Справа № 809/247/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" травня 2014 р. м. Київ
К/800/56447/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

при секретарі
Бовкун В.В.

за участю представників сторін:

позивача - Кузь А.П.

відповідача - Мелінишин С.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Долинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області

на ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01.10.2013

та постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
20.03.2013

у справі № 809/274/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Уніплит»

до Долинської об'єднаної державної
податкової інспекції
Івано-Франківської області Державної
податкової служби

про визнання протиправними дій та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Уніплит» звернулось
до суду з позовом про визнання
протиправними дій Долинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Івано-Франківської області
Державної податкової служби,
правонаступником якої є Долинська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області, які
полягають у викладенні в акті
перевірки № 4311/220/30905968 від 26.12.2012
висновків щодо порушень ТОВ «Уніплит»
пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п.
п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України;
скасування податкових
повідомлень-рішень від 10.01.2013 № ,
№ та № .

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
20.03.2013, яка залишена без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01.10.2013,
позов задоволено частково; визнано
протиправними та скасовано спірні
податкові повідомлення-рішення; в
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій; прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, за результатами проведеної
планової виїзної перевірки ТОВ
«Уніплит» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2011 по
30.09.2012, складено акт № 4311/220/30905968 від
26.12.2012, в якому зафіксовані порушення: п.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток від діяльності, що
не підлягає патентуванню в розмірі 343 997
грн., в т.ч.: за ІІІ квартал 2011 року в
розмірі 37 936 грн., за ІV квартал 2011 року в
розмірі 306 061 грн. та завищено від'ємне
значення об'єкта оподаткування від
усіх видів діяльності всього в сумі 408
211 грн., в т.ч.: за І квартал 2012 року в сумі
331 768 грн., за ІІ квартал 2012 року в сумі 76
446 грн.; пп.. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. п. 198.2, 198.3,
198.6 ст. 198, п. п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість в розмірі 160 006 грн. за
липень 2011 року - вересень 2012 року.

На підставі результатів вказаної
перевірки, 10.01.2013 відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- № про визначення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 240 009 грн., в
т.ч.: 160 006 грн. основного платежу та 80 003
грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № про визначення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 343 997 грн. основного
платежу;

- № про зменшення суми
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток за
ІІ квартал 2012 року на 408 211 грн.

Матеріалами справи встановлено, що ТОВ
«Уніплит» були укладені господарські
угоди з ТОВ «Фортек», ТОВ «Викуп», ПП
«Імпел ЛТД», ТОВ «Олекс», ПП ОСОБА_4 на
поставку товарів, надання послуг,
зокрема, транспортно-експедиційних та
перевезення вантажів.

Також позивач придбав
товарно-матеріальні цінності у
наступних контрагентів: ТОВ «Ейс
констракшен менеджмент», ТОВ
«Драмторг», ТОВ «Фірма «Оргтехніка»,
ТОВ «Снаб-трейд», ТОВ «В.Д.В.-Електро»,
ТОВ «ІТЄУ».

Як встановлено судами з підтвердженням
матеріалів справи, придбані товари в
подальшому позивачем були використані
у власній господарської діяльності.

Враховуючи межі перегляду судом
касаційної інстанції, передбачені ст.
220 КАС України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про часткове
задоволення позовних вимог, з огляду на
наступне.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 4
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг (пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК
України).

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 цього Кодексу
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу (пп. 198.6 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 зазначеного
Кодексу платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
податкову накладну, в якій
зазначаються обов'язкові реквізити.

Приписами пунктів 201.4, 201.6 ст. 201
Податкового кодексу України визначено,
що податкова накладна виписується у
двох примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг. Податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

З огляду на викладені норми
Податкового кодексу України можна
дійти висновку про існування декількох
підстав для формування податкового
кредиту, а саме: наявність у платника
податку - покупця належно оформлених
податкових накладних, фактична сплата
грошових коштів контрагентам, в сумі
визначеній податковими накладними, а
також фактичне виконання
господарських операцій, за наслідками
яких у платника податку на додану
вартість виникає право на податковий
кредит, що в даному випадку судами обох
інстанцій встановлено з
підтвердженням матеріалів справи.

Щодо встановлених актом перевірки
порушень норм з оподаткування податком
на прибуток, слід зазначити наступне.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат:
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Таким чином, за встановлення в судовому
порядку фактичного здійснення
господарських операцій між позивачем
та вищезазначеними контрагентами, що
підтверджено належним чином
оформленими первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку,
які досліджені судами попередніх
інстанцій, є правомірним формування
позивачем податкового кредиту та
віднесення відповідних сум до складу
витрат у спірному періоді, формування
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток за
результатами господарських операцій з
вказаними контрагентами.

За вказаних обставин, меж перегляду,
відсутності порушень норм
матеріального та процесуального права,
висновок судів першої та апеляційної
інстанцій про часткове задоволення
позовних вимог є вірним, а касаційна
скарга відповідача - необґрунтованою
та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Долинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області залишити
без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01.10.2013 та
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
20.03.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний