Справа № 812/1209/14
Суддя: Арабей Т. Г.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чернявська
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року справа №812/1209/14

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючої Арабей Т.Г.

суддів Геращенка І.В., Губської Л.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Старобільському районі Луганської
області на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 15
квітня 2014 р. у справі № 812/1209/14 за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Старобільському районі
Луганської області до Відділу
державної виконавчої служби
Старобільського районного управління
юстиції, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 про визнання
незаконною бездіяльності, зобов'язання
вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Старобільського районного управління
юстиції, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 про визнання
незаконною бездіяльності, зобов'язання
вчинити певні дії.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 15 квітня 2014
р. у справі № 812/1209/14 в задоволенні
адміністративного позову відмовлено в
повному обсязі.

Не погодившись з судовим рішенням,
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Старобільському районі
Луганської області подало апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 15 квітня 2014
року по справі №812/1209/14 за
адміністративним позовом управління
ПФУ в Старобільському районі
Луганської області до Відділу
державної виконавчої служби
Старобільського районного управління
юстиції Луганської області про
визнання незаконною бездіяльності,
зобов'язання вчинити певні дії та
прийняти нове рішення по справі,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального та матеріального права.

Апелянт наголошує на тому, що при
ознайомленні з матеріалами
виконавчого провадження було
встановлено, що відповідачем не були в
достатній мірі вчинені дії, направлені
на примусове виконання виконавчих
документів в передбаченому законом
обсязі, які б зумовили стягнення з
боржника належних до стягнення сум.

Представники сторін у судове засідання
не з'явилися, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином, про що свідчать поштові
повідомлення, апелянт письмово просив
розглянути справу у його відсутність.
Колегія суддів розглядає дану справу
відповідно до вимог ст. 197 КАС України у
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає за
необхідне вимоги, викладені в
апеляційній скарзі, задовольнити
частково, постанову суду першої
інстанції скасувати та частково
задовольнити позовні вимоги, з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що на підставі заяви
Управління Пенсійного фонду України в
Старобільському районі Луганської
області від 20 вересня 2013 року № 12072/09
відповідачем постановою від 26 вересня
2013 р. було відкрито виконавче
провадження ВП №39952328 з примусового
виконання виконавчого листа № 812/6897/13-а
виданого Луганським окружним
адміністративним судом 17 вересня 2013
року на підставі постанови суду від 27
серпня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2
на користь Управління Пенсійного фонду
України в Старобільському районі
Луганської області заборгованості зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 5766,45 грн.
(а.с.52-54).

24 лютого 2014 року державним виконавцем з
метою виявлення рухомого та нерухомого
майна боржника направлено запити до
третіх осіб, а саме: Управління
Пенсійного фонду України в
Старобільському районі Луганської
області, Старобільського районного
центру зайнятості, відділу
Держземагенства у Старобільському
районі Луганської області та ВРЕР м.
Старобільська (а. с. 58, 59).

Відповідно до довідки Управління
Пенсійного фонду України в
Старобільському районі Луганської
області від 27 лютого 2014 року № 27,
фізична особа-підприємець ОСОБА_2 не
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Старобільському районі Луганської
області та пенсію не отримує (а. с. 63).

03 березня 2014 року Управління
Пенсійного фонду України в
Старобільському районі Луганської
області повідомило відповідача, що за
ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_1) за 2009
рік звітувалася фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 (а. с. 62).

04 березня 2014 року адміністрація
Старобільського районного центру
зайнятості повідомила, що ОСОБА_2 на
обліку в центрі зайнятості як
безробітна не перебуває (а. с. 62).

12 березня 2014 року відділ
Держземагенства у Старобільському
районі Луганської області листом від 28
лютого 2014 року № 06-02-21/0885-1 повідомив, що
згідно даних державного земельного
кадастру, земельна ділянка (пай) за
громадянкою ОСОБА_2, яка мешкає:
АДРЕСА_1, на території Старобільського
району не зареєстрована (а. с. 66).

12 березня 2014 року державним виконавцем
рекомендованим листом з повідомленням
боржнику було направлено повідомлення
за № 1255 про проведення 24 березня 2014
року о 14:00 годині виконавчих дій з метою
опису й арешту виявленого майна за
адресою: АДРЕСА_1, з примусового
виконання виконавчого листа по
адміністративній справі № 812/6897/13-а,
виданого Луганським окружним
адміністративним судом 17 вересня 2013
року, вимоги від 19 лютого 2013 року № Ф-523.1
та від 07 серпня 2013 року № Ф-523.3 про
стягнення боргу на користь управління
Пенсійного фонду України в
Старобільському районі Луганської
області (а. с. 64), яке отримано боржником
18 березня 2014 року, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а. с. 65).

24 березня 2014 року державним виконавцем
здійснено вихід за місцем мешкання
боржника: АДРЕСА_1, та встановлено, що
боржника не було вдома, хоча він був
попереджений належним чином, про що
свідчить акт державного виконавця від
24 березня 2014 року (а. с. 67).

08 квітня 2014 року державним виконавцем,
керуючись пунктом 10 статті 11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
направлено подання до Старобільського
районного суду про примусове
проникнення до житла боржника, з метою
опису й арешту майна боржника для
повного та своєчасного виконання
рішення суду (а.с. 68-69).

Суд першої інстанції вважає, що
Державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Старобільського районного управління
юстиції у виконавчому провадженні ВП №
39952328, вживаються заходи примусового
виконання рішень, передбачені Законом
України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV
«Про виконавче провадження», що
свідчить про відсутність
бездіяльності відділу державної
виконавчої служби Старобільського
районного управління юстиції та про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог в частині визнання
бездіяльності такою, що порушує вимоги
Закону України від 21 квітня 1999 року №
606-ХІV «Про виконавче провадження».

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з рішенням суду першої
інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України;

2) суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені конституцією та
законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження».

Згідно ст. 1 зазначеного Закону
виконавче провадження, як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про виконавче провадження» примусове
виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
державну виконавчу службу» завданням
державної виконавчої служби є
своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень,
передбачених законом.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про
державну виконавчу службу»
передбачено, що державний виконавець є
представником влади і здійснює
примусове виконання судових рішень,
постановлених іменем України, та
рішень інших органів (посадових осіб),
виконання яких покладено на державну
виконавчу службу, у порядку
передбаченому законом.

Таким чином, відповідач у справі -
суб'єкт владних повноважень, на якого
чинним законодавством України
покладений обов'язок по примусовому
виконанню рішень.

Згідно ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;
надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження; розглядає
заяви сторін та інших учасників
виконавчого провадження і їхні
клопотання; заявляє в установленому
порядку про самовідвід за наявності
обставин, передбачених цим Законом;
роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки.

Державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право:

1) проводити перевірку виконання
боржниками рішень, що підлягають
виконанню відповідно до цього Закону;

2) здійснювати перевірку виконання
юридичними особами всіх форм
власності, фізичними особами,
фізичними особами - підприємцями
рішень стосовно працюючих у них
боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі
конфіденційну;

4) безперешкодно входити до приміщень і
сховищ, що належать боржникам або
зайняті ними, проводити огляд
зазначених приміщень і сховищ, у разі
необхідності примусово відкривати та
опечатувати такі приміщення і сховища;

5) накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в установленому законодавством
порядку;

6) накладати арешт на кошти та інші
цінності боржника, зокрема на кошти,
які перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей;

7) за згодою власника використовувати
приміщення, у тому числі комунальної
власності, для тимчасового зберігання
вилученого майна, а також транспортні
засоби стягувача або боржника для
перевезення майна;

8) звертатися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення рішення, про видачу
дубліката виконавчого документа, про
встановлення чи зміну порядку і
способу виконання, про відстрочку та
розстрочку виконання рішення;

9) звертатися до органу (посадової
особи), який видав виконавчий документ,
про роз'яснення змісту документа;

10) звертатися до суду з поданням про
розшук боржника - фізичної особи або
дитини чи про постановлення
вмотивованого рішення про примусове
проникнення до житла чи іншого
володіння боржника - фізичної або іншої
особи, в якої перебуває майно боржника
чи майно та кошти, належні боржникові
від інших осіб, або дитина, стосовно
якої складено виконавчий документ про
її відібрання;

11) викликати фізичних осіб, посадових
осіб з приводу виконавчих документів,
що знаходяться у виконавчому
провадженні, а в разі неявки боржника
без поважних причин виносити постанову
про його привід через органи
внутрішніх справ;

12) залучати у встановленому порядку до
провадження виконавчих дій понятих,
працівників органів внутрішніх справ,
інших осіб, а також експертів,
спеціалістів, а для оцінки майна -
суб'єктів оціночної діяльності -
суб'єктів господарювання;

13) накладати стягнення у вигляді штрафу
на фізичних, юридичних та посадових
осіб у випадках, передбачених законом;

14) застосовувати під час провадження
виконавчих дій відеозапис, фото- і
кінозйомку;

15) у процесі виконання рішень за
наявності вмотивованого рішення суду
про примусове проникнення до житла чи
іншого володіння фізичної особи
безперешкодно входити на земельні
ділянки, до житлових та інших приміщень
боржника - фізичної особи, особи, у якої
знаходиться майно боржника чи майно та
кошти, належні боржникові від інших
осіб, проводити в них огляд, у разі
необхідності примусово відкривати їх в
установленому порядку із залученням
працівників органів внутрішніх справ,
опечатувати такі приміщення,
арештовувати, опечатувати та вилучати
належне боржникові майно, яке там
перебуває та на яке за законом можливо
звернути стягнення;

16) вимагати від матеріально
відповідальних і посадових осіб
боржників - юридичних осіб або від
боржників - фізичних осіб надання
пояснень за фактами невиконання рішень
або законних вимог державного
виконавця чи іншого порушення вимог
законодавства про виконавче
провадження;

17) з метою профілактичного впливу
повідомляти органам державної влади,
громадським об'єднанням, трудовим
колективам і громадськості за місцем
проживання або роботи особи про факти
порушення нею вимог законодавства про
виконавче провадження;

18) у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням;

19) у разі необхідності залучати до
проведення чи організації виконавчих
дій суб'єктів господарювання, у тому
числі на платній основі, за рахунок
авансового внеску стягувача;

20) здійснювати інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами,
і накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті;

2) ухвали, постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних,
кримінальних справах та справах про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом;

3) судові накази;

4) виконавчі написи нотаріусів;

5) посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій;

6) постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом;

7) постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу;

8) рішення інших органів державної
влади, якщо їх виконання за законом
покладено на державну виконавчу
службу;

9) рішення Європейського суду з прав
людини з урахуванням особливостей,
передбачених Законом України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини».

Частина 1 ст. 20 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачає
місце виконання рішення, а саме:
виконавчі дії провадяться державним
виконавцем за місцем проживання,
перебування, роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна. У разі
якщо боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома органами
державної виконавчої служби, що можуть
вчиняти виконавчі дії з виконання
рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 25 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Частинами 1-2 ст. 30 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець провадить
виконавчі дії з виконання рішення до
завершення виконавчого провадження у
встановленому вищевказаним Законом
порядку, а саме:

- закінчення виконавчого провадження -
згідно із статтею 49 вищевказаного
Закону;

- повернення виконавчого документа
стягувачу - згідно із статтею 47
вищевказаного Закону;

- повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадовій особі),
який його видав, - згідно із статтею 48
цього Закону.

Державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк. Строк здійснення
виконавчого провадження не включає час
відкладення провадження виконавчих
дій або зупинення виконавчого
провадження на період проведення
експертизи чи оцінки майна,
виготовлення технічної документації
на майно, реалізації майна боржника,
час перебування виконавчого документа
на виконанні в адміністрації
підприємства, установи чи організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця, які здійснюють
відрахування із заробітної плати
(заробітку), пенсії та інших доходів
боржника. Строк здійснення зведеного
виконавчого провадження обчислюється
з моменту приєднання до такого
провадження останнього виконавчого
документа.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про
виконавче провадження» заходами
примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб;

2) звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача
стягувачу певних предметів, зазначених
у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
вищевказаного Закону заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними.

Згідно з ч. 2-5 ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження» про наявність
обставин, зазначених у частині першій
цієї статті, державний виконавець
складає акт.

У разі повернення виконавчого
документа з підстав, передбачених
частиною першою цієї статті, стягувачу
повертаються невикористані суми
внесеного ним авансового внеску разом
із звітом державного виконавця про
його використання.

Про повернення стягувачу виконавчого
документа та авансового внеску
державний виконавець виносить
постанову з обов'язковим мотивуванням
підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Повернення виконавчого документа
стягувачу з підстав, передбачених цією
статтею, не позбавляє його права
повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
строків, встановлених статтею 22 цього
Закону.

За приписами ст. 52 ЗУ «Про виконавче
провадження» звернення стягнення на
майно боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитарних
установах.

Готівкові кошти, виявлені у боржника,
вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що
знаходяться на рахунках, вкладах та на
зберіганні у банках чи інших
фінансових установах, накладається
арешт. Арешт поширюється також на кошти
на рахунках, які будуть відкриті після
винесення постанови про накладення
арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню
за виконавчим провадженням, не
перевищує десяти розмірів мінімальної
заробітної плати, звернення стягнення
на єдине житло боржника та земельну
ділянку, на якій розташоване це житло,
не здійснюється. У такому разі
державний виконавець зобов'язаний
вжити всіх заходів для виконання
рішення за рахунок іншого майна
боржника.

Відповідно до статті 4 Закону України
«Про виконавче провадження» та з метою
вдосконалення порядку взаємодії
органів державної виконавчої служби та
органів державної податкової служби та
забезпечення належного виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб) і спрощення процедури
забезпечення державних виконавців
інформацією про номери рахунків
юридичних осіб та/або фізичних осіб -
підприємців, джерела доходів фізичних
осіб, наказом Міністерства фінансів
України та Міністерства юстиції
України від 23.12.2011 року № 1701/3578/5
затверджено Порядок надання
інформації Державною податковою
службою України на запити органів
державної виконавчої служби.

Цей Порядок визначає загальні правила
надання Державною податковою службою
України органам державної виконавчої
служби інформації про номери рахунків
боржників - юридичних осіб та/або
фізичних осіб - підприємців, яку
отримують органи державної податкової
служби від банківських та інших
установ, та джерела отримання доходів
боржників - фізичних осіб і передають
на запити органів державної виконавчої
служби.

Органи державної виконавчої служби
подають запити до Державної податкової
служби України через державне
підприємство «Інформаційний центр»
Міністерства юстиції України.

Відповіді на запити органів державної
виконавчої служби надаються Державною
податковою службою України через
державне підприємство «Інформаційний
центр» Міністерства юстиції України.

Колегія суддів зазначає, що
бездіяльність - це певна форма
поведінки особи, яка полягає у
невиконанні нею дій, яка вона повинна
була і могла виконувати, відповідно до
покладених на неї посадових обов'язків.

З матеріалів справи вбачається, що
виконавче провадження №№ 39952328 було
відкрите 26.09.2013 року та на момент
ознайомлення позивача з матеріалами
виконавчого провадження станом на
11.02.2014 року в ньому знаходились
наступні документи: постанова про
відкриття виконавчого
провадження;заява про примусове
виконання вимоги управління, вимога
про сплату боргу. Зазначені обставини
не спростовуються відповідачем.

Тобто, на час звернення позивача до
суду з позовними вимогами 18.02.2014 року в
порушення вимог статті 11, ч. 1 ст. 27
Закону України «Про виконавче
провадження» , після спливу
семиденного строку добровільного
виконання боржником рішення суду,
державний виконавець не вжив заходів
примусового виконання рішення
неупереджено, своєчасно та повно,
зокрема, державний виконавець не
викликав боржника з приводу виконавчих
документів, не здійснював виїзд до
боржника, не входив до його приміщень і
сховищ з метою перевірки майнового
стану, не отримав інформацію від ДПА
про наявні розрахункові рахунки
боржника, від МРЕВ про наявні
транспортні засоби, від БТІ та від
земельних ресурсів про наявність
рухомого та нерухомого майна, в
наслідок чого арешт на зазначене майно
не накладався, не звертався до суду за
встановленням тимчасового обмеження в
праві виїзду боржника - фізичної особи
за межі України до виконання
зобов'язань за рішенням суду.

З огляду на зазначене відповідач
звернувся з позовом , вважаючи, що
відповідачем не вживаються дієві
заходи, встановлені Законом № 606, щодо
своєчасного і повного виконання
рішення зазначеного у виконавчому
документі, що, в свою чергу, призвело до
порушення законних інтересів
управління Пенсійного фонду України в
Старобільському районі Луганської
області.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши
матеріали справи, встановив, що
державним виконавцем протягом 5
місяців, тобто до звернення позивача до
суду з позовом, виконавчих дій не
проводилось. Всі виконавчі дії були
виконані в березні-квітні 2014 року,
тобто по за межами періоду який є
предметом розгляду в даній справі.

З огляду на зазначене позовні вимоги
про визнання протиправною
бездіяльність відділу ДВС
Старобільського РУЮ з приводу
несвоєчасного та не в повній мірі
виконання виконавчого листа № 812/6897/13-а
виданого Луганським окружним
адміністративним судом 17 вересня 2013
року на підставі постанови суду від 27
серпня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2
на користь Управління Пенсійного фонду
України в Старобільському районі
Луганської області заборгованості зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 5766,45 грн. -
підлягають задоволенню як доведені в
судовому засіданні.

Що стосується позовних вимог в
частині зобов'язання відділу державної
виконавчої служби Старобільського
району управління юстиції виконати в
повній мірі виконавчий лист від 27
серпня 2013 року № 812/6897/13-а, які судом
першої інстанції залишені без
задоволення, суд апеляційної інстанції
погоджується з рішенням суду першої
інстанції та в даній частині апелянт
його не оскаржує.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції не правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
а тому постанова суду підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови про часткове задоволення
позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Старобільському районі Луганської
області - задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 15 квітня 2014
р. у справі № 812/1209/14 скасувати в частині
визнання незаконною бездіяльність та в
цій частині позовні вимоги Управління
Пенсійного фонду України в
Старобільському районі Луганської
області - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність
відділу ДВС Старобільського РУЮ з
приводу несвоєчасного виконання
виконавчого листа № 812/6897/13-а, виданого
Луганським окружним адміністративним
судом 17 вересня 2013 року на підставі
постанови суду від 27 серпня 2013 року про
стягнення з ОСОБА_2 на користь
Управління Пенсійного фонду України в
Старобільському районі Луганської
області заборгованості зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
5766,45 грн., - станом на час звернення
позивача до суду з позовом 18.02.2014 року.

В решті постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 15
квітня 2014 р. у справі № 812/1209/14 залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь в справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Судді
Т.Г.Арабей

І.В.Геращенко

Л.В.Губська