Справа № 804/6133/14
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
14 травня 2014 р. Справа № 804/6133/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді
при секретарі судового засідання
представника позивача Лабовкіна
представника відповідача
представника третьої особи
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Приватного підприємства
"Тоджима" до Красногвардійського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області, третя особа Публічне
акціонерне товариство "Райффайзен Банк
Аваль" в особі Дніпропетровської
обласної дирекції Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" про визнання дій
протиправними та скасування
До Дніпропетровського окружного
адміністративного суду України
надійшов адміністративний позов
Приватного підприємства «Тоджима» до
Красногвардійського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції
Дніпропетровської області, третя особа
Публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Дніпропетровської обласної дирекції
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль», в якому
- визнати противоправними дії
Красногвардійського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції по
винесенню постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження від 08.11.2013 року та складанню
Акту опису та арешту майна від 23.04.2014
- скасувати постанову
Красногвардійського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції про арешт
майна боржника та оголошення заборони
його відчуження від 08.11.2013 року та Акт
опису та арешту майна від
В обґрунтування позову, позивач
зазначив, що дії старшого державного
виконавця Красногвардійцського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції по винесенню
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження
від 08.11.2013 року та складанню Акту опису
й арешту майна позивача від 23.04.2014р. -
противоправними, дані виконавчі
документи винесені з грубим порушенням
вимог Закону України «Про виконавче
провадження» та інших актів
законодавства, які регулюють питання
випадків, підстав та умов накладання
арешту на майно під час примусового
виконання виконавчого документу, а
тому, така постанова та Акт опису та
арешту державного виконавця, є
незаконними та підлягають скасуванню,
і є такими, що порушують права та
Відповідач надав заперечення, в яких
зазначив, що у ході виконання
виконавчого провадження ним не було
порушено ні норм Закону України «Про
виконавче провадження», ні Закону
України «Про іпотеку», державним
виконавцем були вчинені дії щодо
арешту майна та оголошення заборони на
його відчуження у відповідності до
вимог чинного законодавства України, у
зв'язку з чим вважає, що позовні вимоги
позивача не можуть бути задоволені та
просить в їх задоволенні відмовити.
Третя особа надала свої пояснення,
згідно яких, оскаржувані постанова про
арешт майна боржника та Акту опису й
арешту, складені 08.11.2013 року та 23.04.2014
року відповідно, щодо нерухомого майна,
яке було передано в іпотеку третій
особі, ще 26.09.2007 року. Тобто, право
іпотеки у Банку виникло раніше ніж було
прийнято рішення про стягнення коштів
з позивача на користь Держави. У зв'язку
з чим, у відповідача були відсутні
підстави для звернення стягнення на
предмет іпотеки, в тому числі відсутні
підстави для накладення арешту на
предмет іпотеки та проведення його
Одночасно, позивач в своїй позовній
заяві заявив клопотання, яке підтримав
в судовому засіданні представник
позивача про поновлення строку
звернення до суду з даним позовом, на
підставі норм КАС України, у зв'язку з
пропущенням строку звернення до суду з
Представник відповідача заперечував
проти задоволення клопотання про
поновлення строку звернення до суду
Представник третьої особи не
заперечував проти задоволення
клопотання позивача про поновлення
строку звернення до суду.
Розглянувши клопотання представника
позивача про поновлення пропущеного
строку звернення до суду з даним
позовом та клопотання представника
відповідача про залишення позову без
розгляду, суд прийшов до висновку про
необхідність поновлення строку
звернення позивачу до суду та розгляду
справи по суті.
Задовольняючи клопотання позивача про
поновлення строку звернення до суду з
даним позовом, суд виходив з того, що у
відповідності до вимог ст. 6 КАС
України, ніхто не може бути позбавлений
права на розгляд його справи в
адміністративному суді, до підсудності
якого вона віднесена цим Кодексом.
В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
просив суд позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти позовних
вимог, просив суд відмовити
задоволенні адміністративного позову.
Представник третьої особи в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив суд позов задовольнити.
Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що в провадженні
Красногвардійського ВДВС
Дніпропетровського МУЮ знаходиться
зведене виконавче провадження з
виконання виконавчого листа № 804/757/13-а
виданого 22.09.2013 року Дніпропетровським
окружним адміністративним судом про
стягнення з ПП «Тоджима» на користь
держави заборгованості на суму 325428,10
грн., виконавчого листа
№ 2а/0470/5240/12 від 01.10.2012 року про
стягнення з ПП «Тоджима» на користь
держави 753528,51 грн. та наказу № 5/79/10(1/310/08)
виданого 09.09.2010 року Господарським
судом Дніпропетровської області про
стягнення з ПП «Тоджима» на користь
МКВП «Дніпроводоканал» заборгованості
на суму 101489,93 грн.
20.09.2013 року державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження на підставі
заяви стягувана та виконавчого листа №
804/757/13-а виданого 02.09.2013 року
Дніпропетровським окружним
адміністративним судом про стягнення з
ПП «Тоджима» на користь ДПІ у
Красногвардійському районі
заборгованості на суму 325428,10 грн.,
постанову направлено стягувачу - до
відома, боржнику - до виконання.
В межах виконавчого провадження
направлено запити до реєструючи право
власності органів з метою перевірки
майнового стану боржника.
20.09.2013 року винесено постанову про
арешт коштів боржника, зареєстрованих
в банківських установах.
Згідно відповідей з банківських
установ, кошти на рахунках ПП «Тоджима»
08.11.2013 року державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження, на підставі
заяви стягувача та виконавчого листа
№ 2а/0470/5240/12 виданого 01.10.2012
року Дніпропетровським окружним
адміністративним судом про стягнення з
ПП «Тоджима» на користь ДПІ у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська 753528,51 грн., постанову
направлено стягувачу - до відома,
боржнику - до виконання.
Цього ж дня винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, якою
накладено арешт на все майно належне ПП
22.01.2014 року державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження на підставі
заяви стягувача та наказу № 5/79/10(1/310/08)
виданого 09.09.2010 року про стягнення з ПП
«Тоджима» на користь МКВП
«Дніпроводоканал» заборгованості на
Згідно відповіді УДАІ та перевірки
майнового стану, рухоме майно за
боржником ПП «Тоджима» - не
зареєстровано та не виявлено.
Відповідно інформаційної довідки з КП
ДМБТІ та з реєстру речових прав на
нерухоме майно встановлено, що за ПП
«Тоджима» зареєстровано право
власності на будівлі та споруди, що
знаходять за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Чичеріна, 74.
Боржнику, а саме: ПП «Тоджима»
державним виконавцем неодноразово
направлялись вимоги з проханням
сплатити заборгованість, відповідно до
рішень судів про стягнення коштів на
користь держави, у загальному розмірі
1078956,60 грн., боржник вимоги державного
виконавця проігнорував та рішень судів
не виконує, чим грубо порушив права та
законні інтереси стягувачів у
зведеному виконавчому провадженню.
Як пояснив в судовому засіданні
представник відповідача, по даному
факту державним виконавцем 26.09.2013 року
на адресу прокуратури
Красногвардійського району м.
Дніпропетровська направлено подання,
щодо вирішення питання про притягнення
до кримінальної відповідальності
посадових осіб ПП «Тоджима».
15.10.2013 року на адресу відділу надійшла
довідка про прийняття і реєстрацію
заяви, згідно якої, 27.09.2013 року в Єдиний
реєстр досудових розслідувань
зареєстровано кримінальне провадження
відносно директора ПП «Тоджима» та
розпочато досудове розслідування.
Згідно з частиною 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставах, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
У відповідності до ч.1 ст.6 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
Згідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
За п.5 ч.3 ст.11 вказаного Закону,
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право, зокрема, накладати арешт на
майно боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в установленому
законодавством порядку.
Частиною 5 статті 52 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що у
разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення.
У відповідності до частин 1-3 ст. 57
вищенаведеного Закону, арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом:

- винесення постанови про арешт коштів
та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах;

- винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї;

- винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження;

- проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Частиною 4 ст. 57 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
копії постанови державного виконавця
про арешт коштів чи майна боржника
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня після її винесення
боржнику та банкам чи іншим фінансовим
установам або органам, зазначеним у
частині другій цієї статті, та органам,
що ведуть Державний реєстр обтяжень
рухомого майна. Постанова державного
виконавця про арешт коштів чи майна
боржника може бути оскаржена в
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом.

Позивач зазначає, що ані про
оскаржувану постанову, ані про
проведення виконавчих дій щодо арешту
майна попереджений не був, у зв'язку з
чим не міг скористатися правом на
оскарження останніх в судовому
порядку.

Проте, суд зазначає, що постанову
Красногвардійського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції про арешт
майна боржника та оголошення заборони
його відчуження від 08.11.2013 року
направлено на адресу позивача листом
від 08.11.2013 року № 42010103.

Крім того, Законом України «Про
виконавче провадження» та Інструкцією
з організації примусового виконання
рішень, не передбачено обов'язку
державного виконавця повідомляти
боржника про проведення тих чи інших
виконавчих дій.

Відповідно до ч.5 ст. 57 Закону України
«Про виконавче провадження», про
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту державний
виконавець складає акт опису та арешту
майна боржника. Під час проведення
опису та арешту майна боржника
державний виконавець має право
оголосити заборону розпоряджатися ним,
а в разі потреби обмежити право
користування майном здійснити
опечатування або вилучення його у
боржника та передати на зберігання
іншим особам, про що зазначається в
акті опису та арешту.

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про
виконавче провадження» майно, на яке
накладено арешт, за винятком майна,
зазначеного в частині восьмій статті 57
цього Закону, передається на
зберігання боржникові або іншим особам
(далі - зберігач), призначеним державним
виконавцем, під розписку в акті опису.
Копія акта опису майна видається
боржнику, стягувачу, а в разі якщо
обов'язок зберігання майна покладено
на іншу особу, - також зберігачу.

Таким чином, Законом України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
зберігачем арештованого майна може
бути, як боржник так і інші особи
визначені державним виконавцем, особа
відповідальний зберігач призначається
виключно на розсуд державного
виконавця.

Стосовно того факту, що арешт майна ПП
«Тоджима» порушує права третьої особи,
а саме: ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», суд
зазначає наступне.

26.09.2007 року між AT «Райффайзен Банк
Аваль» (далі - Банк або третя особа) та
позивачем був укладений Іпотечний
договір №012/02-40/1585 від 26.09.2007р.,
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, за
реєстровим номером №1-3-477 (надалі -
договір іпотеки), для забезпечення
зобов'язань за Кредитним договором №
012/02-40/600 від 21.09.2007 року та Кредитним
договором № 012/02-40/601 від 21.09.2007
року. Відповідно до п.1.2. цього договору
іпотеки, відповідач передав Банку в
іпотеку нерухоме майно, а саме: будівлі
та споруди, що знаходяться за адресою:
м.Дніпропетровськ, вул. Чичеріна, 74.

Статтею 54 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
звернення стягнення на заставлене
майно в порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача - заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі:

- виникнення права застави після
винесення судом рішення про стягнення
з боржника коштів;

- якщо вартість предмета застави
перевищує розмір заборгованості
боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває в
заставі та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна.

Примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України «Про іпотеку».

Статтею 60 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту.

Суд вважає, що з аналізу вищенаведених
норм вбачається, що державному
виконавцю надано право накладення
арешту на майно боржника та оголошення
заборони на його відчуження у ході
примусового виконання виконавчого
провадження та такий арешт може бути
знятий шляхом звернення особи, яка
вважає, що майно належить їй до суду з
позовом про визнання права власності і
про зняття з нього арешту.

Крім того, згідно інформаційної
довідки з Державного реєстру іпотек по
Приватному підприємству «Тоджима»
наявне обтяження за № 5732885, яке
поширюється на майновий комплекс
належний ПП «Тоджима», який
знаходиться за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Чичеріна, 74. В
даному обтяженні, є графа «додаткові
дані», в якій зазначається про повне
погашення заборгованості за кредитом
(позичкової заборгованості, відсотків
за користування кредитом, штрафів та
пені), тобто, виходячи з даного запису
заборгованість ПП «Тоджима» перед ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» - відсутня.

Щодо позовних вимог про визнання
противоправними дії
Красногвардійського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції по
складанню та скасування Акту опису та
арешту майна від 23.04.2014 року, суд
зазначає, що відповідно до ч.1 ст.2 КАС
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Статтею 3 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
справа адміністративної юрисдикції
(далі - адміністративна справа) -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень;

- суб'єкт владних повноважень - орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 17 КАС
України передбачено, що компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності. При цьому, названа норма
визначає рішення, як
нормативно-правовий акт чи правовий
акт індивідуальної дії.

Нормативно-правові акти рішення, дію
яких поширено на невизначене або
визначене загальними ознаками коло
осіб і які призначені для
неодноразового застосування щодо
цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії
рішення, які є актом одноразового
застосування норм права і дію яких
поширено на конкретних осіб або які
стосуються конкретної ситуації.

Як зазначив Конституційний Суд України
в рішенні №2-зп від 23.06.1997 року, за своєю
природою ненормативні правові акти, на
відміну від нормативних, встановлюють
не загальні правила поведінки, а
конкретні приписи, звернені до
окремого індивіда чи юридичної особи,
застосовуються одноразово й після
реалізації вичерпують свою дію.

Таким чином, як нормативний, так і
ненормативний правовий акт завжди
виражають волю (волевиявлення)
уповноваженого суб'єкта права, його
владні приписи; мають офіційний
характер, обовязковий до виконання;
спрямування на регулювання суспільних
відносин; встановлюють правову норму
чи конкретне правовідношення;
оформляються у визначеній формі; є
юридичними фактами, що спричиняють
певні правові наслідки.

Тобто, до компетенції адміністративних
судів віднесено справи щодо захисту
прав, свобод і інтересів осіб від дій
суб'єктів владних повноважень щодо
управління цими особами чи здійснення
інших владних функцій щодо них.

Відрізняючою ознакою правового акту
від інших управлінських актів, є
наявність в ньому змісту управління
особою, здійснення щодо нього влади,
шляхом встановлення його прав і
обовязків.

Правовий акт - акт волевиявлення
(рішення) уповноваженого суб'єкта
права, що регулює суспільні відносини
за допомогою встановлення (зміни,
скасування, зміни сфери дії) правових
норм, а також визначення (зміни
припинення) на основі цих норм прав і
обов'язків учасників конкретних
правовідносин, міри відповідальності
конкретних осіб за скоєне ними
правопорушення. Критерієм
розмежування понять нормативного
правового акта і ненормативного
(індивідуального) правового акта, є
сфера його дії за суб'єктивним складом,
оскільки правові акти індивідуальної
дії, на відміну від нормативних,
поширюють свою дію на конкретно
визначеного суб'єкта.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що Акт опису та арешту майна
від 23.04.2014 року, не є рішенням
суб'єкта владних повноважень у
розумінні статті 17 КАС, не зумовлює
виникнення будь-яких прав і обов'язків
для осіб, тому, останній не можуть бути
предметом спору. Відсутність спірних
відносин, в свою чергу, виключає
можливість звернення до суду, оскільки
відсутнє право, що підлягає судовому
захисту.

Відповідна правова позиція, висловлена
в Постанові Верховного Суду України
від 10 вересня 2013 року.

Відповідно до ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві, є будь-які фактичні дані,
на підставі яких, суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Вирішуючи питання щодо судового збору,
суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення, ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

У зв'язку з чим, судові витрати,
понесені позивачем, не повертаються.

На підставі викладеного, суд доходить
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 69, 70, 71, 86, 94, 122,
159-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Приватного підприємства
"Тоджима" до Красногвардійського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області, третя особа Публічне
акціонерне товариство "Райффайзен Банк
Аваль" в особі Дніпропетровської
обласної дирекції Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" про визнання дій
протиправними та скасування постанови
- відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови, відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя Постанова не набрала
законної сили 14.05.14 Суддя З оригіналом
згідно Помічник судді
І.О. Лозицька І.О.
Лозицька Ф.В.Рагімов