Справа № 2а-6008/11/2070
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/21154/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України у
Фрунзенському районі м. Харкова про
скасування вимоги, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 27 жовтня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 26 січня 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року ФОП ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Фрунзенському районі м. Харкова, в
якому, з урахуванням уточнених
позовних вимог просив скасувати
вимогу про сплату боргу від 28 квітня 2011
року № 1594 повністю з моменту її
прийняття; зобов'язати відповідача не
вимагати від позивача провадити сплати
єдиного соціального внеску до
вирішення цього питання Верховною
радою України та ухваленням або не
ухваленням вищевказаного проекту
Закону.

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від 27
жовтня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26 січня 2012
року, позов задоволено частково.
Скасовано вимогу Управління
пенсійного фонду України в
Фрунзенському районі м. Харкова про
сплату боргу від 28 квітня 2011 року № 1594 в
частині вимоги сплати недоїмки зі
страхових внесків в розмірі 695,46 грн. В
задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ФОП ОСОБА_3 звернувся з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати та прийняти нове
рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги у повному обсязі
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ФОП ОСОБА_3, 04 липня 2006
року зареєстрований виконавчим
комітетом Харківської міської ради як
фізична особа-підприємець, та є
платником єдиного податку.

Управлінням Пенсійного фонду України у
Фрунзенському районі м. Харкова до
позивача була надіслана вимога від 28
квітня 2011 року № Ф-1594 про сплату боргу в
розмірі 910,80 грн., що включає в себе 3-й та
4-й квартал 2010 року.

Також, судами встановлено, що 20 жовтня
2010 року позивачу була надіслана вимогу
про сплату боргу № 430 та
повідомлення-розрахунок, згідно яких
позивачу нарахована до сплати сума
недоїмки зі страхових внесків за
третій квартал 2010 року, враховуючи
розмір мінімального страхового внеску
з урахуванням частини сплачених сум
єдиного (фіксованого) податку, розмір
якої складає 695,46 грн.

Вимогу №430 про сплату боргу позивач
оскаржив до Харківського окружного
адміністративного суду, постановою
якого було відмовлено у задоволенні
позову ОСОБА_3 до Управління Пенсійного
фонду України в Фрунзенському районі
м. Харкова про скасування вимоги №430
від 20 жовтня 2010 року.

Зазначена постанова суду набрала
законної сили, отже вимога про сплату
боргу №430 та повідомлення-розрахунок,
згідно яких позивачу нарахована до
сплати сума недоїмки зі страхових
внесків за третій квартал 2010 року,
враховуючи розмір мінімального
страхового внеску з урахуванням
частини сплачених сум єдиного
(фіксованого) податку, розмір якої
складає 695,46 грн. не скасована і є
дійсною.

Згідно норм діючого законодавства
повторно в іншій вимозі заборгованість
за той же період та з тих же підстав
вимагатися не може.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли правильного висновку, що вимога
Управління Пенсійного фонду України у
Фрунзенському районі м. Харкова від 28
квітня 2011 року № Ф-1594 є протиправною в
частині нарахування в ній повторно
позивачу заборгованості в розмірі 695,46
грн., нарахованої у вимозі №430, яка є
чинною, у зв'язку з чим вимога № Ф-1594
підлягає скасуванню в цій частині.

Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 18,
20 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхові внески є
цільовим загальнообов'язковим
платежем, який справляється на всій
території України в порядку,
встановленому цим Законом, вони не
включаються до складу податків, інших
обов'язкових платежів, що складають
систему оподаткування, на них не
поширюється податкове законодавство,
страхові внески не можуть
зараховуватися до Державного бюджету
України, бюджетів інших рівнів, не
підлягають вилученню з Пенсійного
фонду або з Накопичувального фонду і не
можуть використовуватися на цілі, не
передбачені цим Законом,
законодавством не можуть
встановлюватися пільги з нарахування
та сплати страхових внесків або
звільнення від їх сплати.
Страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду.

Згідно ч.2 ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» суми страхових внесків
своєчасно не нараховані та/або не
сплачені страхувальниками у строки,
визначені статтею 20 цього Закону, в
тому числі обчислені територіальними
органами Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Згідно п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в редакції, що діяла на
час виникнення спірних правовідносин
та п.п. 9.3.2 п. 9.3 ст. 9 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою Правління Пенсійного фонду
України від 19.12.2003 року № 21-1,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 16.01.2004 року № 64/8663 у разі, коли
страхувальник не сплачує або
несвоєчасно сплачує (несвоєчасно
перераховує) страхові внески, у тому
числі донараховані ним самостійно або
органами Пенсійного фонду,
накладається штраф залежно від строку
затримки платежу в розмірі: при
затримці їх сплати у строк до 30
календарних днів включно-10 відсотків
своєчасно не сплачених сум; при
затримці їх сплати у строк до 90
календарних днів включно-20 відсотків
зазначених сум; при затримці їх сплати
понад 90 календарних днів -50 відсотків
зазначених сум.

За приписами ст. 5 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що цей Закон
регулює відносини, що виникають між
суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
Закону. Виключно цим Законом
визначаються: в тому числі порядок
нарахування, обчислення та сплати
страхових внесків, стягнення
заборгованості за цими внесками.

При цьому частиною 5 статті 106 вказаного
Закону встановлено, що за рахунок сум,
що надходять від страхувальника або
від державної виконавчої служби в
рахунок сплати недоїмки, погашаються
суми недоїмки, пені та фінансових
санкцій у порядку календарної
черговості їх виникнення. У разі, коли
страхувальник має несплачену недоїмку,
пеню та фінансові санкції і здійснює
сплату поточних сум страхових внесків,
ці суми зараховуються в рахунок сплати
недоїмки, пені та фінансових санкцій.

Так як Управлінням встановлені
порушення з боку позивача з приводу
несвоєчасної сплати страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування, то колегія
суддів погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про
обґрунтованість прийнятого
оскаржуваного рішення про сплату боргу
за несплату або несвоєчасну сплату
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за 4-й квартал 2010 року.

При цьому посилання позивача на
звільнення його від спати страхових
внесків у зв'язку з тим, що він є
пенсіонером за віком та отримує
довічну пенсію є необґрунтованим,
оскільки Закон України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 8 липня 2010
року N 2464-VI, який звільняє від сплати за
себе єдиного внеску, пенсіонерів за
віком або інвалідів набрав чинності з 1
січня 2011 року, а в даному випадку спірні
правовідносини регулюються положенням
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року N 1058-VI, в
якому вказана норма відсутня.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 27
жовтня 2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 26 січня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: