Справа № 7907/11,32/12
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року
Справа № 876/1906/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Большакової О.О.,

суддів
Коваля Р.Й., Макарика В.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської
області на постанову Любешівського
районного суду Волинської області від
30 січня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Любешівському районі
Волинської області про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 08.06.2011 року звернулася в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Любешівському районі
Волинської області про визнання
бездіяльності неправомірною,
зобов'язання призначити, перерахувати
та виплатити додаткову пенсію за шкоду
заподіяну здоров'ю, як особі яка
віднесена до третьої категорії
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи та доплати до пенсії як
особі яка постійно проживає на
території зони гарантованого
добровільного відселення, відповідно
до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», зобов'язання провести
нарахування підвищення до пенсії, як
дитині війни, в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком з урахуванням
проведених виплат в межах строку
позовної давності та по день
припинення права на дані види допомоги.

Постановою Любешівського районного
суду Волинської області від 30 січня 2012
року (прийнятою в порядку скороченого
провадження), позовні вимоги
задоволено частково, визнано дії
неправомірними, зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської
області здійснити перерахунок та
виплату позивачу, як непрацюючому
пенсіонеру, який проживає в зоні
гарантованого добровільного
відселення підвищення до пенсії в
розмірі двох мінімальних заробітних
плат, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 39
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 08.12.2010 року по 22.07.2011 року
включно з врахуванням ст. 53 Закону
України «Про державний бюджет на 2010
рік», ст. 22 Закону України «Про
державний бюджет на 2011 рік» та
виплачених сум, та як особі яка
віднесена до третьої категорії
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю в розмірі 25 відсотків
мінімальної пенсії за віком,
передбаченої ст.51 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за
вказаний період із врахуванням ст.28
Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум, в решті
позовних вимог відмовлено, постанову
допущено до негайного виконання в
межах суми стягнення за один місяць.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління
Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської
області оскаржило його в апеляційному
порядку, вважає постанову суду
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що
позивач має статус особи постраждалого
внаслідок Чорнобильській катастрофи
третьої категорії та являється
непрацюючим пенсіонером, що проживає в
зоні радіоактивного забруднення
внаслідок Чорнобильської катастрофи, і
згідно ст. 51 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має право на додаткову
пенсію, за шкоду заподіяну здоров'ю в
розмірі 25% мінімальної пенсії за віком
та доплату до пенсії в розмірі двох
мінімальних заробітних плат.

Вказує, що підстав для застосування
мінімального розміру пенсії,
передбаченого ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» для визначення розміру
підвищення пенсії відповідно до Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали від
Чорнобильської катастрофи» не має.

Порядок обчислення пенсій та
підвищень, передбачених Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
здійснюється відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008
року №530 «Деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян».
Згідно із п. 4 постанови Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 року № 530
«Про деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян» щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю відповідно до Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам
постраждалим внаслідок Чорнобильській
катастрофи третьої категорії
виплачується у розмірі 10 % прожиткового
мінімуму.

Згідно ч.2 ст. 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» доплата до
пенсії непрацюючим пенсіонерам, які
проживають у зоні гарантованого
добровільного відселення проводиться
в у розмірі двох мінімальних
заробітних плат.

Згідно п.2 постанови Кабінету Міністрів
України від 26.07.1996 року №836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» громадянам, які працюють
на територіях радіоактивного
забруднення, а саме у зоні
гарантованого добровільного
відселення, встановлюється доплата у
розмірі 10,50 грн.

Також вважає, що судом не враховано, що
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом 4, яким
встановлено, що у 2011 році норми і
положення статей 39,50,51,52, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Виходячи з вище викладеного, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183- 2 цього Кодексу.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 201 КАС України суд
апеляційної інстанції змінює
постанову або ухвалу суду першої
інстанції, коли має місце правильне по
суті вирішення справи чи питання, але
із помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права,
а також вирішення не всіх позовних
вимог або питань.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції помилково вирішив
задовольнити позовні вимоги про
зобов'язання призначити, перерахувати
та виплатити додаткову пенсію за шкоду
заподіяну здоров'ю, як особі яка
віднесена до третьої категорії
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи та доплати до пенсії як
особі яка постійно проживає на
території зони гарантованого
добровільного відселення згідно ст. ст.
39, 51 Закон України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», оскільки ухвалою
Любешівського районного суду
Волинської області від 03 листопада 2011
року вказані позовні вимоги залишено
без розгляду з підстав, передбачених п.
3 ч. 1 ст. 155 КАС України.

Крім того, судом першої інстанції
залишено поза увагою позовні вимоги
про зобов'язання провести нарахування
підвищення до пенсії, як дитині війни, в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач є
дитиною війни, а відтак має право на
встановлене ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
підвищення до пенсії.

Згідно ст. 6 згаданого Закону, дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, яка виплачується
замість пенсії, підвищується на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
розмір якої визначається прожитковим
мінімумом для осіб, які втратили
працездатність, що урегульовано ч. 1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Як визначено ст. 3 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
державні соціальні гарантії дітям
війни, встановлені цим Законом, не
можуть бути обмежені або скасовані
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
розміри державних соціальних гарантій
на 2010 рік, що визначаються залежно від
прожиткового мінімуму, встановлюються
відповідними законами України, цим
Законом та нормативно-правовими актами
Кабінету Міністрів України. Закон
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» у наведеній нормі відсилає
до відповідних законів України. Тобто у
даному випаду застосовується
спеціальний закон, яким передбачається
право на отримання підвищення до
пенсії певної категорії осіб - Закон
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» від 14 червня 2011 року N
3491-VI, Прикінцеві положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог Закону України від 14
червня 2011 року N 3491-VI «Про внесення змін
до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» 6 липня 2011
року Кабінетом Міністрів України
прийнято постанову N 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

З огляду на викладене, стаття 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» підлягає застосуванню до
набрання чинності зазначеною
постановою Кабінету Міністрів України,
тобто по 22 липня 2011 року включно.

Стосовно позовних вимог, щодо
здійснення позивачу нарахування та
виплати недоплаченого підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком за період з 08.12.2010 року по 22.07.2011
року, колегія суддів вважає, що такі
підлягають задоволенню.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів,
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною 1 цієї
статті, мінімального розміру пенсії за
віком.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачу у
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів також звертає увагу, що
відсутність бюджетного фінансування
на виплату, передбаченого Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни» підвищення до пенсії, не може
бути причиною невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього зобов'язань,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги в
цілому суттєвими не являються і не
дають підстав для скасування
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції, проте вбачаються підстави
для його зміни.

Керуючись ст. 160, ч. 10 ст. 183-2, ст.197, п. 2 ч. 1
ст. 198, ст. 201, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС
України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської
області - задовольнити частково.

Постанову Любешівського районного
суду Волинської області від 30 січня 2012
року у справі № 2а-7907/11 - змінити,
виклавши її резолютивну частину у
такій редакції:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність
управління Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської
області щодо невиплати ОСОБА_1
підвищення до пенсії відповідно до
вимог статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Зобов`язати управління Пенсійного
фонду України в Любешівському районі
Волинської області нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії
у розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком передбаченої ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» за
період з 08 грудня 2010 року по 22 липня 2011
року із врахуванням ст. 28 Закону
України «Про загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування» та
виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова остаточна і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
О.О. Большакова

Судді
Р.Й. Коваль

В.Я. Макарик