Справа № 810/4512/13-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/4512/13-а(у 2-х томах) Головуючий у 1-й
інстанції: Головенко О.Д.
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 травня 2014 року
м. Київ

головуючої-судді:
Желтобрюх І.Л.,

суддів:
Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Браво СТ»
на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 14 жовтня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Браво СТ» до
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання недійсними
податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Браво СТ»
звернулося до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області та просило визнати недійсними
податкові повідомлення - рішення від
26.03.2013 № та №.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 14 жовтня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції скасувати як таку, що
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги посилається на те, що висновки
податкового органу, які містяться в
Акті перевірки, є необґрунтованими та
спростовуються наданими до перевірки
та до суду документами первинної
бухгалтерської документації, що повною
мірою підтверджують правомірність
формування товариством податкових
вигод за період, що перевірявся.

Перевіривши доводи апеляційної скарги
за наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
відповідачем на підставі до наказу від
25.02.2013 №230 проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку TOB
«Браво СТ» з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з TOB «Стар Плюс ЛТД»
за період з 01.04.2011 по 31.05.2012.

В результаті проведеної перевірки
встановлено порушення, а саме: ч. 1, 5 ст.
203, ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України; п.198.2, п. 198.3, п.
198,6 ст. 198 ПК України, в результаті чого
завищено рядок 24 «залишок відємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду» на суму 75 133,00
грн.; п.п. 139.1.1, 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток в період, що
перевірявся, на загальну суму 78 890,00
грн.; п.п. 1.2 п. 1, п.п. 2.1, 2.4 п. 2 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 № 88 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05.06.1995 за №168/704; п. 8
розділу 3 Порядку «Про затвердження
форми та порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість», затвердженого
наказом ДПА України від 25.01.2011 №41 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 16.02.2011 за №197/18935.

За результатами проведеної перевірки
та встановлених порушень відповідачем
було складено Акт перевірки від 12.03.2013
№ 171/22-1/35326688. На підставі вищевказаного
акту перевірки відповідачем були
сформовані оскаржувані податкові
повідомлення - рішення № та №
від 26.03.2013.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що за
спірними операціями між позивачем та
контрагентом оформлювались окремі
первинні документи та податкові
накладні без фактичного виконання
контрагентом обумовлених операцій, -
чим створювалась видимість (зовнішні
ознаки) реального здійснення операцій
та правомірності формування спірних
сум податкових вигод. Суд першої
інстанції визнав складені за такими
операціями первинні документи та
податкові накладні юридично
дефектними та такими, що не створюють
правових наслідків для цілей
формування податкових вигод, що,
відповідно, зумовило висновок про
відсутність у позивача підстав для
формування спірних сум податкових
вигод.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
виходить з такого.

Згідно п. 135.1 ст. 135 ПК України доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті та інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Пунктом 135.2 ПК України визначено, що
доходи визначаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
отримання платником податку доходів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України,
не включаються до складу витрат
витрати, що не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Пунктом 187.1 ст. 187 ПК України визначено,
що датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а у разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.6. ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог .

Із аналізу наведених вище норм
законодавства вбачається, що
необхідною умовою для віднесення сум
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту є факт придбання
товарів та послуг з метою їх
використання в господарській
діяльності, що повинно
підтверджуватися належним чином
складеними податковими накладними
(іншими подібними документами згідно з
п.201.11 ст.201 цього Кодексу) і сплатою
податку на додану вартість продавцю у
складі вартості товару.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Тобто, документи мають силу первинних у
випадку фактичного здійснення
господарської операції, - з огляду на
що, для визначення податкового кредиту,
сплачені в ціні товару суми податку на
додану вартість повинні бути фактично
здійснені і підтверджені належними
первинними документами, складеними у
відповідності до законодавчо
визначених вимог і відображати
реальність господарської операції.

Аналізуючи надані позивачем докази на
підтвердження реальності
господарських операцій, проведених з TOB
«Стар Плюс ЛТД», колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції, з огляду на таке:

Як свідчать матеріали справи, видами
діяльності TOB «Браво СТ» за КВЕД є
виробництво підіймального та
вантажно-розвантажувального
устаткування; будівництво інших
споруд;інші будівельно - монтажні
роботи; інші спеціалізовані будівельні
роботи.

Для ведення робіт з будівництва
транспортних споруд вертикального
транспорту (ліфти, ескалатори, тощо)
позивачем було отримано відповідну
ліцензію Державної архітектурно -
будівельної інспекції Серії АД № 035352,
строком дії до 26 березня 2017 року.

В межах господарської діяльності між TOB
«Браво СТ» та TOB «Стар Плюс ЛТД»,
укладено сім договорів про виконання
робіт, а саме №3639 від 29.02.2012, №321 від
01.02.2012, № 345 від 15.03.2012, №356 від 21.03.2012, № 340
від 05.03.2012, № 433 від 15.04.2012, № 443 від 05.05.2012,
відповідно до умов яких позивач
виступає в якості замовника та доручає
TOB «Стар Плюс ЛТД» виконувати роботу з
виготовлення виробів - надання послуг,
відповідно специфікації чи листа, що
оформляються ним та погоджуються з
виконавцем за строками та цінами
відповідно до даних договорів.

На підтвердження реальності
проведення спірних господарських
операцій позивач надав суду належним
чином оформлені первинні документи,
якими зафіксовано факт, суть та обсяг
здійснених господарських операцій, а
саме: копії вищевказаних договорів,
податкових накладених, акти прийняття
-передачі виконаних робіт, банківські
виписки, договори, що свідчать про
придбання у позивача ліфтового
обладнання, графіки поставки ліфтового
обладнання, копії креслень метало -
виробів для виготовлення ліфтів,
товарно-транспортні накладні.

Вищевказані документи не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку спричиняють
втрату первинними документами
юридичної сили і доказовості.

Отримані за від ТОВ «Стар Плюс ЛТД»
специфікацій, метало - шроби були
використані позивачем як деталі для
виготовлення нижчезазначених ліфтів:
деталі за специфікацією № 18 від 27.02.2012
були використані для виготовлення
ліфту пасажирського моделі BL-ST 161006, Н -
16,61 м, 1,0 м/с, двері 1100/2000; деталі за
специфікацією № 19 від 01.03.2012 були
використані для виготовлення ліфту
лікарняного моделі BL-ST 060506, Н - 16,61 м, 0,5
м/с, двері 1200/2000 - 2 шт., ліфту вантажного
моделі BL-ST 051007, Н - 19,49 м, 1,0 м/с, двері
700/2000; Деталі за специфікацією № 27 від
16.03.2012 були використані для
виготовлення ліфту лікарняного моделі
BL-ST 060506, Н - 16,61 м, 0,5 м/с, двері 1200/200;
Деталі за специфікацією № 32 від 11.04.2012
були використані для виготовлення
ліфту пасажирського моделі BL-ST 051006, Н -
16,61 м, 1,0 м/с, двері 700/2000; деталі за
специфікацією № 24 від 12.03.2012 були
використані для виготовлення ліфту
пасажирського модель BL-ST 060504, Н - 12,6 м, 0,5
м/с, 4 поверхи, двері 1100/2000 н/с; деталі за
специфікацією № 12 від 30.01.2012 були
використані для виготовлення ліфту
пасажирського в/п 400 кг на 10 зупинок.
Зазначене спростовує твердження
податкового органу про відсутність
господарської мети та економічного
змісту, при проведенні позивачем
спірних господарських операцій.

Після виготовлення вищезазначених
ліфтів, всі ліфти позивачем було
поставлено замовникам, а саме: згідно
договору від 01.02.2012 № 3/12 на поставку
ліфтового обладнання - Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Браво-ліфт», згідно договору від 01.02.2012
№714/12 - Приватному спеціалізованому
ремонтно-будівельному управлінню
«Прикарпатліфт» та Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Відпочинок - Світанок», що
підтверджується наявною в матеріалах
справи первинною бухгалтерською
документацією, а саме: Договорами на
поставку ліфтового обладнання,
Протоколами погодження договірної
ціни на поставку ліфтового обладнання,
графіками поставки ліфтового
обладнання, тощо.

Що стосується посилань відповідача та
суду першої інстанції на акт «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки TOB «Стар Плюс ЛТД», - колегія
суддів вважає, що такий Акт не може
братись судом до уваги, як належний та
допустимий доказ, оскільки виходячи
безпосередньо із назви вказаного акту,
можна дійти висновку про те, що
фактичної перевірки первинних
бухгалтерських документів контрагента
позивача податковим органом здійснено
не було.

Натомість, на момент підписання
господарських договорів та їх
виконання контрагент позивача був
зареєстрований платником податку на
додану вартість. При цьому, податковий
орган не подав доказів на
підтвердження того, що позивач діяв без
належної обачності й обережності і
йому мало бути відомо про порушення,
які допускав його контрагент, а також
не зазначено інших обставин, які могли
б свідчити про недобросовісність
позивача. Також не доведено та не
надано доказів, які б свідчили про
наявність обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої позивачем
податкової вигоди, зокрема щодо
безтоварного та/або фіктивного
характеру здійснених операцій.

Крім того, колегія суддів зауважує, що
право на податковий кредит та бюджетне
відшкодування не може ставитись у
пряму залежність від додержання
податкової дисципліни третіми особами.

Допущені попередніми постачальниками
у ланцюгу постачання товару певні
порушення податкового законодавства
тягнуть негативні наслідки саме для
таких постачальників та не впливають
на право позивача (добросовісного
платника податку) на віднесення до
складу податкового кредиту сплаченого
податку на додану вартість
постачальникам товару та заявлення до
бюджетного відшкодування від'ємного
значення з податку на додану вартість.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісними
платниками податків (постачальниками)
з метою незаконного отримання
податкових вигод або його обізнаності
з такими діями постачальників чи
сприяння ухиленню постачальниками
товару у ланцюгу постачання від
виконання податкових зобов'язань може
свідчити про незаконність формування
податково кредиту .

Зазначена позиція узгоджується із
практикою Європейського суду з прав
людини, так, у справі «БУЛВЕС» АД проти
Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від
22.01.2009 зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати податок на додану вартість
другий раз, а також сплачувати пеню. На
думку Суду, такі вимоги стали надмірним
тягарем для платника податку, що
порушило справедливий баланс, який
повинен підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів вважає,
висновки суду першої інстанції та
доводи, викладені відповідачем у Акті
перевірки не містять правового
підґрунтя та спростовуються
матеріалами справи, а тому оскаржувані
податкові повідомлення-рішення є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Водночас, колегія суддів звертає увагу,
що позивачем було помилково обрано
спосіб захисту порушеного права, -
визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень від 26.03.2013 № та
№.

Відповідно до ч. 2 ст.11 КАС України суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Частиною 3 статті 11 КАС України
передбачено, що кожна особа, яка
звернулася за судовим захистом,
розпоряджається своїми вимогами на
свій розсуд, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Таким
правом користуються й особи, в
інтересах яких подано
адміністративний позов, за винятком
тих, які не мають адміністративної
процесуальної дієздатності.

Способи захисту порушеного права,
встановлені статтями 105, 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не є вичерпними. Вимоги про
визнання акта владного органу
недійсним або неправомірним тощо є
різними словесними формами вираження
одного й того самого способу захисту
порушеного права позивача, а саме
визнання акта протиправним.

Разом з тим, із змісту статті 162 КАС
України випливає, що в разі задоволення
позову про визнання протиправним
рішення суб'єкта владних повноважень
чи його окремих положень суд повинен
зазначити про це в судовому рішенні та
одночасно застосувати один із
встановлених законом способів захисту
порушеного права позивача: про
скасування або визнання нечинними
рішення чи окремих його положень.

З огляду на усе викладене вище, колегія
суддів вважає, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення від
26.03.2013 № та №, прийняті
Броварською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Київській
області, є протиправними та підлягають
скасуванню.

Отже, під час ухвалення оскаржуваного
рішення судом першої інстанції
неправильно встановлено обставини
справи, висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи, останнім
також допущено порушення норм
матеріального права, а тому, у
відповідності до ст.202 КАС України,
постанова Київського окружного
адміністративного суду від 14 жовтня 2013
року підлягає скасуванню з ухваленням
нового судового рішення про
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.160, 167, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254
КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Браво СТ»
задовольнити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 14 жовтня 2013
року скасувати.

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Браво СТ»
до Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання недійсними
податкових повідомлень-рішень
задовольнити.

Податкові повідомлення-рішення від
26.03.2013 № та № визнати
протиправними та скасувати.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Головуючий суддя

Желтобрюх І.Л.

Судді:

Мамчур Я.С

Шостак О.О.