Справа № 813/350/14
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2014-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/350/14
адміністративний суд в складі:
Головуючого - судді Гулкевич І.З.,
за участю секретаря - Капустинської
представника позивача Руда Н.І.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м.Львові
адміністративну справу за позовом
Головного управління Пенсійного фонду
України у Львівській області до
Головного управління юстиції у
Львівській області, Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, Відділ примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області про визнання дій протиправними
та скасування постанови про накладення
штрафу від 18.12.2013 р ВП №38717343,-
Головне управління пенсійного
фонду України у Львівській області
звернулося до Львівського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до Головного
управління юстиції у Львівській
області, Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, Відділ примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби головного
управління юстиції у Львівській
області про визнання дій протиправними
та скасування постанови про накладення
штрафу від 18.12.2013 р ВП №38717343.
Позовні вимоги обґрунтовано тим,
що державним виконавцем не взято до
уваги поважність причин невиконання
судового рішення, а тому накладення
штрафу є безпідставним.
Представник позивача позовні
вимоги підтримав з підстав викладених
в позовній заяві, просив задовольнити
позов в повному обсязі.
Представники відповідачів не
прибули, заперечення на позов до суду
З урахуванням визначених ч.5 ст.181
Кодексу адміністративного судочинства
України строків розгляду справи, суд
відповідно до ч.4 ст. 128 та ч. 6 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України розглядає справу за
відсутності відповідачів на основі
Дослідивши документи, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини справи, на яких ґрунтуються
позовні вимоги, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступні обставини
справи та надав їм правову оцінку.
16 липня 2013 року державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
Управління юстиції у Львівській
області Шестаком О.В. винесено
постанову ВП № 38717343 про відкриття
виконавчого провадження на підставі
виконавчого листа № 2а-7144/2008 від
03.10.2012р., виданого Львівським окружним
адміністративним судом, яким
зобов'язано Головне Управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області нарахувати і виплатити ОСОБА_3
підвищення до пенсії, отриманої в
період з 13.11.2007р. по 31.12.2007р. включно та з
22.05.2008р. по 30.11.2008р в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком,
передбаченої ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».
Боржник - Головне Управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області постанову про відкриття
виконавчого провадження отримав та
оскаржив в суді. На даний час судове
рішення за наслідками розгляду позову
щодо правомірності відкриття
виконавчого провадження не набрало
законної сили.

Листом від 23.07.2013 р №4698/07-28 боржник
повідомив державного виконавця про
причини невиконання судового рішення.
Так, в обґрунтування причин
невиконання рішення зазначив, що
зазначена постанова надійшла 22.07.2013
року, строк добровільного виконання
надано до 23.07.2013 року, а оскільки гр.
ОСОБА_3 знаходиться на обліку в
управлінні пенсійного забезпечення
військовослужбовців та деяких інших
категорій громадян, яке є структурним
підрозділом позивача, але знаходиться
за адресою м. Львів вул.. Б.
Хмельницького 116, у зв»язку з цим
позивач зазначає, що позбавлений був
можливості виконати вимоги даної
постанови у строк до 23.07.2013 року.

Без врахування наведених у
вищевказаному листі обставин, 18.12.2013р.
державний виконавець виніс постанову,
якою наклав на боржника штраф в розмірі
1020 грн. за невиконання без поважних
причин у встановлений строк судового
рішення. Одночасно в постанові вказав,
що не вважає причини, наведені
боржником в листі від 23.07.2013р.
поважними.

Визначаючись щодо позовних вимог суд
звертає увагу на наступне.

Спірні правовідносини врегульовано
Законом України «Про виконавче
провадження», яким визначено умови і
порядок виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
проводяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України
«Про виконавче провадження»,
учасниками виконавчого провадження є
державний виконавець, сторони,
представники сторін, прокурор,
експерти, спеціалісти, перекладачі,
суб'єкти оціночної діяльності -
суб'єкти господарювання.

Згідно п.1 ч.2 ст.17 Закону України «Про
виконавче провадження» підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи -
виконавчі листи, що видаються судами, і
накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

Частиною 1 ст.25 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. У постанові
державний виконавець вказує про
необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом, відповідно до частини 3 статті
25 Закону.

Положення п.1.5 «Інструкції з
організації примусового виконання
рішень», затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України №512/5 від
02.04.2012 року передбачають, що під час
здійснення виконавчого провадження
державний виконавець приймає рішення
шляхом винесення постанов,
попереджень, внесення подань,
складання актів та протоколів, надання
доручень, розпоряджень, вимог, подання
запитів, заяв, повідомлень або інших
процесуальних документів у випадках,
передбачених Законом та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.75 Закону України
«Про виконавче провадження» після
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець перевіряє виконання
рішення не пізніше ніж на наступний
день після закінчення строку,
встановленого ч.2 ст.25 цього Закону для
самостійного виконання рішення. Якщо
рішення підлягає негайному виконанню,
його виконання перевіряється не
пізніше наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону.

Згідно ч.1 ст.89 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Таким чином з вищевказаних норм
законодавства вбачається, що
відповідачем було правомірно прийнято
постанову про накладення на боржника
штрафу у розмірі 1020 грн., оскільки
позивачем невиконано у встановлений у
постанові про відкриття виконавчого
провадження строк для добровільного
виконання рішення суду.

Відповідно до ст.124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов»язковими до
виконання на всій території України.

Також суд звертає увагу, що обов»язкове
виконання рішення суду, в тому числі,
суб»єктами наділеними владними
повноваженнями, покладається також
конвенцією «Про захист прав та свобод
людини», яка ратифікована Законом
України «Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод» від 17.07.1997 року.

Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує
неухильність виконання рішення суду
громадянами, юридичними особами та
всіма органами влади України, до яких
відносяться також і позивач. Тобто,
рішення суду, яке набрало законної сили
повинно бути виконане, а інші обставини
щодо його невиконання суперечать
основним принципам права і до уваги
судом не беруться. У протилежному
випадку буде мати місце порушення
принципу юридичної визначеності, що є
одним із базових складових принципу
верховенства права, визнаного Україною
як на рівні Конституції, так і шляхом
ратифікації Європейської Конвенції з
прав людини.

Оскільки, рішення суду позивачем не
виконанано, суд дійшов висновку про
відсутність порушень з боку
відповідачів, оскільки головним
державним виконавцем при винесенні
постанови про накладення штрафу
дотримано вимоги Закону України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 ст.2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди,
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано та обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії), безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія), з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення,
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.11 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких грунтуються її вимоги та
заперечення. А суд згідно до ст.86 КАС
України оцінює докази,які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об»єктивному
дослідженні.

Оскільки позивачу в задоволенні
адміністративного позову відмовлено, а
також за відсутності витрат
відповідача, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 128, 159-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Львівський окружний
адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

У разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

Повний текст постанови виготовлено 12
червня 2014 року.

Суддя

Гулкевич І.З.