Справа № 814/2522/13-а
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

04 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/2522/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Лісовська Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -Кравець О.О.судді
-Домусчі С.Д. судді - за участю
секретаря Шеметенко Л.П.
Левицької З.С. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Миколаївської
митниці на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від
31.07.2013 р. по справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Миколаївський
глиноземний завод" до Миколаївської
митниці про скасування податкового
повідомлення - рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Миколаївський глиноземний завод"
звернулося до суду з позовом до
Миколаївської митниці Міндоходів та
просило визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення № 28 від 27.05.2013р.
про визначення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 479 720,60грн.

Постановою Миколаївського
окружного адміністративного суду від
31 липня 2013 року позов був задоволений.

Не погоджуючись з постановою суду
представник відповідача подав
апеляційну скаргу, в якій вважає
вказану постанову прийнятою з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, просила її
скасувати та прийняти нову , якою у
задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 21.05.2014 року
замість відповідача було залучено
правонаступника- Миколаївську митницю
Міністерства доходів і зборів.

Особи, що беруть участь у справі, про
час і місце судового розгляду були
сповіщені належним чином відповідно до
ст.34 -39 КАС України.

Апеляційний суд, заслухавши
доповідача, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, вважає, що вона не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування зобов'язані діяти
тільки на підставі ,в межах повноважень
та у спосіб ,що передбачені
Конституцією й законами України

Судом 1-ої інстанції було встановлено,
що відповідно до умов укладених ТОВ
"МГЗ" зовнішньоекономічних договорів
поставки від 01.04.2011, від 18.05.2011 та від
08.07.2011 з компанією "Tricon Energy Ltd" (США) та
від 12.09.2011 та від 01.12.2011 - з компанією
"Alumina Trade LLP" (Лондон), зазначені
нерезиденти продають, а ТОВ "МГЗ" купує
товар - соду каустичну рідку, в
кількості відповідно, 2 376 047 кг., 2
152 527кг., 2 042 007кг., 1 561 259кг та 2
384 074кг вартістю, відповідно, 370, 360, 330,
325, 440 дол. США за 1 тону.

З метою здійснення митного оформлення
зазначеного товару ТОВ "МГЗ" подало до
митниці 5 вантажних митних декларацій
(далі по тексту ВМД): від 20.04.2011р. №
504010000/2011/000729, від 27.05.2011р. № 504010000/2011/001022,
від 25.07.2011р. № 504010000/2011/001437, від 14.09.2011р. №
504010000/2011/001841 та від 31.12.2011р. №
504010000/2011/002731, а також декларацій митної
вартості (за такими ж номерами та
датою), в яких зазначив, що його митна
вартість становить, відповідно, 7 002
680,97 грн., 6 183 779,57грн., 5 373 871,86грн., 4
046 992,50грн. та 8 384 012,61грн.

Митна вартість цього товару була
визначена позивачем за першим
(основним) методом - за ціною договору
(контракту), в підтвердження чого
останнім було надано митниці договори,
інвойси та інші комерційні документи.

Митницею зауважень щодо неповноти або
недостовірності наданих позивачем
документів не висловлено, додаткові
документи не витребувано та здійснено
митне оформлення зазначеного товару та
його пропуск через митний кордон
України. Проти цих фактів представник
відповідача в судовому засіданні не
запеерчував.

У 2011 році відповідач прийняв всі надані
позивачем документи, здійснив митне
оформлення товару, визначивши митну
вартість товару виходячи з договірної
ціни, що зазначена в контракті.

В період з 29 по 30 квітня 2013 року
відповідачем була проведена невиїзна
документальна перевірка ТОВ "МГЗ" з
питань правильності визначення митної
вартості зазначеного вище товару,
ввезеного на митну територію України у
режимі "імпорт" за вказаними митними
деклараціями.

За результатами перевірки було
складено акт від 08.05.2013р. №
Н/0017/3/504000000/ , яким було
встановлено ,що позивачем внаслідок
порушення вимог ст.ст.81, 88, ч.1 ст.264
Митного кодексу України (далі по тексту
МК в редакції 2002 року на час виникнення
правовідносин) занижено митну вартість
товарів та як наслідок - занижено
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 379
487,97грн., що є подання не достовірних
відомостей, необхідних для здійснення
митного контролю та митного оформлення
товарів.

Висновки акту посилаються на інвойси,
отримані від митних органів республіки
Румунія, які були оформлені та видані
компаніями "OLTCHIM S.A." та "SC Chimcomplex SA" , яки
не були продавцями для позивача, на ім'я
компаній "Tricon Energy Ltd" та "PETKIM PETROKIMYA HOLDING
A.S." в процесі господарських
взаємовідносин вказаних нерезидентів
між собою. На підставі порівняння
вказаних інвойсів з інвойсами,
наданими позивачем при митному
оформленні вищевказаного товару,
митницею був зроблений висновок про не
автентичність останніх.

На підставі акту перевірки, 27.05.2013р.
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення за № 28, яким
Позивачу визначено податкове
зобов'язання з ПДВ в розмірі 379 487,97грн.,
а також застосовано штрафну (фінансову)
санкцію в сумі 100 232,63грн., всього - 479
720,60грн.

Згідно ст. 81 МК України декларування
здійснюється шляхом заявлення за
встановленою формою (письмовою, усною,
шляхом вчинення дій) точних відомостей
про товари і транспортні засоби, мету
їх переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення.

Умови та порядок застосування форм
декларування, перелік відомостей,
необхідних для здійснення митного
контролю та митного оформлення,
визначаються Кабінетом Міністрів
України, а порядок заповнення митних
декларацій та інших документів, що
застосовуються під час митного
оформлення товарів і транспортних
засобів, встановлюється спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної
справи.

Перелік товарів, що підлягають
обов'язковому декларуванню,
встановлюється цим Кодексом та актами
Кабінету Міністрів України.

Згідно ст.88 МК України Декларант
виконує всі обов'язки і несе у повному
обсязі відповідальність, передбачену
цим Кодексом, незалежно від того, чи він
є власником товарів і транспортних
засобів, які переміщуються через
митний кордон України, митним брокером
чи іншою уповноваженою особою.

Декларант зобов'язаний:

здійснити декларування товарів і
транспортних засобів відповідно до
порядку, встановленого цим Кодексом;

на вимогу митного органу пред'явити
товари і транспортні засоби для
митного контролю і митного оформлення;

надати митному органу передбачені
законодавством документи і відомості,
необхідні для виконання митних
процедур;

сплатити податки і збори.

Відповідно до ст. 264 МК України
заявлена декларантом митна вартість
товарів і подані ним відомості про її
визначення повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню. У разі потреби у
підтвердженні заявленої митної
вартості товарів декларант
зобов'язаний подати митному органу
необхідні для цього відомості та
забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України. У разі виникнення потреби в
уточненні заявленої митної вартості
товарів або в разі незгоди декларанта з
митною вартістю, визначеною митним
органом, декларант має право
звернутися до митного органу з
проханням випустити товари, що
декларуються, у вільний обіг під
гарантію уповноваженого банку або
сплатити податки і збори (обов'язкові
платежі) згідно з митною вартістю цих
товарів, визначеною митним органом. На
письмову вимогу декларант має право на
надання йому в тижневий строк з дня
звернення письмового пояснення
стосовно того, як митним органом було
визначено митну вартість оцінюваних
товарів. Строк дії гарантійних
зобов'язань, визначених цією статтею,
не може перевищувати 90 календарних
днів з моменту випуску товарів у
вільний обіг. Після надання банком
гарантій, зазначених у частині третій
цієї статті, митний орган зобов'язаний
випустити товари у вільний обіг. У разі
якщо після сплати декларантом податків
і зборів (обов'язкових платежів) згідно
з митною вартістю товарів, визначеною
митним органом, буде прийнято рішення
про застосування митної вартості,
заявленої декларантом, сума надміру
сплачених податків і зборів
(обов'язкових платежів) повертається
декларанту у місячний термін з дня
прийняття рішення, у порядку,
передбаченому законодавством.
Додаткові витрати, що виникли у
декларанта у зв'язку з уточненням
заявленої ним митної вартості або
поданням митному органу додаткової
інформації, несе декларант. Декларант
має право оскаржити рішення митного
органу щодо визначення митної вартості
оцінюваних товарів до митного органу
вищого рівня та/або до суду. У
повідомленні митного органу вищого
рівня про результати розгляду скарги
обґрунтовується прийняте за скаргою
рішення та міститься інформація про
право декларанта оскаржити це рішення
в судовому порядку.

Відповідно до ст. 40 МК України, усі
товари і транспортні засоби, що
переміщуються через митний кордон
України підлягають митному контролю.
Митний контроль передбачає проведення
митними органами мінімуму митних
процедур, необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань митної справи. Обсяг таких
процедур та порядок їх застосування
визначаються відповідно до цього
Кодексу, інших нормативно-правових
актів, а також міжнародних договорів
України, укладених в установленому
законом порядку.

Відповідно до п. 2 Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 9 квітня 2008 р. N 339, контроль за
правильністю визначення митної
вартості товарів під час проведення
операцій їх митного контролю і митного
оформлення здійснюється митним
органом відповідно до статті 41 Митного
кодексу України шляхом проведення
перевірки документів, поданих для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів, і відомостей, що
необхідні для здійснення митного
контролю, згідно з Порядком
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 2006 р. N 1766, усного
опитування посадових осіб підприємств
і громадян, а також консультацій з
декларантом з метою обміну
інформацією, що стосується певної
зовнішньоекономічної операції та
впливає на вартість товарів, митного
огляду товарів для визначення
характеристик, які впливають на рівень
їх митної вартості, порівняння рівня
заявленої митної вартості товарів з
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, наявною
у митного органу інформацією про
рівень цін на такі товари або вартість
прямих витрат на їх виробництво, у тому
числі сировини, матеріалів та/або
комплектувальних виробів, які входять
до складу товарів.

Відповідно до ст. 259 МК України( в
ред.,діючої на момент виникнення
правовідносин) митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є їх ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, обчислена
відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до ст. 260 МК України митна
вартість товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
визначається декларантом відповідно
до положень цього Кодексу.

Відповідно до ст. 262 МК України митна
вартість товарів і метод її визначення
заявляються (декларуються) митному
органу декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості. Порядок та умови
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, встановлюються Кабінетом
Міністрів України, а порядок
заповнення декларацій митної вартості
- спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

Відповідно до ст. 265 МК України митний
орган здійснює контроль правильності
визначення митної вартості товарів
згідно з положеннями цього Кодексу.
Такий контроль може здійснюватися в
установленому порядку із
застосуванням різних форм, у тому числі
відповідно до статей 60 і 69 цього
Кодексу, після закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску через митний кордон України
товарів і транспортних засобів.
Порядок контролю правильності
визначення митної вартості товарів
після закінчення операції митного
контролю, оформлення та пропуску через
митний кордон України товарів і
транспортних засобів та донарахування
обов'язкових платежів визначається
Кабінетом Міністрів України. Митний
орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи декларації, поданої
для цілей визначення митної вартості.
Якщо митний орган дійшов висновку, що
визначена декларантом митна вартість
нижча, ніж прямі витрати на виробництво
цього товару, в тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектуючих, які
входять до складу товару, митний орган
має право зобов'язати декларанта
визначити митну вартість іншим
способом, ніж він використав для її
визначення.

Згідно п.6 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України та подання
відомостей для її підтвердження
,затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 1766 від 20.12.2006 року ,
декларант самостійно заповнює
декларацію митної вартості, за
винятком граф, призначених для
відміток митниці.

Пунктом 7 Порядку визначений перелік
обов'язкових документів, що додаються
декларантом на підтвердження
заявлених ним відомостей про
визначення митної вартості.

Згідно п. 11 Порядку для підтвердження
митної вартості товарів на вимогу
митного органу декларант зобов'язаний
подати додаткові документи. Посадова
особа митного органу у графі "Для
відміток митниці" декларації митної
вартості робить запис про необхідність
подання додаткових документів, що
підтверджують митну вартість товарів,
із складенням переліку, зазначає дату і
прізвище та ставить свій підпис.
Декларант ознайомлюється з таким
записом, зазначає під ним дату,
прізвище та ставить свій підпис.

Відповідно до п. 13, 14 Порядку декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи, визначені у пункті 11 цього
Порядку, протягом 10 календарних днів
після ознайомлення із записом митного
органу про їх подання. За вмотивованою
заявою декларанта такий строк
продовжується. У разі відмови подати
додаткові документи декларант робить
відповідний запис із зазначенням дати,
прізвища та проставлення свого підпису
на зворотному боці основного аркуша
декларації митної вартості. Якщо
декларантом не подано в установлений
строк додаткові документи або якщо він
відмовився від їх подання, митну
вартість товарів визначає митний орган
на підставі наявних відомостей згідно
із законодавством.

На виконання зазначених норм, у зв'язку
з виникненням у митного органу
сумнівів щодо заявленої декларантом
митної вартості імпортованих товарів,
декларанта було письмово повідомлено
про необхідність надання додаткових
документів для підтвердження
заявленої митної вартості, шляхом
зазначення переліку документів, що
необхідно надати на зворотному боці
декларації митної вартості. Про
необхідність надання вказаних
документів, декларант був повідомлений
про що свідчить його підпис у
відповідній графі декларації митної
вартості. Також на зворотному боці
декларації митної вартості декларант
зазначив, що надати додаткові
документи для підтвердження митної
вартості не має можливості .

Відповідно до ст. 267 МК України митною
вартістю за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, є вартість
операції, тобто ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за товари,
якщо вони продаються на експорт в
Україну, скоригована в разі потреби
відповідно до частини другої цієї
статті. Ціна, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті, - це загальна сума
всіх платежів, які були здійснені або
які повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів на користь продавця
та/або на користь продавця через третіх
осіб, та/або на пов'язаних з продавцем
осіб.

Згідно ст. 266 МК України визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, здійснюється
за такими методами:

1) за ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

3) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

4) на основі віднімання вартості;

5) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1 згідно з
положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог статей 268 і
269 цього Кодексу за основу може братися
або ціна, за якою оцінювані ідентичні
або подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному з
продавцем покупцю відповідно до вимог
статті 271, або обчислена відповідно до
вимог статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на розсуд
декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
установлених статтею 273 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується із
висновком суду 1-ої інстанції , що
позивач під час декларування імпорту
товару у 2011 році за вищевказаними ВМД
надав митниці всі передбачені п. 7
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження
(затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 20 грудня 2006 р. N 1766
(який був чинним на момент ввезення
товару у 2011 році) для підтвердження
заявлених відомостей про митну
вартість товарів документи, а остання
не висловила зауважень щодо їх
недостовірності чи неповноти та не
скористалась правом витребувати
додаткові документи, перелік яких
наведено у п.11 цієї ж Постанови.

Згідно ст.57 Митного кодексу України від
13.03.2012, № 4495-VI (чинного на момент
перевірки) визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

2. Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

3. Кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

4. Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

5. У разі неможливості визначення
митної вартості товарів згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу
за основу для її визначення може
братися або ціна, за якою ідентичні або
подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному із
продавцем покупцю відповідно до статті
62 цього Кодексу, або вартість товарів,
обчислена відповідно до статті 63 цього
Кодексу.

6. При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

7. Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

8. У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає , що митні
органи мають виключну компетенцію в
питаннях перевірки та контролю
правильності обчислення декларантом
митної вартості і з цією метою мають
повноваження витребовувати додаткові
документи для перевірки правильності
зазначеної митної вартості товару в
разі наявності підстав для сумніву в
правильності митної оцінки товару, що
переміщується через митний кордон
України.

Разом з тим дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До них, зокрема,
належать процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
визначення митної вартості.

Судом 1-ої інстанції встановлено, що
рішення про визначення митної вартості
товару митниця прийняла, не
застосувавши жодного іншого методу,
крім шостого (резервного), при цьому, не
обґрунтувавши необхідності
застосування саме цього методу та не
зазначивши, які саме розбіжності
містять документи, що підтверджують
вартість ввезеного товару, та які були
подані декларантом.

Також судами 1-ої та апеляційної
інстанцій було встановлено, що надані
позивачем до митниці документи на
підтвердження вартості товару не
містять розбіжностей та дають
можливість визначити митну вартість
товару за ціною договору шляхом
застосування першого методу.

Зазначене свідчить, що митниця не
дотримала, передбаченого ,діючим на
момент вчинення дії, МК, порядку
визначення митної вартості товару.

Відповідно до статті 9 Конституції
України чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Згідно з пунктом 2 параграфу (a) статті VII
Генеральної угоди з тарифів і торгівлі
1994 року оцінка імпортованого товару
для митних цілей повинна базуватися на
дійсній вартості імпортованого товару,
на який розраховується мито або
аналогічного товару і не повинна
базуватися на вартості товару
національного походження чи на
довільній або фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b)
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року під "дійсною вартістю"
слід розуміти ціну, за яку, під час та в
місці, визначеними законодавством
імпортуючої країни, такий чи
аналогічний товар продається або
пропонується до продажу при звичайному
ході торгівлі за умов повної
конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (c) статті VII
Генеральної угоди з тарифів і торгівлі
1994 року якщо дійсна вартість не може
бути визначена відповідно до параграфу
(b) цього параграфа, оцінка для митних
цілей повинна базуватися на
найближчому еквіваленті такої
вартості, який можна визначити.

Згідно правових позицій Верховного
Суду України, викладених в постановах
від 06.02.2012р. у справі № 21-365а11, від
11.09.2012р. у справі № 21-262а12, які згідно з
ч.1 ст.2442 КАС України є обов'язковими для
всіх судів України:

- обов'язок доказування неможливості
застосування першого основного методу
визначення митної вартості товару (за
ціною договору (контракту) та
послідовного вибору інших методів
покладається на суб'єкта владних
повноважень;

- кожен наступний метод визначення
митної вартості товару застосовується
у разі неможливості застосування
попереднього із наведенням
відповідних мотивів;

- застосуванню другорядних методів
визначення митної вартості товарів має
передувати процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості.

Відповідно до п.п. 4.1.4. п.4.1. ст. 4 ПК
України (в редакції, діючої на момент
прийняття рішення податковим органом),
основним принципом податкового
законодавства є презумпція
правомірності рішень платника податку
в разі, якщо норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків або
контролюючих органів, внаслідок чого є
можливість прийняти рішення на користь
як платника податків, так і
контролюючого органу.

Крім того, відповідно до п.56.21 ст.56ПК
України у разі коли норма цього Кодексу
чи іншого нормативно-правового акта,
виданого на підставі цього Кодексу, або
коли норми різних законів чи різних
нормативно-правових актів припускають
неоднозначне (множинне) трактування
прав та обов'язків платників податків
або контролюючих органів, внаслідок
чого є можливість прийняти рішення на
користь як платника податків, так і
контролюючого органу, рішення
приймається на користь платника
податків.

Апеляційний суд , із врахуванням
принципу презумпції правомірності дій
правника податків , погоджується із
висновком суду 1-ої інстанції, що митним
органом було не обґрунтовано в акті
перевірки неправильність або
неможливість застосування першого
методу та самостійно був застосований
другорядний метод визначення митної
вартості товару ,так як у документах ,на
які посилається митний орган були
вказані інші контрагенти по ланцюгу,не
були надані та порівняні відповідні
оригінали інвойсів ,відсутні належні
та допустимі докази проведення з
декларантом усних консультацій щодо
застосування методів встановлення
митної вартості товарів ,митним
органом не надавалося декларанту
письмових вимог щодо надання
додаткових документів , у зв'язку з чим
збільшення митної вартості
імпортованого позивачем товару та
донарахування позивачу суми митних
платежів (ПДВ) оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням, є
протиправним.

Відповідно до п. 3.5 Порядку
розрахунково-касового обслуговування
через органи Державного казначейства
України митних та інших платежів, які
вносяться до/або під час митного
оформлення, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України,
Державної митної служби України від
24.01.2006 року N 25/44, кошти, що підлягають
зарахуванню до Державного бюджету
України, не пізніше наступного
робочого дня після дати завершення
митного оформлення товарів
перераховуються митними органами з
депозитних рахунків 3734, відкритих в
ГУДК України в місті Києві, на рахунки з
обліку доходів, відкриті в головних
управліннях Державного казначейства
України в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі,
у розрізі митних органів і кодів
бюджетної класифікації доходів
бюджету.

Таким чином, не пізніше наступного дня
з моменту митного оформлення товарів,
кошти, внесені платником податків для
сплати мита і податку на додану
вартість, визначеного з митної
вартості цих товарів, перестають
обліковуватися на рахунках митних
органів і перераховуються до
державного бюджету України.

Апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції правильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
вірно встановлено фактичні обставини
справи та дана правова оцінка,
постановлене рішення суду першої
інстанції викладена достатньо повно,
висновки обґрунтовані з посиланням на
конкретні норми законів України та
відповідає чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, оскільки
ґрунтуються на невірному трактуванні
позивачем фактичних обставин і норм
матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Згідно з ч.2 ст.200 КАС України (в редакції
на момент вчинення процесуальної дії)
не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Виходячи з цього, апеляційний суд
доходить до висновку, що не має підстав
в межах доводів апеляційної скарги для
скасування чи зміни постанови суду .

Керуючись ч.1 ст. 195, ст.196, п.1 ч.1. ст.198,
200, п.1 ч.1 ст. 205,ст. 206,210, 211, 212 , ч. 5 ст. 254
КАС України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Миколаївської
митниці залишити без задоволення, а
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 31.07.2013 р. -
без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного
суду набирає законної сили після її
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого Адміністративного Суду України
шляхом подання касаційної скарги
протягом 20 днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя
Кравець О.О.

Суддя
Домусчі С.Д.

Суддя
Шеметенко Л.П.