Справа № 2а-2/2011
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 червня 2014 року Справа № 36030/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового
засідання Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційні скарги
ОСОБА_1 та Міжгірської районної
державної адміністрації Закарпатської
області на постанову Міжгірського
районного суду від 24.01.2011 року в справі
за позовом прокурора Міжгірського
району в інтересах держави в особі
Міжгірської районної державної
адміністрації до Синевирської
сільської ради, відділу Держкомзему у
Міжгірському районі Закарпатської
області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа без
самостійних позовних вимог ОСОБА_1,
при визнання незаконним та скасування
рішення про передачу земельної ділянки
у власність,

В С Т А Н О В И
В :

У листопаді 2010 року прокурор
Міжгірського району Закарпатської
області в інтересах держави в особі
Міжгірської районної державної
адміністрації Закарпатської області
звернувся до суду з позовом до
Синевирської сільської ради, відділу
Держкомзему у Міжгірському районі
Закарпатської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа без самостійних позовних
вимог ОСОБА_1, при визнання незаконним
та скасування рішення про передачу
земельної ділянки у власність.

Позивач просив визнати незаконним та
скасувати рішення Синевирської
сільської ради Міжгірського району від
26.11.1996 року в частині передачі в
приватну власність ОСОБА_2 земельної
ділянки площею 0,20 га в урочищі
«Пареноватий». Посилався на
невідповідність оскаржуваного рішення
вимогам чинного законодавства.

Постановою Міжгірського районного
суду від 24.01.2011 року позивачу в
задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржили третя особа ОСОБА_1 та
Міжгірська районна державна
адміністрація, які просять її
скасувати, а перший апелянт, крім того,
просить прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог прокурора.

ОСОБА_1 апеляційні вимоги обґрунтовує
тим, що суд першої інстанції не взяв до
уваги, що земельна ділянка ОСОБА_2 на
підставі оскаржуваного рішення сесії
сільської ради виділена неправомірно,
оскільки ця земельна ділянка
знаходиться за межами населеного
пункту та перебуває у віданні
Міжгірської РДА. Вона не відповідає
цільовому призначенню та не є
сінокосом, перебуває в користуванні
служби автомобільних доріг і у
встановленому законом порядку не була
вилучена. Передання у власність
земельної ділянки ОСОБА_2 суперечить
її, апелянта, інтересам, оскільки її
дозволено збір матеріалів на передачу
в оренду земельної ділянки площею 0,02 га
для будівництва кафе, яка частково
виходить на земельну ділянку ОСОБА_2, що
унеможливлює юридичне закріплення
орендних відносин.

Міжгірська районна державна
адміністрація апеляційні вимоги
обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції залишив поза увагою акт
інспекторів Держкомзему від 5.05.2010 року
про видачу державних актів на спірну
земельну ділянку з порушенням
законодавства, не врахував, що спірне
рішення не виконане відповідно до
вимог чинного ЗК України, що суперечить
його перехідним положенням. Сама
земельна ділянка знаходиться поза
межами населеного пункту, що виключає
повноваження сільської ради на
розпорядження нею.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційні скарги слід задовольнити
частково з таких підстав.

В справі встановлено, що рішенням сесії
Синевирської сільської ради
Міжгірського району від 26.11.1996 року №2
передано безоплатно у приватну
власність ОСОБА_2 земельну ділянку біля
будинку площею 0,14 га та в урочищі
«Пареноватий» площею 0,20 га, а всього
земельну ділянку в межах населеного
пункту - загальною площею 0,34 га для
ведення особистого селянського
господарства та обслуговування
житлового будинку.

Прокурор, вважаючи порушеними інтереси
Міжгірської районної державної
адміністрації, оспорює законність
передачі земельної ділянки площею 0,20
га в урочищі «Пареноватий».

На час прийняття оскаржуваного рішення
органу місцевого самоврядування діяв
ЗК України 1991 року з наступними
змінами.

Відповідно до ст. 9 цього Кодексу у
відповідній редакції до відання
сільських, селищних і міських
районного підпорядкування Рад
народних депутатів у галузі
регулювання земельних відносин на їх
території належить, зокрема, передача
земельних ділянок у власність, надання
їх у користування, в тому числі на
умовах оренди, у порядку, встановленому
статтями 17 і 19 цього Кодексу,
реєстрація права власності, права
користування землею і договорів на
оренду землі, вилучення (викуп) земель
відповідно до статті 31 цього Кодексу,
справляння плати за землю, ведення
земельно-кадастрової документації,
погодження проектів землеустрою,
вирішення земельних спорів у межах
своєї компетенції та інші.

Декретом Кабінету Міністрів України
від 26.12.1992 року «Про приватизацію
земельних ділянок», який був чинним на
час виникнення спірних правовідносин,
приписано сільським, селищним, міським
Радам народних депутатів забезпечити
передачу протягом 1993 року громадянам
України у приватну власність земельних
ділянок, наданих їм для ведення
особистого підсобного господарства,
будівництва і обслуговування жилого
будинку і господарських будівель
(присадибна ділянка), садівництва,
дачного і гаражного будівництва, у
межах норм, установлених Земельним
кодексом України.

Згідно п.3 цього Декрету право
приватної власності громадян на
земельні ділянки, передані їм для
цілей, передбачених статтею 1 цього
Декрету, посвідчується відповідною
Радою народних депутатів, про що
робиться запис у земельно-кадастрових
документах, з наступною видачею
державного акта на право приватної
власності на землю.

На підставі рішення сесії Синевирської
сільської ради Міжгірського району від
26.11.1996 року №2 ОСОБА_2 було видано та
зареєстровано державний акт на право
приватної власності на землю. ОСОБА_2
подарував земельну ділянку своєму
синові ОСОБА_3, який оформив на своє ім'я
новий державний акт на землю. Державні
акти на право приватної власності на
землю та договір дарування можуть бути
предметом розгляду в суді цивільної
юрисдикції.

Таким чином, приймаючи оскаржуване
рішення, Синевирська сільська рада
діяла на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією України та законами,
зокрема, ЗК України, чинним на час
виникнення спірних правовідносин та
Декретом Кабінету Міністрів України
від 26.12.1992 року «Про приватизацію
земельних ділянок», тому підстав для
скасування цього рішення не має.

Прокурор як позивач не зазначив
конкретних норм закону, які порушив
відповідач.

Більше того, у відповідях за
результатами розгляду звернень
Синевирській РДА та ОСОБА_3 від 5.11.2009
року та 6.11.2009 року прокурор зазначав
про відсутність порушень в
землекористуванні спірною земельною
ділянкою, тобто не оспорював рішення
рішенням сесії Синевирської сільської
ради Міжгірського району від 26.11.1996
року №2 відносно надання у власність
земельної ділянки ОСОБА_2

Прийшовши до правильного висновку про
повну відповідність оскаржуваного
рішення відповідача нормам
законодавства, суд першої інстанції
прийшов до такого висновку з
порушенням правил предметної
підсудності, оскільки відповідно до п.1
ч.2 ст. 18 КАС України окружним
адміністративним судам підсудні
адміністративні справи, однією зі
сторін в яких є орган державної влади,
інший державний орган, орган влади
Автономної Республіки Крим, обласна
рада, Київська, Севастопольська міська
рада, їх посадова чи службова особа,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, та крім справ щодо їх рішень,
дій чи бездіяльності у справах про
адміністративні проступки та справ,
які підсудні місцевим загальним судам
як адміністративним судам.

Оскільки сторонами в справі є органи
державної влади та інші державні
органи в особі Синевирської РДА та
відділу Держкомзему у Міжгірському
районі Закарпатської області, а також
прокурор, дана справа предметно
підсудна окружному суду.

В силу того, що порушення предметної
підсудності є безумовною підставою для
скасування судового рішення, постанова
суду першої інстанції в частині
заявлених позовних вимог до
Синевирської сільської ради, відділу
Держкомзему у Міжгірському районі
Закарпатської області підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови про відмову в задоволенні
позову з наведених вище підстав.

Крім того, суд першої інстанції
безпідставно розглянув в порядку
адміністративного судочинства позовні
вимоги прокурора до фізичних осіб -
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не взявши до уваги, що
вони не є суб'єктами владних
повноважених, а позивач законом не
наділений повноваженнями на подання до
суду позову до фізичних осіб в порядку
адміністративного судочинства.

Тому постанова суду першої інстанції в
частині заявлених позовних вимог до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає скасуванню з
закриттям провадження в справі.

Посилання апелянта на акт інспекторів
головного управління Держкомзему у
Закарпатській області № 00017 від 7.05.2010
року, згідно якого державні акти на
землю видані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з
порушенням законодавства, є
безпідставним, оскільки в зазначеному
акті не йдеться про незаконність
рішення сесії Синевирської сільської
ради Міжгірського району від 26.11.1996
року №2.

Посилання апелянта на неможливість
використання земельної ділянки для
особистого селянського господарства
(для сінокосу) також є безпідставним,
оскільки державний акт, в якому
зазначено таке цільове призначення
земельної ділянки, підписаний тим же
головою райдержадміністрації.

Доводи апелянта щодо порушення
відповідачами вимог п. 12 ЗК України 2001
року також є безпідставними, оскільки
згідно положень зазначеного пункту до
розмежування земель державної і
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями в межах
населених пунктів, крім земель,
переданих у приватну власність,
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Оскільки третя особа на час прийняття
оскаржуваного рішення відповідача
права на земельну ділянку не набула,
підстав для висновку про порушення
законних прав та інтересів ОСОБА_1 не
має.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О
В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та
Міжгірської районної державної
адміністрації Закарпатської області
задовольнити частково.

Постанову Міжгірського районного суду
від 24.01.2011 року Закарпатської області в
справі № 2а-2/11 в частині заявлених
позовних вимог до фізичних осіб -
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасувати, а справу в
частині цих вимог провадженням
закрити.

В решті цю постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову, якою позивачу в задоволенні
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М.Старунський