Справа № 805/5027/14
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2014 р.
Справа № 805/5027/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі судді Зінченка О.В.
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом управління Пенсійного фонду
України в Іллічівському районі м.
Маріуполя Донецької області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Маріуполі про
стягнення сум витрат за особовими
справами потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, за період з
01 листопада 2013 року по 31 березня 2014 року
в сумі 1 420,20 грн.,-

в с т а
н о в и в :

У квітні 2014 року управління Пенсійного
фонду України в Іллічівському районі м.
Маріуполя Донецької області (далі -
позивач) звернулось до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Маріуполі
(далі - відповідач) про стягнення сум
витрат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, за період з
01 листопада 2013 року по 31 березня 2014 року
в сумі 1 420,20 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив, що відповідно до
підпунктів «г», «д» пункту 1 статті 21
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» на органи виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві покладено обов'язок
відшкодовувати органам Пенсійного
фонду пенсії, сплачені застрахованим
особам, внаслідок ушкодження здоров'я,
або в разі його смерті, виплачувати
йому або особам, які перебували на його
утриманні, пенсію по інвалідності (у
зв'язку з втратою годувальника)
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Позивач вказав, що механізм
відшкодування Фондом соціального
страхування означених вище витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності або професійного
захворювання та пенсій у зв'язку із
втратою годувальника регулюється
Порядком відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженому
Постановою правління Пенсійного фонду
України, правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України 04 березня 2003 року
№ 5-4/4, зареєстрованою в Міністерством
юстиції України 16 травня 2003 року за №
376/7697 (надалі - Порядок).

На підставі наведених нормативних
актів позивачем на адресу відповідача
були направлені акти щомісячної звірки
витрат по особовим справам потерпілим
за період з 01 листопада 2013 року по 31
березня 2014 року, однак відповідачем
прийняті до заліку витрати на загальну
суму 1 420,20 грн., у зв'язку з отриманням
пенсіонерами травми за межами України.
З таким висновком позивач не згоден,
оскільки вважає, що за змістом частини 2
статті 2 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР про відшкодування
шкоди, заподіяної працівникам
внаслідок травмування на виробництві
або професійного захворювання,
пов'язаних з виконанням ними трудових
обов'язків, мають право на забезпечення
по страхуванню від нещасного випадку
відповідно до цього Закону. Також,
відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян
держав-учасників співдружності
незалежних держав у галузі пенсійного
забезпечення від 13 березня 1992 року,
пенсійне забезпечення громадян
держав-учасниць даної Угоди і членів їх
сімей здійснюється за законодавством
держави, на території якого вони
проживають.

З урахуванням вищевикладеного, позивач
просив суд стягнути з Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Маріуполі
витрати за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, за період з
01 листопада 2013 року по 31 березня 2014 року
в сумі 1 420,20 грн. (арк. справи 2-5).

Ухвалою Донецького окружного
адміністративного суду від 22 квітня 2014
року відкрите провадження у даній
адміністративній справі та призначено
до розгляду у відкритому судовому
засіданні на 11 годину 15 хвилин 12 травня
2014 року (арк. справи 1).

08 травня 2014 року на адресу Донецького
окружного адміністративного суду від
позивача надійшла заява про розгляд
даної адміністративної справи за
відсутності його представників,
позовні вимоги підтримав, просив
задовольнити адміністративний позов у
повному обсязі (арк. справи 32).

Також 08 травня 2014 року на адресу
Донецького окружного
адміністративного суду від
представника відповідача надійшли
заперечення на даний адміністративний
позов (арк. справи 25-31), в яких зазначив,
що діючим законодавством передбачений
Порядок відшкодування фондом витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, який
передбачає лише проведення взаємної
звірки між управлінням ПФУ та робочими
органами Фонду соціального
страхування на місцях. Відшкодування
сум витрат на виплату та доставку
пільгових пенсій провадиться лише на
центральному рівні. На підставі Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
інших законодавчих актів не
передбачено право управління ПФУ на
звернення до окружного
адміністративного суду з вимогами
щодо стягнення сум виплачених пенсій.
Позивачем не доведено факту порушення
законодавства з боку відповідача. Крім
того, надані позивачем завірені копії
актів про нещасний випадок не
відповідають нормам чинного
законодавства, тому не мають ніякої
юридичної сили.

Відповідач вказав, що у відповідності
до Угоди про взаємне визнання прав на
відшкодування шкоди, завданої
працівникам каліцтвом, професійним
захворюванням або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язані з виконанням ними
трудових обов'язків, підписаної 09
вересня 1994 року між частиною держав
колишнього СРСР встановлено, що
відшкодування шкоди, заподіяною
працівнику внаслідок трудового
каліцтва має проводитися роботодавцем
сторони, законодавство якої
поширювалося на працівника під час
отримання каліцтва. Посилаючись на
зазначене, відповідач просив
відмовити у задоволені позовних вимог
у повному обсязі.

З огляду на положення частини 6 статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, але прибули не всі
особи, які беруть участь у справі, хоча
і були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового розгляду, суд
може розглянути справу у письмовому
провадженні без потреби заслухати
свідка чи експерта. З урахуванням
викладеного, суд вважає за можливе
розглянути дану адміністративну
справу у письмовому провадженні на
підставі наявних у ній доказів.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про те, що даний
адміністративний позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів
адміністративної справи, позивачем
заявлено до стягнення понесені ним
витрати виплат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, за період з
01 листопада 2013 року по 31 березня 2014 року
в загальній сумі 1 420,20 грн.

Зокрема, відповідач відмовився
прийняти до заліку витрати з виплат за
особовими справами потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, за період з 01 листопада
2013 року по 31 березня 2014 року, а саме
стосовно: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у розмірі
284,04 грн. щомісячно, враховуючи витрати
з їх доставки, що у загальному розмірі
становить 1 420,20 грн., оскільки трудове
каліцтво отримано ними за межами
України (арк. справи 8, 10, 12, 14).

Сторонами не оспорюються суми витрат,
понесених територіальним управлінням
Пенсійного фонду України.

Як вбачається з матеріалів
адміністративної справи, ОСОБА_2 на
підставі акту про нещасний випадок на
виробництві від 31 жовтня 1969 року
призначена пенсія по інвалідності у
зв'язку з отриманням ним 13 серпня 1969
року виробничої травми внаслідок
нещасного випадку на виробництві на
території СРСР (цех Хіславічської
заготконтори, Смоленська область, РФ)
(арк. справи 15). ОСОБА_1 на підставі акту
про нещасний випадок на виробництві
від 21 червня 1976 року призначена пенсія
по інвалідності у зв'язку з отриманням
ним 18 червня 1976 року виробничої травми
внаслідок нещасного випадку на
виробництві на території СРСР
(Комбайновий завод, м.Таганрог, РФ) (арк.
справи 17).

Статтею 1 Закону України від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР «Основи законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» (далі -
Закон № 16/98-ВР) встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Закону № 16/98-ВР, в
Україні залежно від страхового випадку
маються такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням; медичне страхування;
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; страхування на випадок
безробіття.

Згідно з пунктом 4 статті 25
вищеназваного Закону, за страхуванням
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання
надаються такі види соціальних послуг
та матеріального забезпечення:
профілактичні заходи по запобіганню
нещасним випадкам на виробництві та
професійним захворюванням;
відновлення здоров'я та працездатності
потерпілого; допомога по тимчасовій
непрацездатності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання;
відшкодування збитків, заподіяних
працівникові каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Статтею 26 Основ встановлено, що якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Враховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
який має надавати застрахованій особі
матеріальну допомогу чи соціальні
послуги, відповідно до статті 25 Основ, є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків.

Пунктом 2 статті 7 (Прикінцеві
положення) Закону України «Про
страхові тарифи на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
який набрав чинності з 1 квітня 2001 року,
встановлено, що Фонд сплачує страхові
виплати та надає соціальні послуги
працівникам (членам їх сімей), які
потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001
року, з того часу, коли відповідні
підприємства передали в установленому
порядку Фонду документи, що
підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

Потерпілі, документи яких не передані
до Фонду, продовжують отримувати
належні виплати та соціальні послуги
від свого роботодавця, Пенсійного
фонду України та Фонду соціального
страхування України. При цьому кошти,
виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

З набранням чинності Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» обов'язок
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті при
настанні страхового випадку, зокрема,
виплати йому або особам, які
перебувають на його утриманні пенсій
по інвалідності в зв'язку із втратою
годувальника покладено на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» закріплене аналогічне
правило - якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

При цьому, сфера дії цього Закону
поширюється на таку категорію
інвалідів, щодо відшкодування витрат
на виплату пенсій яким виник спір.

За змістом частини 2 статті 2
зазначеного Закону особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону. При цьому право на таке
забезпечення, яке встановлено в
Україні, не залежить від того, в якій із
колишніх республік СРСР стався
нещасний випадок на виробництві з
застрахованою особою або виникло
професійне захворюванням нею трудових
обов'язків.

Підпунктом «а» статті 27 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
встановлено, що громадянам України -
переселенцям з інших держав, які не
працювали в Україні, пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання призначаються незалежно
від стажу роботи.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІ
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8
цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Абзацом 3 пункту 3 розділу ХІ
встановлено, що уся заборгованість
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей, яким до набрання чинності цим
Законом підприємства, установи та
організації не відшкодували
матеріальної шкоди, заподіяної
ушкодженням здоров'я, виплачується
цими підприємствами, установами і
організаціями, а в разі їх ліквідації
без правонаступника - Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків.

Таким чином, обов'язок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодовувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
Фонду страхові платежі підприємства,
що ліквідувалися, та на яких було
ушкоджено здоров'я потерпілого.

Як вбачається з абзацу 7 наведеного
вище пункту, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків є
правонаступником державного,
галузевого та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статті 21
Закону України «Про охорону праці», які
ліквідуються.

Також суд вважає за необхідне
зазначити, що відповідно до статті 1
Угоди про гарантії прав громадян
держав - учасниць Співдружності
Незалежних Держав у сфері пенсійного
забезпечення від 13 березня 1992 року
пенсійне забезпечення громадян
держав-учасниць даної Угоди та членів
їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 наведеної Угоди встановлено,
що всі витрати, пов'язані зі
здійсненням пенсійного забезпечення
за даною Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

З наведеного випливає, що страховиком,
який має виплачувати пенсію по
інвалідності особі, як стала інвалідом
від нещасного випадку на виробництві
на території колишніх республік СРСР, а
в разі виплати такої органами
Пенсійного фонду України -
відшкодовувати останньому витрати, є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків.

З доводами відповідача про
невідповідність актів про нещасний
випадок чинному законодавству суд не
погоджується, оскільки у
встановленому законом порядку вони не
оспорювались, недійсними не визнані, не
скасовані. Крім того, обов'язок
відшкодувати витрати УПФУ у Фонду
виникає не на підставі акту про
нещасний випадок, а виходячи з факту
призначення та виплати ПФУ потерпілим
пенсії по інвалідності внаслідок
отриманого каліцтва на виробництві.

Враховуючи приписи частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, відповідно до якої кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням встановлених обставин, а
також того, що відповідач самостійно, у
встановлені строки, у встановленому
порядку не сплатив зазначені витрати
суд вважає, що позовні вимоги
управління Пенсійного фонду України в
Іллічівському районі м. Маріуполя
Донецької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Маріуполі про
стягнення сум витрат за особовими
справами потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання за період з
01 листопада 2013 року по 31 березня 2014 року
в сумі 1 420,20 грн. є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню у
повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 17-20, 69-72, 86, 94, 158-164, 167, 254, 257 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов управління
Пенсійного фонду України в
Іллічівському районі м. Маріуполя
Донецької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Маріуполі про
стягнення сум витрат за особовими
справами потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання за період з
01 листопада 2013 року по 31 березня 2014 року
в сумі 1 420,20 грн., - задовольнити
повністю.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Маріуполі на
користь управління Пенсійного фонду
України в Іллічівському районі м.
Маріуполя Донецької області понесені
витрати за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, за період з
01 листопада 2013 року по 31 березня 2014 року
в сумі 1 420,20 грн. (одна тисяча чотириста
двадцять гривень 20 копійок).

Постанова прийнята у письмовому
провадженні 12 травня 2014 року.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Зінченко О.В.