Справа № 804/14260/13-а
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2014 рокусправа № 804/14260/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Іванова С.М.

суддів: Чабаненко
С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сімферопольський
вино-коньячний завод" на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 11 грудня 2013
року по справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Сімферопольський вино-коньячний
завод" до Державної служби
інтелектуальної власності України,
треті особи без самостійних вимог:
Державне підприємство "Український
інститут промислової власності"
(Укрпатент), державне підприємство
"Сімферопольський виноробний завод"
про визнання протиправним та
скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із
адміністративним позовом до Державної
служби інтелектуальної власності
України, треті особи на стороні
відповідача: Державне підприємство
"Український інститут промислової
власності", Державне підприємство
"Сімферопольський виноробний завод", у
якому з урахуванням уточнень просив:

- визнати протиправним та скасувати
рішення Державної служби
інтелектуальної власності України про
реєстрацію знака для товарів і послуг
№ 34157/3 від 18.10.2013 року за заявкою
Державного підприємства
"Сімферопольський виноробний завод"
№ m 2012 20533 від 26.11.2012 р.

- визнати недійсним повністю свідоцтво
України на знак для товарів і послуг
№ 178927 від 25.11.2013р.

- зобов'язати Державну службу
інтелектуальної власності України
внести відповідні зміни до Державного
реєстру свідоцтв України на знаки для
товарів і послуг щодо свідоцтва
України на знак для товарів і послуг №
178927 від 25.11.2013р. та здійснити публікацію
про це в офіційному бюлетені
"Промислова власність".

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач є єдиним законним власником
усіх нині зареєстрованих в Україні
знаків для товарів і послуг "Ай-Петри" в
різних комбінаціях.

Відповідно до cт. 5 Закону України "Про
охорону прав на знаки для товарів і
послуг" правова охорона надається
знаку, який не суперечить публічному
порядку, принципам гуманності і моралі
та на який не поширюються підстави для
відмови в наданні правової охорони,
встановлені цим Законом.

Положення cт. 6 Закону передбачає, що
згідно з цим Законом не можуть одержати
правову охорону також позначення, які є
оманливими або такими, що можуть ввести
в оману щодо товару, послуги або особи,
яка виробляє товар або надає послугу, а
не можуть бути зареєстровані як знаки
позначення, які є тотожними або схожими
настільки, що їх можна сплутати зі
знаками, раніше зареєстрованими чи
заявленими на реєстрацію в Україні на
ім 'я іншої особи для таких самих або
споріднених з ними товарів і послуг.

Позивач на підставі відповідної
ліцензії з 2007 року є виробником
алкогольних напоїв, зокрема, а з 29.01.2010
року - коньяків України з використанням
знаків для товарів і послуг "АЙ-ПЕТРИ
КОРОНА КРЫМА" та "Ай-Петри", що
підтверджується відповідним додатком
до ліцензії на виробництво алкогольних
напоїв.

Таким чином, відповідач на думку
позивача своїм рішенням про реєстрацію
знака для товарів і послуг за заявкою №
m 2012 20533 ДП "Сімферопольський виноробний
завод" порушив вимоги Закону і права та
законні інтереси позивача.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
11.12.2013 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що Рішення Державної
служби інтелектуальної власності
України прийнято на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
рішенням, у поданій апеляційній скарзі
позивач, вказує на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на те, що
зареєстрований знак для товарів і
послуг за заявкою № m 2012 20533 від 26.11.2012
року не відповідає умовам надання
правової охорони як і видача свідоцтва
України на знак для товарів і послуг №
178927 від 25.11.2013 року.

Представник позивача, в судовому
засідання, апеляційну скаргу
підтримав, просив рішення суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове,
яким позов задовольнити.

Представники відповідача та третіх
осіб в судове засідання не з'явились,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, що у
відповідності до ч. 4 ст. 196
КАС України не перешкоджає розгляду
справи.

Клопотання представника третьої особи
ДП "Сімферопольський виноробний завод"
про відкладення розгляду справи у
зв'язку з відпусткою юрисконсульта,
колегія суддів вважає необґрунтованим,
а відповідно останнє не підлягає
задоволенню.

Заслухавши представника позивача,
перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
останньої, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
марочний коньяк "АЙ-ПЕТРІ" був
створений у 1979 році колективом,
правонаступником якого є Державне
підприємство "Сімферопольський
виноробний завод".

Державним підприємством
"Симферопольський виноробний завод"
(Московське шосе, 9-й км., м. Сімферополь,
АРК) відповідачу було подано заявку № m
2012 20533 від 26.11.2012 року на знак "АЙ-ПЕТРИ,
комб." для товарів 33 класу Міжнародної
класифікації товарів і послуг (далі -
МКТП).

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Симферопольський
вино-коньячний завод" (позивач) подало
заперечення проти реєстрації знаку по
заявці № m 2012 20533, на тій підставі, що не
можуть бути зареєстровані як знаки
позначення, які є тотожними або схожими
настільки, що їх можна сплутати з
знаками раніше зареєстрованими чи
заявленими на реєстрацію в Україні на
ім'я іншої особи для таких самих або
споріднених з ними товарів і послуг, (п.
3 ст. 6 Закону).

08.04.2013 ДП "Симферопольський виноробний
завод" було направлено заперечення
проти заявки та повідомлено про право
повідомити заклад експертизи про своє
ставлення до заперечення протягом двох
місяців від його одержання (пункт 8
статті 10 Закону).

Як вбачається із матеріалів заявки № m
2012 20533 заявник скористався своїм правом
передбаченим пункт 8 статті 10 Закону та
повідомив заклад експертизи про своє
ставлення до заперечення протягом двох
місяців від його одержання. У своїх
поясненнях заявник критично
поставився до заперечення проти
реєстрації позначення за заявкою №m 2012
20533 та наголошував про тривале
виробництво марочного коньяку під
торгівельною маркою "АЙ-ПЕТРИ". На
підтвердження своєї позиції заявник
долучив докази, які свідчать про
виробництво коньяку та обізнаності
споживачів щодо якості коньяку.

Відповідно встановленої процедури,
результати експертизи заявки було
відображено в обґрунтованому висновку
експертизи за заявкою, що набирає
чинності після затвердження його
установою. На підставі такого висновку,
15.10.2013 року відповідачем було прийнято
рішення про реєстрацію знака для всіх
зазначених у заявці послуг та видано
свідоцтво України на знак для товарів
і послуг № 178927 від 25.11.2013 року.

Як зазначено в Положенні про Державну
службу інтелектуальної власності
України, затвердженого Указом
Президента України від 8 квітня 2011 року
№ 436/2011 зі змінами, Державна служба
інтелектуальної власності України
(далі - Державна служба) є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра освіти і науки України (далі -
Міністр). Державна служба входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері інтелектуальної
власності.

Оскільки Державна служба
інтелектуальної власності України
виступає єдиним органом, який
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері інтелектуальної
власності, відтак має відповідати за
позовами, що стосуються рішень в цій
сфері.

Згідно обставин справи предметом спору
в даних спірних правовідносинах
являється рішення суб'єкта владних
повноважень, тому суду першої
інстанції необхідно було перевірити чи
прийняте воно на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, передбачений
законодавством, та чи відповідає
рішення нормам діючого законодавства,
а позовні вимоги щодо визнання
недійсними свідоцтв на знак для
товарів та послуг є похідним від
спірного рішення органу владних
повноважень.

Приписами частини першої статті 5
Закону України "Про охорону прав на
знаки для товарів і послуг"
встановлено, що правова охорона
надається знаку, який не суперечить
публічному порядку, принципам
гуманності і моралі та на який не
поширюються підстави для відмови в
наданні правової охорони, встановлені
цим Законом.

Частина друга статті 6 Закону України
"Про охорону прав на знаки для товарів і
послуг" визначає, що згідно з цим
Законом не можуть одержати правову
охорону також позначення, які є
оманливими або такими, що можуть ввести
в оману щодо товару, послуги або особи,
яка виробляє товар або надає послугу.

Відповідно ч.3 ст. 6 Закону України "Про
охорону прав на знаки для товарів і
послуг" не можуть бути зареєстровані як
знаки позначення, які є тотожними або
схожими настільки, що їх можна сплутати
з: знаками, раніше зареєстрованими чи
заявленими на реєстрацію в Україні на
ім'я іншої особи для таких самих або
споріднених з ними товарів і послуг;
знаками інших осіб, якщо ці знаки
охороняються без реєстрації на
підставі міжнародних договорів,
учасником яких є Україна, зокрема
знаками, визнаними добре відомими
відповідно до статті 6 bis Паризької
конвенції про охорону промислової
власності; фірмовими найменуваннями,
що відомі в Україні і належать іншим
особам, які одержали право на них до
дати подання до Установи заявки щодо
таких же або споріднених з ними товарів
і послуг.

Згідно підпункту 4.3.1.9 Правил складання,
подання та розгляду заявки на видачу
свідоцтва України на знак для товарів і
послуг, затверджених наказом
Державного патентного відомства
України від 28липня 1995 року № 116 (далі по
тексту - Правила), до позначень, що є
оманливими або такими, що можуть ввести
в оману щодо товару, послуги або особи,
яка виробляє товар або надає послугу,
відносяться позначення, які породжують
у свідомості споживача асоціації,
пов'язані з певною якістю, географічним
походженням товарів або послуг або з
певним виробником, які насправді не
відповідають дійсності.

Позначення може бути визнане оманливим
або таким, що здатне вводити в оману,
коли є очевидним, що воно в процесі
використання як знака не виключає
небезпеку введення в оману споживача.

Підпунктом 4.3.2.4 Правил встановлено, що
позначення вважається тотожним з іншим
позначенням, якщо воно збігається з ним
у всіх елементах. Позначення
вважається схожим настільки, що його
можна сплутати з іншим позначенням,
якщо воно асоціюється з ним в цілому,
незважаючи на окрему різницю
елементів.

При перевірці позначень на тотожність
і схожість необхідно: провести пошук
тотожних або схожих позначень;
визначити ступінь схожості заявленого
позначення та виявлених при проведенні
пошуку позначень; визначити
однорідність товарів і/або послуг, для
яких заявлено знак, в порівнянні з
товарами і/або послугами, для яких
зареєстровані або заявлені тотожні або
схожі знаки, виявлені під час пошуку.

Підпункт 4.3.2.5 Правил передбачає, що для
позначення, заявленого як знак, щодо
якого проводиться експертиза по суті, і
виявлених зареєстрованих та заявлених
на реєстрацію знаків з більш раннім
пріоритетом встановлюється
однорідність товарів або товарів і
послуг.

При встановленні однорідності товарів
або товарів і послуг визначається
принципова імовірність виникнення у
споживача враження про належність їх
одній особі, що виготовляє товар або
надає послуги.

Для встановлення такої однорідності
слід враховувати рід (вид) товарів і
послуг; їх призначення; вид матеріалу, з
якого товари виготовлені; умови та
канали збуту товарів, коло споживачів.

Стаття 8 Паризької конвенції про
охорону промислової власності від 20
березня 1883 року встановлює, що
фірмове найменування охороняється в
усіх країнах Союзу без обов'язкового
подання заявки чи реєстрації і
незалежно від того, чи є воно частиною
товарного знака.

Приписами ст. 422 ЦК України визначено,
що право інтелектуальної власності
виникає (придбавається) на підставах,
встановлених цим Кодексом, іншим
законом або договором. Відповідне
положення міститься і в ч. 7 ст. 16 Закону
України "Про охорону прав на знаки для
товарів і послуг".

Згідно з частинами 1, 3 ст. 157 ГК України
право інтелектуальної власності на
торговельну марку засвідчується
свідоцтвом у випадках і порядку,
передбачених законом. Свідоцтво надає
право його володільцеві забороняти
іншим особам використовувати
зареєстровану торговельну марку без
його дозволу, за винятком випадків
правомірного використання
торговельної марки без його дозволу.
Відповідні норми містяться в частині 3
ст. 5 Закону України "Про охорону прав
на знаки для товарів і послуг".

Аналізуючи наведені правові норми та
обставин справи, колегія суддів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції при відмові в задоволенні
позову не враховано, що позивач є
єдиним власником усіх свідоцтв України
на знаки для товарів і послуг в яких
використовується слово «Ай Петри»
(свідоцтво № 38298 від 15.03.2004 р., № 70263 від
15.12.2006 р., № 70264 від 15.12.2006 р., № 96334 від
10.09.2008 р., № 132434 від 10.12.2010 р.), а
також той факт, що згідно договору від
14.04.2011 року ТОВ
"Симферопольський вино-коньячний
завод" передало право інтелектуальної
власності на знак «Ай-Петрі» у повному
обсязі, в тому числі всі виключні
майнові права, тобто останній є єдиним
власником всіх свідоцтв України на
знаки для товарів і послуг, в яких
використовується слово «Ай-Петрі»
(а.с.152-154).

Також судом першої інстанції не
враховано графічну та смислову
схожість торгової марки «Ай-Петрі», що
належить ТОВ "Симферопольський
вино-коньячний завод" (свідоцтво № 132434
від 10.12.2010 р.) та тотожність останньої
настільки, що її можна сплутати з
торговою маркою «Ай-Петрі»
зареєстрованою Державною службою
інтелектуальної власності України за
заявкою ДП «Сімферопольский
виноробний завод», а відповідно
останнє може ввести в оману споживача
та може породжувати у свідомості
споживача асоціації саме з особою
позивача щодо товару, який виробляють
зазначені суб'єкти господарювання,
відтак доводи відповідача та третьої
особи щодо відповідності поданої
заявки вимогам ст. 6 Закону України "Про
охорону прав на знаки для товарів і
послуг" є безпідставними та такими, що
не ґрунтуються на вимогах останнього,
тому як порушують право позивача.

Відповідно до частини 3 статті 10 Закону
України "Про охорону прав на знаки для
товарів і послуг" кінцеві результати
експертизи заявки, що не вважається
відкликаною або не відкликана,
відображаються в обґрунтованому
висновку експертизи за заявкою, що
набирає чинності після затвердження
його Установою. На підставі такого
висновку Установа приймає рішення про
реєстрацію знака для всіх зазначених у
заявці товарів і послуг або про відмову
в реєстрації знака для всіх зазначених
у заявці товарів і послуг, або про
реєстрацію знака щодо частини
зазначених у заявці товарів і послуг та
відмову в реєстрації знака для іншої
частини зазначених у заявці товарів і
послуг.

Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону
прав на знаки для товарів і послуг" на
підставі рішення про реєстрацію знака
та за наявності документів про сплату
державного мита за видачу свідоцтва і
збору за публікацію про видачу
свідоцтва здійснюється публікація в
офіційному бюлетені відомостей про
видачу свідоцтва, визначених в
установленому порядку. Зазначені мито
та збір сплачуються після надходження
до заявника рішення про реєстрацію
знака.

Підпункт 4.4.1 Правил передбачає, що при
встановленні відповідності заявленого
на реєстрацію знака умовам надання
правової охорони, викладеним в пункті 1
статті 5 та в статті 6 Закону, для всіх
тих товарів і послуг, для яких заявлено
реєстрацію знака, Відомством
виноситься рішення про реєстрацію
знака відносно усього переліку товарів
і/або послуг.

Наведені норми частини третьої статті
10, статті 12 Закону України "Про охорону
прав на знаки для товарів і послуг" та
підпункту 4.4.1 Правил свідчать, що
стосовно реєстрації знака для товарів
і послуг приймається саме рішення, хоча
його форма й не визначена Законом.

Частина перша статті 19 Закону України
"Про охорону прав на знаки для товарів і
послуг" встановлює, що свідоцтво може
бути визнано у судовому порядку
недійсним повністю або частково у разі:
а) невідповідності зареєстрованого
знака умовам надання правової охорони;
б) наявності у свідоцтві елементів
зображення знака та переліку товарів і
послуг, яких не було у поданій заявці;в)
видачі свідоцтва внаслідок подання
заявки з порушенням прав інших осіб.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що зареєстрований знак для
товарів і послуг за заявкою № m 201220533
від 26.11.2012 року не відповідає умовам
надання правової охорони (статті 5 та 6
Закону України "Про охорону прав на
знаки для товарів і послуг"), а видача
свідоцтва України на знак для товарів і
послуг № 178927 від 25.11.2013 року порушила
права позивача, як єдиного власника
усіх нині зареєстрованих в Україні
знаків для товарів і послуг "Ай-Петрі", а
відповідно рішення Державного служби
інтелектуальної власності України ДП
«Український інститут промислової
власності» про реєстрацію такого знаку
є протиправними та підлягає
скасуванню, а свідоцтво України на знак
для товарів і послуг підлягає визнанню
недійсним (ч. 2 ст. 15 вказаного Закону),
відповідно позовні вимоги в цій
частині є такими, що підлягають
задоволенню.

Також колегія суддів зазначає, що суд
першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позову, пославшись на ст. 500
ЦК України не врахував, що зазначена
норма надає попередньому
користувачеві лише право на безоплатне
продовження використання торговельної
марки або використання, яке
передбачалося певною підготовкою, але
її положення передбачає лише
можливість попереднього користувача
безоплатно продовжувати використання
торгової марки або використання, яке
передбачалося вищевказаною
підготовкою, а не на "пільги" під час
розгляду заявки, на державну
реєстрацію знака для товарів і послуг
та відповідну видачу свідоцтва, які
встановлені у Законі України "Про
охорону прав на знаки для товарів і
послуг" та не надає ані попередньому
користувачу, ані компетентному органу
державної влади, дозволу на порушення
спеціальних норм матеріального права у
сфері захисту прав на знаки для товарів
і послуг, які містяться у Законі
України "Про охорону прав на знаки для
товарів і послуг", а саме: ст.ст. 5, 6 та 19,
адже саме норми цього закону покликані
охороняти права та законні інтереси
власника свідоцтва на знак для товарів
і послуг.

Відповідно до ч. 4 та 5 ст. 16 Закону
України "Про охорону прав на знаки для
товарів і послуг" використанням знака
визнається: нанесення його на будь-який
товар, для якого знак зареєстровано,
упаковку, в якій міститься такий товар,
вивіску, пов'язану з ним, етикетку,
нашивку, бирку чи інший прикріплений до
товару предмет, зберігання такого
товару із зазначеним нанесенням знака
з метою пропонування для продажу,
пропонування його для продажу, продаж,
імпорт (ввезення) та експорт
(вивезення); застосування його під час
пропонування та надання будь-якої
послуги, для якої знак зареєстровано;
застосування його в діловій
документації чи в рекламі та в мережі
Інтернет, а відповідно до частини 5 цієї
ж статті свідоцтво надає його власнику
виключне право забороняти іншим особам
використовувати без його згоди.

Проте, ст. 3 Закону України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів" одночасно з видачею ліцензії
на виробництво спирту етилового,
коньячного і плодового, спирту
етилового ректифікованого
виноградного, спирту етилового
ректифікованого плодового,
спирту-сирцю виноградного,
спирту-сирцю плодового та алкогольних
напоїв орган виконавчої влади,
уповноважений Кабінетом Міністрів
України, видає суб'єкту господарювання
додаток до ліцензії, який містить
перелік видів спиртів та алкогольних
напоїв, які вправі виробляти суб'єкт
господарювання, а також перелік знаків
для товарів і послуг, які суб'єкт
господарювання може використовувати у
виробництві алкогольних напоїв на
підставі прав власності на знаки для
товарів і послуг, або на підставі
рішень про прийняття заявок на
реєстрацію знаків для товарів і послуг
(на період до видачі свідоцтв на знаки
для товарів і послуг), або на підставі
дозволів інших власників знаків для
товарів і послуг (якщо такі знаки
зареєстровані після введення в дію
цього Закону).

Отже, виробництво алкогольних напоїв, а
саме: коньяку марочного групи "КВВЯ"
"АЙ-ПЕТРІ", технологічна інструкція на
який була створена у 1979 році
колективом, правонаступником якого є
ДП "Сімферопольський виноробний завод"
(що у даному випадку розглядається як
використання знаку для товарів і
послуг) неможливе без отримання
додатку до ліцензії на виробництво
алкогольних напоїв з дозволом на
використання знаку для товарів і
послуг.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції також
послався на постанову
Севастопольського апеляційного
господарського суду від 30.10.2012 року у
справі № 5002-19/926.1-2011
(502-19/5608-2010) та постанову Вищого
господарського суду України від 19.02.2013
р. № 5002-19/926.1-2011 (502-19/5608-2010).

Однак, колегія суддів зазначає, що
зазначені вище судові рішення
стосуються лише знаку для товарів і
послуг за свідоцтвом № 132434 від 14.04.2011р.,
а тому не мають відношення до знаку для
товарів і послуг за свідоцтвом № 178927
від 25.11.2013 року і не мають сили
преюдиційного значення в розумінні ч. 1
ст.72 КАС України, а договори, які були
укладені між ТОВ "Сімферопольський
вино-коньячний завод" та
ДП "Сімферопольський
виноробний завод" на виконання мирової
угоди, затвердженої ухвалою
господарського суду Автономної
Республіки Крим від 12.04.2011 року у справі
№ 5002-19/926.1-2011 (5002-19/5608-2010), а саме:
договір № 34 про передачу прав
власності на знак для товарів і послуг
за свідоцтвом № 132434 від 14.04.2011р. та
договір № 35 про передачу права
власності на технологічну інструкцію
ТІ 63-2006 від 09.03.2006 року від 14.04.2011р.,
наразі виконані сторонами у повному
обсязі, а тому і технологічна
інструкція ТІ 63-2006 від 09.03.2006р., і
свідоцтво № 132434 від 14.04.2011р. є власністю
ТОВ "Сімферопольський вино-коньячний
завод".

Згідно з пунктом 2.3 Положення про
Державний реєстр свідоцтв України на
знаки для товарів і послуг,
затвердженого наказом Міністерства
освіти і науки України від 10 січня 2002
року №10, у процесі ведення реєстру до
нього вносяться відомості щодо,
зокрема, визнання свідоцтва недійсним
повністю або частково.

Відповідно до пункту 2.4 вказаного
Положення підставою для внесення
відомостей до реєстру є: рішення
Державної служби; рішення судових
органів; клопотання або заява власника
(власників) свідоцтва.

Враховуючи вищенаведене, рішення судів
про визнання недійсним свідоцтва на
знак для товарів і послуг є підставою
для внесення відповідних відомостей до
Державного реєстру, а тому колегія
суддів приходить до висновку, що
позовні вимоги в частині зобов'язання
відповідача вчинити такі дії не
підлягають задоволенню, тому як це є
обов'язком відповідача відповідно до
зазначених нормативно-правових актів.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що судом першої інстанції
при прийнятті рішення були порушені
вимоги матеріального та
процесуального права, а відповідно до
п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставою для
скасування судового рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення є, в тому числі, порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нової
постанови про часткове задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 161, 195, 198, 202, 207 КАС
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Сімферопольський вино-коньячний
завод" - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 11
грудня 2013 року по справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сімферопольський
вино-коньячний завод" до Державної
служби інтелектуальної власності
України, треті особи без самостійних
вимог: Державне підприємство
"Український інститут промислової
власності" (Укрпатент), державне
підприємство "Сімферопольський
виноробний завод" про визнання
протиправним та скасування рішення -
скасувати та прийняти нову постанову.

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сімферопольський
вино-коньячний завод" - задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Державної служби
інтелектуальної власності України про
реєстрацію знака для товарів і послуг
за заявкою Державного підприємства
"Сімферопольський виноробний завод" № m
201220533 від 26.11.2012 року.

Визнати недійсним свідоцтво України на
знак для товарів і послуг № 178927 від
25.11.2013 року.

В іншій частині позову - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко

Суддя:
А.В. Шлай