятими
податковими повідомленнями -
рішеннями, звернувся з позовом до суду.

При розгляді справи встановлено, що
позивачем не оскаржується виявлене під
час проведення перевірки порушення
пп.7.4.1, пп.7.4.2, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», п.44.1 ст.44, п.184.7 ст.184, п.198.1,
п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4 ст.201 Податкового
кодексу України за січень 2011 року на
загальну суму 21391,00 грн. (податкове -
повідомлення рішення № від 06.02.2014
р.).

Щодо порушення позивачем п.1.32 ст.1, п.5.1,
п.5.3 ст.5, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», пп.138.1.1 п.138.1 ст.138
Податкового кодексу України та пп.7.4.1,
пп.7.4.2, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість», п.44.1
ст.44, п.184.7 ст.184, п.198.1, п.198.3 Податкового
кодексу України по господарських
взаємовідносин між позивачем та ТОВ
«Трест Промтехмонтаж - 2», ТОВ
«Клім-Еко», ПП «Бест софт», суд зазначає
наступне.

Суд зазначає, що відповідно до п.5.1 ст.5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності. На підставі пп.5.2.1 Закону до
валових витрат відносяться суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) у термін звітного періоду
у зв'язку з підготовкою, організацією,
веденням виробництва, продажу
продукції і охороною праці, з
урахуванням обмежень, встановлених
п.5.3-5.7 Закону.

Не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
податкового обліку (п.5.3.9 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств»).

Отже, для встановлення факту порушення
пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
необхідним є встановлення віднесення
до складу валових витрат, які не
підтверджені документально.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. Підпунктом 139.1.9 п.139.1
ст.139 ПК України встановлено, що не
включаються до складу витрат: витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно до п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.
Положеннями п. 198.2 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати податку за податковими
зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8
статті 187 цього Кодексу, а для операцій
з постачання послуг нерезидентом на
митній території України - дата сплати
(нарахування) податку за податковими
зобов'язаннями, що були включені
отримувачем таких послуг до податкової
декларації попереднього періоду. Право
на нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу. Згідно п. 201.10 ст. 201 Кодексу,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Пунктом 201.6 ст.201 Кодексу встановлено,
що податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Отже, податкова
накладна є документом, який
підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у
ціні товару.

Згідно п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість» податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 7.4.2 п.7.4 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість»
передбачено, що якщо платник податку
придбаває (виготовляє) товари (послуги)
та основні фонди, які призначаються для
їх використання в операціях, які не є
об'єктом оподаткування згідно зі
статтею 3 цього Закону або звільняються
від оподаткування згідно зі статтею 5
та пунктом 11.44 статті 11 цього Закону, то
суми податку, сплачені у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включаються до складу податкового
кредиту такого платника.

Згідно п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість» не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до п.198.6 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 Порядку
заповнення податкової накладної,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
21.12.2010 №969 (який набрав чинності з
10.01.2011), податкову накладну складає
особа, яка зареєстрована як платник
податку в податковому органі та якій
присвоєно індивідуальний податковий
номер платника податку на додану
вартість.

Згідно п.44.1 ст.44 Податкового кодексу
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством України. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п.198.3 ПК України податковий
кредит звітного періоду визначається,
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Таким чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст.70
Кодексу адміністративного судочинства
України, обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору. Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

З матеріалів справи встановлено, що між
позивачем та ТОВ «Трест Промтехмонтаж -
2» укладено договір будівельного
субпідряду №270515 від 27.05.2011 р.,
відповідно до умов якого субпідрядник -
ТОВ «Трест Промтехмонтаж - 2»
зобов'язується провести роботи з
ремонту шиферних дахів, бетонування
підлог, виробництва та монтажу
металоконструкцій і здати у
встановлений строк об'єкт, відповідно
до затвердженої сторонами кошторисної
документації, а підрядник - ТОВ «Фо.Рум»
зобов'язується надати субпідрядникові
будівельний майданчик (фронт робіт),
прийняти об'єкт або закінчені
будівельні роботи та оплатити їх (а.с. 46,
т.1).

На підтвердження виконання умов
договору до матеріалів справи надано
довідку про вартість виконаних
будівельних робіт (а.с. 47, т.1), акт
приймання виконаних робіт (а.с. 48-50, т.1),
розрахунок загально виробничих витрат
(а.с. 51-54, т.1), податкову накладну від
31.05.2011 р. на загальну суму 286672,00 грн., в
т.ч. податок на додану вартість 47778,67
грн. (а.с. 55, т.1). На підтвердження оплати
за виконані роботи до матеріалів
справи надано виписки з банку (а.с. 56,
т.1).

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позивачем надано
передбачені чинним законодавством
первинні документи для підтвердження
правомірності віднесення до складу
витрат та податкового кредиту суми
коштів по операції з ТОВ «Трест
Промтехмонтаж - 2», а тому наявні
підстави для задоволення позовних
вимог в цій частині.

Суд не приймає посилання представника
відповідача на анулювання свідоцтва
платника податків ТОВ «Трест
Промтехмонтаж - 2», оскільки таке
анулювання сталося вже після
здійснення господарських операцій з
позивачем, а саме 24.04.2013 р. Стосовно
посилань представника податкового
органу на відсутність декларацій ТОВ
«Трест Промтехмонтаж - 2», суд зазначає,
що у позивача наявні оригінали
податкових накладних виписаних ТОВ
«Трест Промтехмонтаж - 2», яке на момент
виписки податкової декларації мало
свідоцтво платника податку, а отже
позивач не може нести відповідальність
за невиконання вимог податкового
законодавства його контрагентом,
оскільки чинне законодавство не
містить підстав для накладення
штрафних санкцій на покупця при
несплаті цього податку продавцем.

Крім того, суд зазначає, що податкова
звітність контрагента не є первинними
документами, які підтверджують
здійснення господарської операції в
розумінні Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позивачем правомірно
віднесено до складу валових витрат та
податкового кредиту суми коштів по
операціях з ТОВ «Трест Промтехмонтаж -
2», а податковий орган дійшов
необґрунтованого висновку про
неправомірність дій позивача.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ
«Клім-Еко» суд зазначає наступне.

При розгляді справи судом встановлено,
що між позивачем та ТОВ «Клім-Еко»
укладено договір поставки №ДГ1195 від
26.09.2011 р., відповідно до умов якого
продавець - ТОВ «Клім-Еко»
зобов'язується передати товар у
власність покупцю - ТОВ «Фо.Рум»,
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити товар відповідно до
виставлених рахунків-фактур.

На підтвердження здійснення
господарської операції позивачем до
матеріалів справи надано податкову
накладну (а.с. 58, т.1), видаткову накладну
(а.с. 60, т.1). На підтвердження
транспортування товару надано
товарно-транспортну накладну (а.с. 59,
т.1). Для підтвердження оплати за
отриманий від ТОВ «Клім-Еко» товару до
матеріалу справи надано виписку з
банку (а.с. 61, т.1).

На підтвердження подальшого
використання в господарській
діяльності товару отриманого від ТОВ
«Клім-Еко» (кондиціонери) позивачем до
матеріалів справи надано договір №2709
від 26.09.2011 р., укладений між позивачем та
КП «Запорізький інститут
регіонального розвитку» відповідно до
умов якого постачальник - ТОВ «Фо.Рум»
зобов'язується поставити та передати у
власність покупця - КП «Запорізький
інститут регіонального розвитку»
обладнання в асортименті. Установки
холодильні та вентиляційні промислові
29.23.12 - кондиціонери (а.с. 166, т.1). Також, на
підтвердження подальшого використання
в господарській діяльності товару
отриманого від ТОВ «Клім-Еко» надано
видаткову накладну (а.с. 167, т.1),
довіреність на отримання товару (а.с. 168,
т.1). На підтвердження оплати за
отриманий товар надано виписку з банку
(а.с. 169, т.1).

Таким чином, суд дійшов висновку, що
наявність первинних документів є
достатньою підставою для відображення
вказаних операцій в бухгалтерському
обліку, а так як дані податкового
обліку базуються на даних
бухгалтерського обліку, то це зумовлює
відсутність підстав для висновку про
відсутність фактичного здійснення
господарських операцій, а висновок
відповідача про безпідставність
включення сум податку на додану
вартість до складу податкового кредиту
та сум коштів до витрат з операцій по
придбанню товарів, послуг від ТОВ
«Клім-Еко» є необґрунтованим.

Стосовно господарських взаємовідносин
між позивачем та ПП «Бест Софт», суд
зазначає наступне.

При розгляді справи судом встановлено,
що між позивачем та ПП «Бест софт»
укладено договіри №Б20195 від 05.09.2012 р.,
№Б00378 від 06.09.2011 р., відповідно до умов
яких виконавець - ПП «Бест софт» надає
послуги замовнику - ТОВ «Фо.Рум» по
супроводженню програмного комплексу
підготовки звітності «M.E.Doc» (а.с. 176-180,
т.1).

На підтвердження виконання умов
договору позивачем до матеріалів
справи надано рахунки-фактури, акти
приймання - передачі наданих послуг,
податкові накладні, (а.с. 181-182, 184-185, 187-194,
196-197, 199, 201-207, т.1). На підтвердження
здійснення оплати за надані ПП «Бест
софт» послуги до матеріалів справи
надано виписки з банку (а.с. 183, 186, 195, 198,
200, т.1).

Таким чином, суд дійшов висновку, що
наявність первинних документів є
достатньою підставою для відображення
вказаних операцій в бухгалтерському
обліку, а так як дані податкового
обліку базуються на даних
бухгалтерського обліку, то це зумовлює
відсутність підстав для висновку про
відсутність фактичного здійснення
господарських операцій, а висновок
відповідача про безпідставність
включення сум податку на додану
вартість до складу податкового кредиту
та сум коштів до витрат з операцій по
придбанню товарів, послуг від ПП «Бест
софт» є необґрунтованим.

Крім того, за змістом послуг, які
надавалися позивачу ПП «Бест Софт», а
саме супроводження програмного
комплексу підготовки звітності «M.E.Doc»,
суд зазначає, що вказані послуги не
потребують попередньої закупівлі
товару чи надання обладнання, тому
посилання податкового органу на не
підтвердження постачання товару по
ланцюгу від ПП «Бест Софт» до позивача
не приймаються судом.

Стосовно посилань представника
відповідача на акт Лівобережної
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області ДПС
№888/22-1/34563151 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Клім-Еко» щодо підтвердження
господарських взаємовідносин з ТОВ «ВК
Віконні системи» () та
акт ДПІ у Ленінському районі м.
Запоріжжя №552/22-11/32934524 від 16.04.2013 р., яким
встановлено порушення ПП «Бест софт»
п.5 ст.203, ч.1, 2 ст.215, ст.216 Цивільного
кодексу України, суд зазначає, що в силу
закону отримання податковим органом
акту перевірки, довідки зустрічної
звірки або акту про неможливість
проведення зустрічної звірки, в яких
викладені висновки про наявність ознак
фіктивної господарської діяльності,
відсутність факту реального вчинення
господарських операцій, вчинення
контрагентом платника податків
нікчемного правочину або відображення
в звітності показників господарських
операцій, які фактично не відбулись, не
звільняє такий податковий орган від
виконання обов'язку по самостійному
встановленню та доведенню факту
вчинення платником податків порушення
закону, акт перевірки контрагента або
акт про неможливість проведення
зустрічної звірки тощо, не має
преюдиціального значення при розгляді
справи судом та не є документом, що
достовірно та безсумнівно
підтверджують обставини фактичної
дійсності.

Суд зазначає, що при дослідженні факту
здійснення господарських операцій, що
були підставою для формування витрат
платника податків, оцінювати слід
відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовано дані податкового
обліку. Відносини між учасниками
попередніх ланок постачання товарів не
мають безпосереднього впливу на
дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
конкретними контрагентами. В разі
наявності у органу державної
податкової служби інформації щодо
порушення окремим платником податків
податкового законодавства, негативні
наслідки повинні застосовуватися саме
щодо цієї особи.

В ході розгляду справи відповідачем не
надано до суду доказів наявності
обвинувального вироку відносно
посадових (службових) осіб ТОВ «Трест
Промтехмонтаж - 2», ТОВ «Клім-Еко», ПП
«Бест софт» та наявності рішення суду
про визнання угод недійсними. Отже,
податкові органи не можуть
нараховувати податок на додану
вартість та накладати штрафні санкції
на покупця при несплаті цього податку
продавцем, оскільки чинне
законодавство не встановлює підстав
для такого нарахування та накладення
штрафних санкцій.

Зазначене узгоджується з практикою
Верховного Суду України, викладеною у
постановах від 09 вересня 2008 року у
справі № 21-500во08 та від 01 червня 2010 року
у справі № 21-573во10.

Згідно ст.1 Закону України «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
і основних свобод людини 1950 року,
Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11
до Конвенції» ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала
джерелом права рішення Європейського
суду з прав людини, а також юрисдикцію
цього суду в усіх питаннях, що
стосуються тлумачення і застосування
Конвенції. Рішення Європейського суду
є частиною національного
законодавства і є обов'язковим для
правозастосування органами
правосуддя.

Рішенням Європейського суду з прав
людини від 22 січня 2009 року у справі
«Булвес» АД проти Болгарії (заява №
3991/03) визначено, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку
Європейського суду, такі вимоги стали
надмірним тягарем для платника
податку, що порушило справедливий
баланс, який повинен підтримуватись
між вимогами суспільного інтересу та
вимогами захисту права власності.

Стосовно порушення позивачем п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України, суд
зазначає наступне.

При розгляді справи судом встановлено,
що на момент проведення перевірки у
позивача були відсутні оригінали
податкових накладних, зазначених в
реєстрі податкових накладних (додаток
3.2.1 до акту перевірки), на загальну суму
податку на додану вартість 117175,00 грн.
(а.с. 42, т.1), що стало підставою для
збільшення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 117176,00 грн., в т.ч. за основним
платежем в розмірі 117175,00 грн. та 1,00 грн.
за штрафними санкціями.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу. У разі коли на
момент перевірки платника податку
контролюючим органом суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Суд зазначає, що представником
позивача в судове засідання були
надані оригінали спірних податкових
накладних, копії яких залучені до
матеріалів справи. Проте, відповідно до
п.44.6 ст.46 Податкового кодексу України у
разі якщо до закінчення перевірки або у
терміни, визначені в абзаці другому
пункту 44.7 цієї статті платник податків
не надає посадовим особам
контролюючого органу, які проводять
перевірку, документи (незалежно від
причин такого ненадання, крім випадків
виїмки документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності. Згідно абзацу 2 п.44.7
ст.44 Податкового кодексу України
протягом п'яти робочих днів з дня
отримання акта перевірки платник
податків має право надати до
контролюючого органу, що призначив
перевірку, документи, визначені в акті
перевірки як відсутні.

Суд зазначає, що позивачем акт
перевірки підписаний без заперечень,
також позивачем в акті перевірки не
здійснено відповідних записів про те,
що позивач планує додатково подати
відсутні під час перевірки первинні
документи.

Стосовно посилань представника
позивача на заперечення подані
податковому органу, суд зазначає, що
позивачем складено заперечення на акт
перевірки датовані 27.01.2014 р., в додатках
до яких позивачем надано копії
договорів на 9 арк., копії податкових
накладних на 32 арк., копії прибуткових
накладних на 25 арк., копії актів
виконаних робіт на 4 арк.

Разом з тим, з рішення про результати
розгляду заперечення №4022/10/08-28-22-01 від
18.04.2014 р., судом встановлено, що
заперечення б/н від 27.01.2014 р. надійшли до
податкового органу 11.04.2014 р., тобто вже
після прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень - рішень, та
були залишені без розгляду.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позивачем пропущено
встановлений абзацом 2 п.44.7 ст.47
Податкового кодексу України строк для
подання відсутніх під час перевірки
документів, отже такі документи
відповідно до приписів Податкового
кодексу вважаються відсутніми у
позивача на час складення податкової
звітності з податку на прибуток та
податку на додану вартість, а тому
податковим органом правомірно
прийнято рішення про збільшення
позивачу грошового зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 117176,00 грн., в т.ч. за основним
платежем в розмірі 117175,00 грн. та 1,00 грн.
за штрафними санкціями, а тому відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог в цій частині.

Стаття 19 Конституції встановлює, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В силу ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідачем частково не доведено
правомірність прийнятих рішень.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що відповідачем протиправно
прийнято податкове повідомлення -
рішення № від 06.02.2014 р. та
податкове повідомлення - рішення
№ від 06.02.2014 р., в частині
донарахування податку на додану
вартість в розмірі 57191,00 грн. та
штрафних санкцій в розмірі 4706,00 грн., а
отже наявні підстави для задоволення
позовних вимог цій частині. В іншій
частині, суд вважає позовні вимоги не
обґрунтованими та такими, що
задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій,
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, серед іншого, чи прийняті
вони обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення. При розгляді справи
встановлено, що при прийнятті
оскаржуваних податкових повідомлень -
рішень відповідач частково діяв
необґрунтовано, тобто без врахування
всіх обставин, які мають значення при
прийнятті рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення позовних вимог
товариства з обмеженою
відповідальністю «Фо.Рум».

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 158-163, 254
КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов товариства з обмеженою
відповідальністю «Фо.Рум» до Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області про скасування податкових
повідомлень-рішень задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області № від 06.02.2014
р.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області № від 06.02.2014
р., в частині донарахування податку на
додану вартість в розмірі 57191,00 грн. та
штрафних санкцій в розмірі 4706,00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Фо.Рум» судовий збір
в розмірі 233,69 грн. (двісті тридцять три
гривні 69 коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України - з дня
отримання такої постанови, апеляційної
скарги, з подачею її копії відповідно
до кількості осіб, які беруть участь у
справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя

К.В.Мінаєва