Справа № 814/414/14
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/414/14

Категорія: 10.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Птичкіна В.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого -судді
Романішина В.Л.,

суддів Димерлія
О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в приміщенні суду в м.Одесі
апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Єланецькому
районі Миколаївської області на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 04 березня
2014 року у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в Єланецькому
районі Миколаївської області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Єланецькому
районі Миколаївської області про
стягнення витрат на виплату та
доставку пенсій по інвалідності,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2011 року УПФУ в Єланецькому
районі Миколаївської області
звернулося до Миколаївського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Єланецькому
районі Миколаївської області про
стягнення витрат на виплату та
доставку пенсій по інвалідності
громадянці ОСОБА_1, каліцтво якій
заподіяно на підприємстві,
розташованому на території країн СНД в
сумі 2188,62 грн. за період з вересня 2010
року по листопад 2010 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що
починаючи з лютого 2005 року відповідач
відмовляється підписувати щомісячні
акти звірки, в яких включено суму до
відшкодування по гр. ОСОБА_1, яка
отримала каліцтво в країнах СНД,
незважаючи на те, що страховиком, який
має виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, є
саме Фонд соціального страхування від
нещасних випадків.

Відповідач проти позову заперечив,
зазначивши, що потерпілі, які отримали
каліцтво за межами України і переїхали
в Україну на постійне місце проживання,
не є застрахованими в Україні і за них
не сплачувались Фонду страхові внески,
а тому здійснення їм страхових виплат
за рахунок страхових коштів Фонду є
нецільовим використанням; за
відсутності у Фонді особових справ
потерпілих осіб, останній не має
правових підстав для прийняття до
заліку витрат ПФУ, пов'язаних з
виплатою пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, які трапились з
потерпілими на території СНД.
Відповідач зазначив, що діючим
законодавством не передбачено права
ПФУ передавати Фонду соцстрахування
документи для проведення соціальних
виплат у формі виплати пенсій по
інвалідності; жодної домовленості між
Фондами позивача та відповідача про
відшкодування таких витрат не було.
Позовні вимоги вважає безпідставними,
в задоволенні позову просив відмовити.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 04.03.2014р.
позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Єланецькому
районі Миколаївської області,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким позов УПФУ в Єланецькому
районі Миколаївської області залишити
без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов УПФУ в Єланецькому
районі Миколаївської області суд
першої інстанції дійшов висновку, що
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності гр. ОСОБА_1, яка
стала інвалідом від нещасного випадку
на виробництві на території колишніх
республік СРСР, а в разі такої виплати
органами Пенсійного фонду України
відшкодувати останньому витрати, є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків або його структурні
підрозділи. Колегія суддів
погоджується з таким висновком
Миколаївського окружного
адміністративного суду. При цьому, суд
виходить з наступного.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року №16/98-ВР встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ (стаття 4 Основ).

Відповідно до п.4 ст.25 вказаних Основ за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням надаються
такі види соціальних послуг та
матеріального забезпечення:
профілактичні заходи по запобіганню
нещасним випадкам на виробництві та
професійним захворюванням;
відновлення здоров'я та працездатності
потерпілого; допомога по тимчасовій
непрацездатності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання;
відшкодування збитків, заподіяних
працівникові каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

З огляду на викладене, оскільки пенсія
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до
статті 25 вказаних Основ є Фонд, що,
також, передбачено статтею 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», яка
визначає перелік соціальних послуг та
виплат, які здійснюються та
відшкодовуються Фондом.

Згідно ч.4 ст.26 цих же Основ якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому, неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплене статтею
24 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», відповідно до пункту 5
якої якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Таким чином, витрати, понесені органами
ПФУ у зв'язку із виплатою та доставкою
пенсій по інвалідності від трудового
каліцтва (у тому числі й пенсій особам,
які стали інвалідами від нещасного
випадку на виробництві на території
колишніх республік СРСР) підлягають
відшкодуванню за рахунок Фонду як
належного страховика від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання.

Пункт 7 Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління ПФУ та правління
Фонду від 04 березня 2003 року №5-4/4, якому,
на думку відповідача, суперечать
вимоги управління ПФУ про
відшкодування витрат, не врегульовує
спірні відносини, які виникли у цій
справі, оскільки встановлене ним
правило та механізм взаєморозрахунків
на централізованому рівні між Фондом
та ПФУ розраховані на відсутність
спору та реалізуються за наслідками
попередньо здійснених згідно з
пунктами 5, 6 Порядку звірок витрат за
особовими справами потерпілих,
складання актів таких звірок,
узгодження й подання відповідних
довідок.

Статтею 16 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» визначено, що
безпосереднє управління Фондом
здійснюють його правління та виконавча
дирекція.

За змістом статті 18 зазначеного Закону
виконавча дирекція Фонду є постійно
діючим виконавчим органом правління
Фонду, проводить свою діяльність від
імені Фонду у межах та в порядку, що
визначаються його статутом і
Положенням про виконавчу дирекцію
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків, організовує та
забезпечує виконання рішень правління
Фонду, робочими органами виконавчої
дирекції Фонду є, зокрема, її
відділення в районах і містах
обласного значення. Робочі органи
виконавчої дирекції Фонду є юридичними
особами, мають самостійні кошториси,
печатку із зображенням Державного
Герба України та своїм найменуванням.

Згідно п.15 Положення про Пенсійний фонд
України, затвердженого Указом
Президента України від 01 березня 2001
року №121/2001, ПФУ здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
головні управління ПФУ в Автономній
Республіці Крим, областях, містах
Києві, Севастополі, та управління ПФУ в
районах, містах і районах у містах.

З огляду на викладене, вимоги
управління ПФУ про відшкодування
відділенням Фонду витрат, пов'язаних із
виплатою та доставкою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві, відповідають
змісту його прав як робочого органу ПФУ
щодо відшкодування понесених ним
витрат та узгоджуються із компетенцією
виконавчої дирекції Фонду, основними
завданнями якої згідно з Положенням
про виконавчу дирекцію Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, затвердженим
постановою правління Фонду від 20
квітня 2001 року №15, крім іншого,
визначено виконання завдань та
основних принципів страхування від
нещасного випадку, фінансування
страхових виплат, а до повноважень у
сфері здійснення процедури
страхування та координації страхової
діяльності віднесено, зокрема,
співпрацю з фондами з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування витрат, понесених ними у
зв'язку з матеріальним забезпеченням
потерпілих внаслідок нещасного
випадку на виробництві та
представництво інтересів страховика в
органах державної виконавчої влади,
органах місцевого самоврядування і
судах.

Такий висновок відповідає правовій
позиції Верховного Суду України,
висловленій у спорах цієї категорії,
зокрема, у постановах від 12 червня 2012
року №21-165а12 та від 21 травня 2013 року
№21-129а13.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на те, що
позивачем неправомірно пред'явлено
вимогу щодо відшкодування адресної
допомоги, оскільки така допомога як
окремий вид соціальної допомоги не
входить до складу розміру пенсії по
інвалідності та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання. Колегія суддів не бере до
уваги такі твердження апелянта,
оскільки з наявних в матеріалах справи
розрахунку суми витрат на виплату
пенсії гр.ОСОБА_1 та таблиць
розбіжностей за період з вересня 2010
року по листопад 2010 року вбачається, що
УПФУ просить стягнути лише суму витрат
на виплату пенсії (вересень 2010 року -
720,06 грн., жовтень 2010 року - 734,28 грн.,
листопад 2010 року - 734,28 грн.), а не
адресної допомоги. (а.с.6, 12-14).

Колегія суддів вважає, що при розгляді
справи судом першої інстанції
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
вірно встановлено фактичні обставини
справи та дана відповідна правова
оцінка. Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують,
підстав для скасування рішення суду та
задоволення апеляційної скарги не
вбачається.

В силу ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 185, 195, 197, 198 ч.1 п.1, 200, 205
ч.1 п.1, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Єланецькому
районі Миколаївської області залишити
без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 04 березня
2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя
Романішин В.Л.

Судді
Димерлій О.О.

Єщенко О.В.