Справа № 826/5394/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2014 року 10:15
справа №826/5394/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Кузьменка В.А., за
участю секретаря Калужського Д.О.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "ДІЄСА"доКиївської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів Українипровизнання
протиправними та скасування рішення
про коригування митної вартості та
картки відмовиО Б С Т А В И Н И С П Р А В
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ДІЄСА" (далі по
тексту - позивач, ТОВ "ДІЄСА") звернулось
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України
(далі по тексту - відповідач), в якому
просить: 1) визнати протиправною та
скасувати картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
протиправним та скасувати рішення про
коригування митної вартості товарів
від 12 листопада 2013 року №200260000/2013/200704/1.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 25 квітня 2014 року
відкрито провадження у справі №826/5394/14,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
У судовому засіданні 12 травня 2014 року
позивач позовні вимоги підтримав,
відповідач свого представника не
Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Враховуючи неприбуття представника
відповідача та положення частини
шостої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, беручи до уваги відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта, в
судовому засіданні 12 травня 2014 року суд
ухвалив перейти до розгляду справи в
письмовому провадженні.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
ТОВ "ДІЄСА" з метою здійснення митного
оформлення ввезеного на територію
України товару подало до Київської
регіональної митниці вантажну митну
декларацію №100260000/2013/114927 та відповідну
декларацію митної вартості на товари:
печі мікрохвильові т/м Daewoo, побутові
нові, моделі: KQG-6L35 (об'єм 20 л.; потуж. 700
Вт/1000Вт; гриль) - 1354 шт. Виробник Daewoo
Electronics Corporation, на заводі Daewoo Microwave Oven
(Tianjin) Co., Ltd. Країна виробництва CN.
Торгівельна марка Daewoo.
При цьому митна вартість товару (код
товару 516500000) визначена позивачем за
ціною договору (основним методом) на
рівні 454 545,92 грн. (335,71 грн. за одну
Матеріали справи підтверджують, що
вказаний товар ввезено позивачем на
підставі зовнішньоекономічного
контракту №D06102010 від 06 жовтня 2010 року,
укладеного між ДЕУ Електронікс ДЕМЕ
ФЗЕ в особі ОСОБА_1 (продавець) та ТОВ
"Ельдорадо" (покупець).
На підтвердження заявленої митної
вартості позивач надав вказаний вище
контракт та додаткові угоди до нього,
проформу інвойс, пакувальний лист,
сертифікат про походження товару,
коносамент, екологічну декларацію,
міжнародні товарно-транспортні
накладні, декларацію про
відповідність, рахунок-фактури,
експортну вантажну митну декларацію
Китайської народної республіки,
експертний висновок від 05 листопада 2013
року №Ц-725, зовнішньоекономічний
контракт, виписку з бухгалтерської
У зв'язку з тим, що митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визначена за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), оскільки документи, що
подані декларантом для підтвердження
заявленої митної вартості відповідно
до частини другої статті 53 Митного
кодексу України, містять розбіжності
та не містять відомостей, щодо ціни, що
була фактично сплачена, або підлягає
сплаті за ці товари, Київською
регіональною митницею прийнято
рішення про коригування митної
вартості товарів від 12 листопада 2013
року №100260000/2013/200704/2, згідно якого
проведено коригування митної вартості
імпортованих товарів за резервним
методом (№2ґ), а саме: митна вартість
товару визначена відповідачем на рівні
66 941,76 доларів США, що в перерахунку
становить 534 864,66 грн. (395,03 грн. за одну
одиницю товару).

У зв'язку з коригуванням митної
вартості товарів відповідач видав
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№100260000/2013/00657.

Позивач не погоджується зі спірними
карткою відмови та рішенням про
коригування митної вартості товарів,
мотивуючи це тим, що відповідачем не
доведено наявність у поданих
підприємством документах
розбіжностей, ознак підробки або
відсутність відомостей, щодо ціни, що
була фактично сплачена, або підлягає
сплаті за ці товари.

В письмовому запереченні проти позову
відповідач зазначає, що документи,
подані до митного оформлення для
підтвердження митної вартості товару,
містять розбіжності, а саме: ціни, які
зазначені в прайс-листі від 01 липня 2013
року №1-010713 дійсні до 10 серпня 2013 року, а
інвойс, який надано до митного
оформлення датовано 07 жовтня 2013 року;
прайс-лист, наданий декларантом не
містить достатніх відомостей для
отримання інформації щодо умов продажу
товару. Умови платежу (100 календарних
днів від дати поставки товару) не
відповідають умовам платежу згідно з
пунктом 6.4 контракту від 06 жовтня 2010
року №D06102010 (60 календарних днів від
дати поставки товару). Відсутня
інформація щодо характеру тари та
упаковки, передбачених систем знижок
тощо; надана декларантом копія митної
декларації країни відправлення від 05
вересня 2013 року №21498897, в якій
зазначено суму 55 784,80 доларів США на
умовах поставки CIF, не співпадає з
фактурною вартістю товару 56 868,00
доларів США, зазначеною в інвойсі від 07
жовтня 2013 року №13-3534.

Окружний адміністративний суд міста
Києва погоджується з позовними
вимогами ТОВ "ДІЄСА", виходячи з
наступних мотивів.

Загальні положення щодо митної
вартості товарів та методи її
визначення врегульовані Митним
кодексом України.

Стаття 4 Митного кодексу України
визначає, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої статті 51
Митного кодексу України митна вартість
товарів, що переміщуються через митний
кордон України, визначається
декларантом відповідно до норм цього
Кодексу.

Згідно зі статтею 57 Митного кодексу
України встановлено, що визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
в Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами: 1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2)
другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 58
Митного кодексу України метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо: 1) немає
жодних обмежень щодо прав покупця
(імпортера) на використання оцінюваних
товарів, за винятком тих, що: а)
встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; 2) щодо продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті; 4) покупець і продавець не
пов'язані між собою особи або хоч і
пов'язані між собою особи, однак ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з частиною другою статті 58
Митного кодексу України метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Відповідно до частини третьої статті 58
Митного кодексу України визначено, що у
разі якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи,
зазначені у пункті 2 частини першої
статті 57 цього Кодексу.

Наведені правові норми вказують, що
основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, з урахуванням
відповідних обмежень, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції);
при цьому застосування другорядних
методів визначення митної вартості
товарів може мати місце виключно при
неможливості застосування основного; у
свою чергу основний метод визначення
митної вартості товарів не
застосовується лише якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Досліджуючи правомірність
застосування позивачем основного
методу визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, суд встановив,
що немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів; щодо продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; жодна
частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті.

Відповідачем не доведено та не надано
відповідних підтверджуючих доказів
того, що використані позивачем, як
декларантом, або уповноваженою ним
особою відомості щодо митної вартості
імпортованих товарів не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Доводи відповідача про те, що надані
позивачем документи містять
розбіжності порядку здійснення
розрахунків є неприйнятними, оскільки
відповідно до частини першої статті 54
Митного кодексу України контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється митним
органом під час проведення митного
контролю і митного оформлення шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості; у свою чергу
умови розрахунків та між сторонами
зовнішньоекономічного контракту та
розмір передплати за товар не вплинули
на числове значення вартості товару.

При вирішенні спору суд також враховує,
що відповідно до частин четвертої та
п'ятої статті 58 Митного кодексу України
митною вартістю товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за товари, якщо вони продаються
на експорт в Україну, скоригована в
разі потреби з урахуванням положень
частини десятої цієї статті. Ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

У свою чергу відповідачем не доведено,
що заявлена позивачем митна вартість
не відповідає ціні, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за товари.

Згідно частин першої та другої статті 53
Митного кодексу України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53
Митного кодексу України у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Як підтверджують матеріали справи та
про що зазначено вище, позивач в якості
підтвердження митної вартості товарів
надав необхідні та достатні документи
при митному оформлені товару та
додаткові документи на вимогу митниці;
у свою чергу відповідачем не доведено
суду, що надані позивачем документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Крім того, відповідно до частини шостої
статті 54 Митного кодексу України
визначено, що митний орган може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: 1) невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; 2) неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; 3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Аналогічні вимоги висуваються й для
можливості коригування митної
вартості згідно частини першої першій
статті 55 Митного кодексу України -
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Водночас судом не встановлено, а
відповідачем не зазначено конкретних
обставин, що стали підставою для
коригування митної вартості, зокрема,
що відомості про митну вартість
товарів є неповними та/або
недостовірними, або невірно визначено
митну вартість товарів.

Як вимагає частина друга статті 55
Митного кодексу України, прийняте
митним органом письмове рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів має містити: 1) обґрунтування
причин, через які заявлену декларантом
митну вартість не може бути визнано; 2)
наявну в митного органу інформацію (у
тому числі щодо числових значень
складових митної вартості, митної
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, інших умов, що
могли вплинути на ціну товарів), яка
призвела до виникнення сумнівів у
правильності визначення митної
вартості та до прийняття рішення про
коригування митної вартості, заявленої
декларантом; 3) вичерпний перелік вимог
щодо надання додаткових документів,
передбачених частиною третьою статті 53
цього Кодексу, за умови надання яких
митна вартість може бути визнана
митним органом; 4) обґрунтування
числового значення митної вартості
товарів, скоригованої митним органом,
та фактів, які вплинули на таке
коригування; 5) інформацію про: а) право
декларанта або уповноваженої ним особи
на випуск у вільний обіг товарів, що
декларуються: у разі згоди декларанта
або уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування митної
вартості товарів - за умови сплати
митних платежів згідно з митною
вартістю, визначеною митним органом; у
разі незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів - за
умови сплати митних платежів згідно із
заявленою митною вартістю товарів та
надання гарантій відповідно до розділу
X цього Кодексу в розмірі, визначеному
митним органом відповідно до частини
сьомої цієї статті; б) право декларанта
або уповноваженої ним особи оскаржити
рішення про коригування заявленої
митної вартості у митному органі
вищого рівня відповідно до глави 4
цього Кодексу або до суду.

Зі змісту рішення Київської
регіональної митниці про коригування
митної вартості товарів від 12
листопада 2013 року №200260000/2013/200704/1 судом
встановлено, що воно не містить наявної
в митного органу інформації, яка
призвела до виникнення сумнівів у
правильності визначення митної
вартості та до прийняття рішення про
коригування митної вартості, заявленої
декларантом; та не містить
обґрунтування числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
митним органом, та фактів, які вплинули
на таке коригування.

Не надано такої інформації,
відповідних розрахунків
відкоригованої митної вартості
товарів та витребуваних судом
документів відповідачем і станом на
момент розгляду справи.

Таким чином вбачається, що коригування
митної вартості товарів у межах
спірних правовідносин відбулось за
відсутності підстав, передбачених
Митним кодексом України,
необґрунтовано та без відповідних
розрахунків числового значення митної
вартості товарів, а тому протиправно.

Суд не приймає до уваги доводи
відповідача про те, що ціни, зазначені в
прайс-листі від 01 липня 2013 року №1-010713
не можуть застосовуватись, тому що
дійсні до 10 серпня 2013 року, а інвойс
складено 07 жовтня 2013 року, оскільки в
матеріалах справи наявний прайс-лист
від 01 вересня 2013 року №280813, який
дійсний до 31 грудня 2013 року.

Крім того, посилання позивача на те, що
прайс-лист не містить достатніх
відомостей для отримання інформації
щодо умов продажу товару (відсутня
інформація щодо характеру тари та
упаковки, передбачених систем знижок
тощо) також є необґрунтованими,
оскільки чинним законодавством не
встановлено конкретних вимог до
прайс-листа та переліку відомостей
(критеріїв), які він повинен містити, а
тому така обставина, як відсутність
певних даних у прайс-листі, не є
підставою для висновку про не
підтвердження заявленої митної
вартості товарів.

Суд враховує доводи відповідача про
невідповідність суми, зазначеної в
митній декларації країни відправлення,
в якій зазначено суму 55 784,80 доларів США,
фактурній вартості товару - 56 868,00
доларів США, яка зазначена в інвойсі,
однак суд звертає увагу, що така
розбіжність не призвела до заниження
митної вартості товару, а тому наведена
обставина не є джерелом доказової
інформації, враховуючи, що
відповідачем не доведено походження
визначеної суми митної вартості
товару, за результатами проведеного
коригування.

З огляду на викладене, Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає, що рішення Київської
регіональної митниці про коригування
заявленої митної вартості товарів від
12 листопада 2013 року №200260000/2013/200704/1 є
протиправним та підлягає скасуванню;
враховуючи, що єдиною підставою для
видачі позивачу спірної картки відмови
є вказане вище рішення про визначення
митної вартості товарів, картка
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від
№100260000/2013/00657 є також протиправною та
підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, на думку
Окружного адміністративного суду
міста Києва, Київською регіональною
митницею не доведено правомірність та
обґрунтованість підстав для прийняття
спірного рішення про коригування
митної вартості товарів та видачі
картки відмови з урахуванням вимог
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов ТОВ "ДІЄСА" у підлягає
задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "ДІЄСА"
задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
рішення Київської регіональної
митниці про коригування заявленої
митної вартості товарів від 12
листопада 2013 року №200260000/2013/200704/1.

3. Визнати протиправною та скасувати
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№100260000/2013/00657.

4. Присудити з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "ДІЄСА"
понесені ним витрати по сплаті
судового збору у розмірі 73,08 грн.
(сімдесят три гривні вісім копійок).

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.А. Кузьменко