Справа № 0670/3408/12
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/63931/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Олевському районі
Житомирської області до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в Олевському
районі Житомирської області на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2012
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 01 жовтня 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року Управління Пенсійного
фонду України в Олевському районі
Житомирської області звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості зі сплати єдиного
соціального внеску у розмірі 1698,23 грн.
за період серпень-грудень 2011 року.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 01 жовтня 2012
року, позивачу відмовлено у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Управління Пенсійного фонду
України в Олевському районі
Житомирської області звернулося з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати та ухвалити нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до довідки
Управління Пенсійного фонду України в
Олевському районі № 3005/02 від 08
червня 2012 року, свідоцтва про державну
реєстрацію суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи, що обрала
спрощену систему оподаткування, копії
детального розрахунку недоїмки зі
сплати єдиного внеску, ОСОБА_3
одночасно є фізичною
особою-підприємцем та отримувала
пенсію за віком, призначену у
відповідності до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» до 26 січня
2012 року, а з 27 січня 2012 року згідно
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

07 лютого 2012 року позивачем було
виставлено вимогу фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_3 про сплату боргу №
Ф-77У, якою встановлено наявність
заборгованості зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 1698, 23 грн.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати і
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, визначає Закон
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08 липня 2010
року №2464-VI.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі -
єдиний внесок), це консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно пункт 4 частини 1 статті 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування є,
зокрема, фізичні особи - підприємці, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

06 серпня 2011 року набрав чинності Закон
України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» від 07
липня 2011 року №3609-VI, яким статтю 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
доповнено частиною четвертою,
відповідно до якої фізичні особи -
підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, звільняються від сплати за
себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Таким чином, зі змісту вищевказаної
норми законодавства вбачається, що
фізичні особи-підприємці, які обрали
спрощену систему оподаткування та
одночасно є пенсіонерами, що отримують
пенсію за віком або по інвалідності,
можуть бути платниками єдиного внеску
виключно за умови їх добровільної
участі у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Статтею 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року №1058
визначено поняття "пенсія", зокрема, це -
щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» за
рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: пенсія за віком;
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Так, статтею 26 вищевказаного Закону
визначено, що особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

Тобто нормами зазначеного Закону
встановлено загальне правило набуття
(призначення) пенсії.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, позивачці призначено пенсію
за віком на пільгових умовах зі
зниженням пенсійного віку відповідно
до статті 55 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а відтак на неї
розповсюджуються норми Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
особам, які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Таким чином, законодавець підкреслив,
що пенсійний вік для громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, за відповідних умов може
зменшуватися, а отже, призначення
пенсії із зменшенням пенсійного віку
не впливає на статус позивачки як
пенсіонера за віком.

З урахуванням наведеного, суди
попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку, що оскільки
позивачка отримує довічну пенсію за
віком, а частина 4 статті 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» не містить
застережень щодо її незастосування до
осіб, яким пенсію за віком призначено
на пільгових умовах на підставі статті
55 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», й враховуючи, що матеріали
справи не містять доказів укладення
нею з УПФ у відповідності до статті 12
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» договору про добровільну
участь у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування, то
у позивачки відсутній обов'язок зі
сплати за себе у 2012 році єдиного внеску,
що не було враховано відповідачем при
винесення оскаржуваної вимоги.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Олевському
районі Житомирської області залишити
без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2012
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 01 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: