Справа № 826/4144/14
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4144/14
Головуючий у 1-й інстанції: Шейко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

03 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при
секретаріБорисюк Л.П., Петрика І.Й.,
Собківа Я.М. Чайка О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 - опікуна за
законом недієздатної ОСОБА_6 на ухвалу
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 03 квітня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_5 - опікуна за
законом недієздатної ОСОБА_6 до
Керівника слідчого управління
Печерського РУГУ МВС України в м. Києві
Фугалевича А.О., Керівника Печерського
РУГУ МВС України в м. Києві Бондаренка
В.В. про оскарження службової
бездіяльності, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 03 квітня 2014 року у
відкритті провадження у справі
відмовлено з підстав застосування
положень п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу Окружного адміністративного
суду м. Києва від 03 квітня 2014 року як
таку, що постановлена з порушенням норм
процесуального права та направити
справу до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Відмовляючи у відкритті провадження у
справі, суд першої інстанції виходив з
того, що дана справа не підлягає
розгляду в порядку адміністративного
судочинства, а тому застосував до
спірних правовідносин положення п. 1 ч. 1
ст. 109 КАС України.

З таким висновком суду колегія суддів
погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України,
справа адміністративної юрисдикції -
це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, в якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Вказані норми права встановлюють, що в
порядку адміністративного судочинства
захищаються права та інтереси осіб у
сфері публічно-правових відносин.
Публічно-правові відносини є складовою
частиною правових відносин, які
виникають у суспільстві.

Змістом будь-яких правових відносин є
врегульовані правом взаємні права,
інтереси, обов'язки та заборони
суб'єктів суспільства у цих
правовідносинах. Відповідно, зміст
публічно-правових відносин
складається із взаємних публічних
прав, інтересів, обов'язків та заборон
суб'єктів суспільства у певних
публічно-правових відносинах.

Отже, у публічно-правових відносинах
одна особа має та реалізує певні
публічні права чи інтереси, а інша
особа відповідно виконує певні
публічні обов'язки або дотримується
публічних заборон. У разі невиконання
останньою особою своїх публічних
обов'язків або недотримання публічних
заборон вона порушує публічні права чи
інтереси першої особи, яка не в змозі їх
належним чином реалізувати. За цих
обставин, ця особа має право подати до
суду адміністративний позов на захист
своїх порушених публічних прав, свобод
та інтересів у публічно-правових
відносинах.

Таким чином, до адміністративного суду
з адміністративним позовом має право
звернутись особа за захистом саме
публічного права, свободи чи інтересу у
сфері публічно-правових відносин.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач в своїх вимогах фактично
просить визнати протиправними дії
відповідачів протиправними,
незаконними і злочинними та
зобов'язати відповідачів розглянути
його скарги щодо дій слідства СВ
Печерського РУГУ в м. Києві в
кримінальному провадженні № 0002162.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII, міліція
в Україні є державним озброєним
органом виконавчої влади, який захищає
життя, здоров'я, права і свободи
громадян, власність, природне
середовище, інтереси суспільства і
держави від протиправних посягань.

Згідно статті 25 Закону України «Про
міліцію», працівник міліції у межах
повноважень, наданих цим Законом та
іншими законодавчими актами,
самостійно приймає рішення і несе за
свої протиправні дії або бездіяльність
дисциплінарну чи кримінальну
відповідальність.

Дії працівника міліції можуть бути
оскаржені у встановленому порядку до
органів внутрішніх справ, суду або
прокурору.

Рішення, прийняті суб'єктами владних
повноважень, дії, вчинені ними під час
здійснення управлінських функцій, а
також невиконання повноважень,
встановлених законодавством
(бездіяльність), можуть бути оскаржені
до суду відповідно до частин першої,
другої статті 55 Конституції України.

Згідно пункту 2 частини 3 статті 17 КАС
України, юрисдикція адміністративних
судів не поширюється на
публічно-правові справи, що належить
вирішувати в порядку кримінального
судочинства.

Так, Рішенням Конституційного Суду
України № 6-рп/2001 від 23.05.2001 надано
роз'яснення поняттю кримінальне
судочинство, під яким слід розуміти
врегульований нормами
Кримінально-процесуального кодексу
України порядок діяльності органів
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури і суду (судді) щодо
порушення, розслідування, розгляду і
вирішення кримінальних справ, а також
діяльність інших учасників
кримінального процесу - підозрюваних,
обвинувачених, підсудних, потерпілих,
цивільних позивачів і відповідачів, їх
представників та інших осіб з метою
захисту своїх конституційних прав,
свобод та законних інтересів. Захист
прав і свобод не може бути надійним без
надання їй можливості оскаржити до
суду окремі процесуальні акти, дії чи
бездіяльність органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду. Але таке оскарження може
здійснюватись у порядку, встановленому
Кримінально-процесуальним кодексом
України, оскільки діяльність посадових
осіб прокуратури має свої особливості
і не належить до управлінської сфери.

Порядок оскарження в суді рішень чи дій
органів дізнання, слідчого, прокурора,
які вони постановили чи вчинили уже під
час провадження у кримінальній справі,
визначається положеннями
Кримінально-процесуального кодексу
України.

Суб'єкти визначені цим Кодексом є
носіями спеціальних владних
процесуальних повноважень, а тому
виконують функції, обумовлені
завданнями кримінального судочинства.

Як зазначено в рішенні Конституційного
Суду України від 14 грудня 2011 року №
19-рп/2011 у справі № 1-29/2011 за
конституційним зверненням громадянина
ОСОБА_9 щодо офіційного тлумачення
положень частини другої статті 55
Конституції України, частини другої
статті 2, пункту 2 частини третьої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України, частини третьої
статті 110, частини другої статті 236
Кримінально-процесуального кодексу
України та конституційним поданням
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ щодо офіційного тлумачення
положень статей 97, 110, 234, 236
Кримінально-процесуального кодексу
України, статей 3, 4, 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
в аспекті статті 55 Конституції України
(справа про оскарження бездіяльності
суб'єктів владних повноважень щодо
заяв про злочини), завданнями
кримінального судочинства є охорона
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб, які беруть у ньому
участь, а також швидке і повне
розкриття злочинів, викриття винних та
забезпечення правильного застосування
закону з тим, щоб кожний, хто вчинив
злочин, був притягнутий до
відповідальності і жоден невинний не
був покараний (стаття 2 КПК України).
Положення КПК України регламентують
діяльність органів державної влади та
їх посадових осіб, яка стосується сфери
публічно-правових відносин, що
виникають внаслідок злочинних
посягань, відповідальність за які
встановлено в нормах кримінального
права. Тому перевірка скарг на рішення,
дії чи бездіяльність вказаних
суб'єктів владних повноважень має
відбуватися у тому ж процесуальному
порядку і тим же судом, на який
відповідно до закону покладені
повноваження щодо перевірки й оцінки
доказів у кримінальній справі, тобто
судом із розгляду кримінальних справ.
До того ж імперативний припис пункту 2
частини третьої статті 17 КАС України
виключає юрисдикцію адміністративних
судів щодо справ, які належить
вирішувати в порядку кримінального
судочинства (п. 4.3 Рішення КСУ від 14
грудня 2011 року № 19-рп/2011).

Таким чином, аналізуючи норми діючого
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що позивач не позбавлений
права захищати свої інтереси в суді
шляхом оскарження дій органів
дізнання, слідчого, прокурора, однак
таке оскарження можливе лише в порядку,
передбаченому
кримінально-процесуальним
законодавством.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
109 КАС України, суд відмовляє у
відкритті провадження в
адміністративній справі, якщо справу
не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
застосував положення чинного
законодавства України при
постановленні оскаржуваної ухвали із
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для її скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 199 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
суд апеляційної інстанції має право
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - опікуна за
законом недієздатної ОСОБА_6 на ухвалу
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 03 квітня 2014 року -
залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та
підписано - 06.06.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Петрик І.Й.

Собків Я.М.