Справа № 816/1932/14
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/1932/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Костенко Г.В.,

при секретарі судового засідання -
Лайко О.В.,

за участю представників позивача -
Чернікова В.А., Акіменко В.П.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Артемій
Плюс" до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

16 травня 2014 року позивач Товариство з
обмеженою відповідальністю "Артемій
Плюс" (далі - ТОВ "Артемій Плюс")
звернувся до Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області (далі - Кременчуцька ОДПІ,
відповідач) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення від
04 березня 2014 року №/285.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що Кременчуцькою ОДПІ
проведено позапланову виїзну
перевірку ТОВ "Артемій Плюс" (код за
) з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ПП "ВАТЕР-ШПАГ" (код
за ) за період березень 2013
року. За результатами перевірки
складено акт № 412/16-03-22-02-12/33672591 від 13
лютого 2014 року. На підставі акту
перевірки Кременчуцькою ОДПІ прийнято
податкове повідомлення-рішення від 04
березня 2014 року №/285, яким
зобов'язано сплатити суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість 27084,00 грн., в тому числі за
основним платежем 21667,00 грн., за
фінансовими санкціями 5417,00 грн.

Позивач не погоджується з висновками
податкової інспекції, викладеними в
акті перевірки, оскільки вони не
відповідають дійсності, а також не
згодний з податковим повідомленням -
рішенням. Вважає що податкове
повідомлення-рішення від 04 березня 2014
року №/285 прийняте всупереч
чинному законодавству України, є
безпідставним та таким, що підлягає
скасуванню.

В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали,
просили суд позов задовольнити в
повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, хоча в матеріалах справи
наявні докази, що він належним чином
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Суд, заслухавши пояснення
представників позивача, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ТОВ "Артемій Плюс"
(код за ) зареєстровано як
юридична особа виконавчим комітетом
Кременчуцької міської ради, про що
видано свідоцтво серії А01 №359390, копія
якого наявна у матеріалах справи /а.с.
19/.

Відповідно до витягу з реєстру
платників податку на додану вартість,
позивач є платником податку на додану
вартість та перебуває на обліку в
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області, що підтверджується
матеріалами справи. /а.с.20/.

На підставі направлення від 03 лютого 2014
року №267/16-03-22-02 виданого Кременчуцькою
ОДПІ /а.с.162/, Таракановим Д.Ю. державним
інспектором відділу перевірок з
окремих питань управління податкового
аудиту, державним службовцем 13 рангу,
Кременчуцької ОДПІ, відповідно пп.78.1.1,
п.78.1 статті 78 Податкового кодексу
України від 02 грудня 2010 року за №2755-VI,
згідно наказу Кременчуцької ОДПІ від
03.02.2014 року за №342 /а.с.163/ призначено
проведення позапланової виїзної
перевірки ТОВ "Артемій Плюс" (код за
) з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ПП "ВАТЕР-ШПАГ" (код
за ) за період березень 2013
року.

За результатами перевірки податковим
органом складено акт № 412/16-03-22-02-12/33672591
від 13 лютого 2014 року /а.с.37-54/, в якому
зафіксовано порушення позивачем:

- п. 201.1, п.201.6 статті 201, п.198.1, п.198.6 статті
198 Податкового кодексу України №2755-VI
від 02.12.2010 року ТОВ "Артемій Плюс" було
занижено податок на додану вартість у
сумі 21667,00 грн. в тому числі березень 2013
року 21667,00 грн. /а.с.54/.

На підставі висновку даного акта
перевірки Кременчуцькою ОДПІ прийнято
податкове повідомлення-рішення від 04
березня 2014 року №/285, яким
зобов'язано сплатити суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість 27084,00 грн., в тому числі за
основним платежем 21667,00 грн., за
фінансовими санкціями 5417,00 грн. /а.с.55/.

Позивачем до Кременчуцької ОДПІ були
подані заперечення вх.№19/02-1 від 19
лютого 2014 року на акт перевірки. /а.с.62/.
У відповіді Кременчуцької ОДПІ
№5779/10/16-03-22 від 27 лютого 2014 року на
заперечення ТОВ "Артемій Плюс" було
зазначено, що порушення встановлені в
ході проведення перевірки,
відповідають нормам чинного
законодавства. /а.с.63-68/.

Позивач не погодився з даним
податковим повідомленням-рішенням та
оскаржив його до суду.

Позивач не погодився з даним
податковим повідомленням-рішенням та
оскаржив його до суду.

Завданням адміністративного
судочинства, згідно ч. 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є захист прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно -
правових відносин від порушень з боку
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб, інших
суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Правомірність підстав та порядку
проведення перевірки позивачем не
оспорюється.

Досліджуючи правомірність прийнятого
спірного податкового повідомлення -
рішення Кременчуцької ОДПІ суд
приходить до наступних висновків.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1
Податкового кодексу України,
податковий кодекс України регулює
відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.181 статті 14 Податкового
кодексу України податковий кредит
визначено як суму, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України, зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Частиною 2 ст.3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року № 996
визначено, що бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Статтею 6 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
порядок ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в банках встановлюється
Національним банком України
відповідно до цього Закону та
національних положень (стандартів)
бухгалтерського обліку. Порядок
ведення бухгалтерського обліку та
складання фінансової звітності про
виконання бюджетів та
госпрозрахункових операцій бюджетних
установ установлюється Державним
казначейством України відповідно до
національних положень (стандартів)
бухгалтерського обліку за погодженням
з Міністерством фінансів України.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88 зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.1995
року № 168/704 первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлені
вимоги до первинних документів,
відповідно до яких підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарських операцій,
а якщо це не можливо - безпосередньо
після її закінчення. Такі первинні
документи повинні мати обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Із системного аналізу вказаних вище
норм, можливо дійти до висновку, що для
отримання права на податковий кредит
із сум податку на додану вартість,
сплачених в ціні придбаного товару
(робіт, послуг), платник ПДВ повинен
мати податкові накладні, видані на
реально отриманий товар (роботи,
послуги), призначений для використання
в господарській діяльності.

Судом встановлено, що ПП "ВАТЕР-ШПАГ", у
період взаємовідносин з ТОВ "Артемій
Плюс" мало назву ТОВ "Взлет-Ера". З 04
жовтня 2013 року має назву ПП "ВАТЕР-ШПАГ".

04 січня 2013 року між ТОВ "Артемій Плюс"
(покупець) та ТОВ "Взлет-Ера"
(постачальник) укладено договір
поставки №04-01./ас.с116-118/.

Згідно умов даного договору
постачальник зобов'язується в строки
дії даного договору передати покупцю
товари (запасні частини до
транспортних засобів, деталі, витратні
матеріали, оливи, мастила, тощо) по
цінах, в асортименті, в кількості, які
узгоджуються сторонами в накладних, що
є невід'ємними частинами договору.
Покупець зобов'язаний прийняти товар
та своєчасно здійснювати оплату товару
на умовах, визначених договором.

На підтвердження реальності виконання
умов договору поставки №04-01 від 04
січня 2013 року позивачем надано
видаткові накладні від ТОВ "Взлет-Ера"
№1509 від 01 березня 2013 року на загальну
суму 40000,00 грн. у тому числі ПДВ 6666,67 грн.
/а.с.119-120/, №2470 від 01 березня 2013 року на
загальну суму 33893,11 грн. у тому числі ПДВ
5648,85 грн. /а.с.121-122/, №2468 від 15 березня 2013
року на загальну суму 56106,89 грн. у тому
числі ПДВ 9351,15 грн. /а.с.123/. Податкові
накладні №47 від 01 березня 2013 року на
загальну суму 40000,00 грн. у тому числі ПДВ
6666,67 грн. /а.с.124-126/, №643 від 01 березня 2013
року на загальну суму 33893,11 грн. у тому
числі ПДВ 5648,85 грн. /а.с.127-130/, №641 від 15
березня 2013 року на загальну суму 56106,89
грн. у тому числі ПДВ 9351,15 грн. /а.с.131/.

Здійснення оплати по договору поставки
№04-01 від 04 січня 2013 року
підтверджується копіями платіжних
доручень: № 186 від 04 березня 2013 року на
суму 40000,00 грн. /а.с.132/, №194 від 14 березня
2013 року на суму 10000,00 грн. /а.с.133/, №195 від
15 березня 2013 року на суму 80000,00 грн.
/а.с.134/.

В судовому засіданні представники
позивача зазначили, що
товарно-матеріальні цінності, які
позивач отримав від ТОВ "Взлет-Ера"
перевозились легковим автомобілем -
SUBARU OUTBACK, номер НОМЕР_1, який належить
директору ТОВ "Артемій Плюс" - Чернікову
В.А. А отже, товарно-транспортні
накладні не складались.

Таким чином, реальність
господарської операції між позивачем
та ТОВ "Взлет-Ера" підтверджується
первинними документами
бухгалтерського обліку та податкової
звітності, угода виконана в повному
обсязі, сторони претензій та зауважень
один до одного не мають, а отже, у суду
відсутні підстави для визнання
вищеописаного правочину такими, що
укладений з метою штучного формування
податкового кредиту та такого що не мав
реального характеру і не передбачав
настання правових наслідків,
обумовлених ним.

Посилання відповідача на те, що
стосовно контрагента позивача
складений акт "Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Взлет-Ера", , з питань
правомірності проведення
господарських відносин з платниками
податків у періоді з 01.03.2013 року по
31.03.2013 року" №522/22.5/32257266 від 08 травня 2013
року суд не приймає до уваги, оскільки
чинним законодавством не передбачено,
що відсутність контрагента за
юридичною (фактичною) адресою є
безумовним доказом відсутності
реального здійснення господарської
діяльності останнім, та те, що акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки підприємства-контрагента є
достатнім доказом порушення платником,
що перевіряється, вимог податкового
законодавства. В силу статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" факти
здійснення господарських операцій
фіксуються первинними документами, які
є підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій, адже
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування.

На момент укладення правочинну, його
виконання контрагент був правоздатним
і зареєстрований в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, мав діюче свідоцтво
платника податку на додану вартість і
включений до Реєстру платників даного
податку. Датою анулювання свідоцтва з
ПДВ ТОВ "Взлет-Ера" - 31 травня 2013 року,
тобто після здійснення правочинну з
ТОВ "Артемій Плюс" (березень 2013 року).
Установчі документи, свідоцтво про
державну реєстрацію та свідоцтво
платника податку на додану вартість не
скасовані і не визнані недійсними
рішеннями судів.

Акт перевірки не містить посилання на
докази, якими б були спростовані
правоздатність, реєстрація в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, статус
платника податку на додану вартість,
перебування в Реєстрі платників даного
податку контрагента на момент
укладення правочинну та його
виконання.

У акті перевірки відсутні посилання на
рішення судів, які б набрали законної
сили та прийняті в порядку ст. 551 ГК
України і якими б встановлювалась
реєстрація та діяльність контрагента
без відома засновника, реєстрація на
підроблені, втрачені документи або
реєстрація на осіб, які не мали наміру
здійснювати фінансово-господарську
діяльність або реалізовувати
повноваження,
реєстрація/перереєстрація
підприємства на підставних осіб.

Отже, наведені відомості в акті
перевірки №522/22.5/32257266 від 08 травня 2013
року "Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ "Взлет-Ера", , з питань правомірності
проведення господарських відносин з
платниками податків у періоді з 01.03.2013
року по 31.03.2013 року" не є достатніми та
допустимими доказами нездійснення
спірних операцій та підставою для
висновку про порушення позивачем
податкового законодавства.

Також суд зазначає, що постановою
Полтавського окружного
адміністративного суду від 05 липня 2013
року по справі №816/3296/13-а, залишеною без
змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15 серпня 2013 року, визнано
неправомірними дії Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Полтавської області Державної
податкової служби в частині формування
в акті від 08 травня 2013 року №522/22.5/32257266
"Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ "Взлет - Ера" з
питань правомірності проведених
господарських відносин з платниками
податків у періоді з 01.03.2013 по 31.03.2013"
щодо підтвердження реальності
проведених господарських відносин із
платниками податків за період з 01.03.2013
по 31.03.2013 та висновку про відсутність
документального підтвердження
господарських відносин з покупцями та
постачальниками за період з 01.03.2013 року
по 31.03.2013 року./а.с.168-176/.

Отже, судом встановлено що у
Кременчуцької ОДПІ були відсутні
підстави для проведення позапланової
виїзної перевірки ТОВ "Артемій Плюс" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ПП "ВАТЕР-ШПАГ" (код за ) за
період березень 2013 року.

Суд також звертає увагу на приписи ч. 2
ст. 8 Кодексу адміністративного
судочинства України, відповідно до
якої суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

У відповідності до вимог ст. 1 Закону
України "Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, Першого протоколу та
протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від
17.07.1997 року № 475/97-ВР, ст. 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" від 23.02.2006 року №
3477-IV Україна повністю визнає на своїй
території дію статті 46 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року щодо визнання
обов'язковою і без укладення
спеціальної угоди юрисдикцію
Європейського суду з прав людини в усіх
питаннях, що стосуються тлумачення і
застосування Конвенції; суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Так, Європейський Суд з прав людини у
своєму рішенні у справі "Булвес" АД
проти Болгарії" (заява № 3991/03) від 22.01.2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Таким чином, добросовісний
платник податків, який в силу
покладеного на нього законами
обов'язку щодо сплати податків, зборів
(обов'язкових платежів) вступає у
зв'язку з цим у відповідні
правовідносини з державою, не може
нести відповідальність за невиконання
чи неналежне виконання такого
обов'язку іншими платниками податків,
якщо інше прямо не встановлено законом.
У разі якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи, адже загальним принципом
юридичної відповідальності є вина
особи в порушенні законодавчо
встановленого імперативного правила
поведінки. Закон не передбачає
відповідальності за винні дії іншої
особи.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до пп. 21.1.1 п. 21.1 ст. 21
Податкового кодексу України посадові
особи контролюючих органів зобов'язані
дотримуватися Конституції України та
діяти виключно у відповідності з цим
Кодексом та іншими законами України,
іншими нормативними актами.

Відповідно до частини першої
статті 11 Кодексу адміністративного
судочинства України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до частини другою
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які
стали підставою для прийняття
оскаржуваного повідомлення-рішення
покладено на податковий орган.

Відповідач не довів суду правомірність
прийнятого ним податкового
повідомлення-рішення.

У даному випадку відповідач не довів
правомірність висновків щодо
заниження позивачем суму ПДВ за
березень 2013 року в сумі 21667,00 грн., а отже
- правомірність прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення від від 04 березня
2014 року №/285..

Разом з тим, ТОВ "Артемій Плюс"
доведено реальність здійснення
господарських операцій за договором
поставки № 04-01 від 04.01.2013 року у березні
2013 року та факт використання придбаних
товарів у власній господарській
діяльності, а відтак - правомірність
віднесення до складу податкового
кредиту за березень 2013 року сум ПДВ
загалом в розмірі 21667,00грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Відтак, оскільки позивачем за
звернення до Полтавського окружного
адміністративного суду сплачено
судовий збір в загальному розмірі 270,84
грн. що підтверджується платіжним
дорученням №41 від 12.05.2014 року /а.с.2/, суд
дійшов висновку, що вказана сума
підлягає стягненню на користь позивача
з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Артемій
Плюс" до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення -
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області № /285 від 04 березня 2014 року

Стягнути з Державного бюджету України
в особі Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Артемій Плюс" () витрати по сплаті судового
збору в розмірі 270 (двісті вісімдесят)
грн. 84 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 13
червня 2014 року.

Суддя
Г.В. Костенко