Справа № 810/2269/14
Суддя: Спиридонова В.О.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2014 року 810/2269/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Спиридонової В.О., розглянувши в
порядку письмового провадження в м.
Києві адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільпо ПДВПП» до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування рішень про коригування
митної вартості,

ВСТАНОВИВ:

09.04.2014 до Київського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільпо ПДВПП» (далі -
позивач, ТОВ «Сільпо ПДВПП»,
Товариство) до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
(далі - відповідач, Митний орган) про
визнання протиправними та скасування
рішень про коригування митної
вартості:

- №100270000/2013/210230/2 від 09.10.2013;

- №100270000/2013/210266/2 від 20.11.2013;

- №100270004/2013/210306/2 від 24.12.2013.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при
митному оформленні товарів, що
ввозились на територію України,
Товариство самостійно визначило їх
митну вартість за основним методом -
ціною договору (контракту), заявило цей
показник в декларації митної вартості,
до якої додало документи, що її
підтверджують, та в яких зазначено всі
кількісні та якісні показники товару,
що ввозився. Однак, на думку позивача,
Митний орган безпідставно не погодився
із заявленою декларантом митною
вартістю товарів, визначеною за ціною
договору (контракту), та незаконно
прийняв рішення про коригування митної
вартості товарів із застосуванням
резервного методу.

Відповідач проти адміністративного
позову заперечив, просив відмовити у
його задоволенні. В письмових
запереченнях на адміністративний
позов відповідач зазначив, що при
митному оформленні вартість товарів,
заявлена позивачем, викликала
обґрунтований сумнів. Так, у наданих
Товариством платіжних дорученнях
містяться посилання на інвойси, які не
були надані до митного оформлення, а
відповідні прайс-листи були адресовані
безпосередньо Товариству. У зв'язку з
вказаним Митним органом було
запропоновано Товариству надати ряд
додаткових документів, проте такі
вимоги були виконані позивачем не в
повному обсязі.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, враховуючи
принципи рівності сторін, суд дійшов
наступних висновків.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сільпо ПДВПП», код
за , зареєстроване як
юридична особа 02.01.2013, номер запису в
ЄДР 0008389, що підтверджується
Випискою з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії АБ №181455 від
22.01.2013.

12.03.2013 між юридичною особою Pesciro S.L.,
Іспанія (продавець) та ТОВ «Сільпо
ПДВПП» (покупець) укладено контракт №486
(із додатковою угодою №1 від 26.04.2013),
відповідно до умов якого продавець
продає, а покупець купує продукцію
(товар) в асортименті, кількості та за
цінами відповідно до інвойсів, які є
невід'ємною частиною контракту. Ціни
товару встановлюються в інвойсах на
кожну партію товару. Ціна включає в
себе вартість продукту, тари,
термоусадочної упаковки, маркування,
завантаження, витрат по митному
оформленню вантажу в країні продавця.
Відвантаження товару здійснюється не
пізніше 7 днів з моменту отримання
передоплати 20% вартості товару,
зазначеної в інвойсі. Оплата товару
здійснюється: 20% вартості партії товару
протягом 5 календарних днів після
отримання копії проформи інвойсу; 80%
вартості партії товару за 10 днів до
отримання товару покупцем за умови
надання повного пакету документів
(окрім оригіналів коносаментів).

На підставі зазначеного контракту
позивачем було імпортовано м'ясо мідій,
отримане в умовах аквакультури,
варено-морожене (Frozen Cooked Mussel Meat/Mytilus
Chilensis) торговельної марки Inmuebles Cataluna,
виробник Inmuebles Cataluna Ltda, країна
виробництва Чілі (CL), код товару 16059019,
відповідно до інвойсів:

№Р01-141139/13 від 06.08.2013 на поставку м'яса
мідій загальною вагою 24000,00 кг. (2400
упаковок по 10 кг.) ціною 3,00 дол. США за
кг. на загальну суму 72000,00 дол. США;

№Р01-141383/13 від 17.09.2013 на поставку м'яса
мідій загальною вагою 24000,00 кг. (2400
упаковок по 10 кг.) ціною 3,00 дол. США за
кг. на загальну суму 72000,00 дол. США;

№Р01-141547/13 від 29.10.2013 на поставку м'яса
мідій загальною вагою 24000,00 кг. (2400
упаковок по 10 кг.) ціною 3,00 дол. США за
кг. на загальну суму 72000,00 дол. США.

З метою митного оформлення товару,
отриманого на виконання умов
зовнішньоекономічного контракту,
позивачем до Митного органу подані
митні декларації (далі - МД)
№100270000/2013/265069 від 09.10.2013, №100270000/2013/265599
від 20.11.2013 та №100270004/2013/266074 від 24.12.2013
(відповідно до зазначених інвойсів).

Так, до МД №100270000/2013/265069 позивачем були
подані: міжнародна транспортна
накладна (CMR) №023671 від 02.10.2013; контракт
№486 від 12.03.2013; додаткова угода №1 від
26.04.2013 до контракту №486 від 12.03.2013;
інвойс Pesciro S.L. №Р01-141139/13 від 06.08.2013;
комерційна пропозиція Pesciro S.L. від
06.08.2013; прайс-лист Pesciro S.L. від 06.08.2013;
платіжного доручення №095 від 30.07.2013 на
суму 14400,00 дол. США; платіжного
доручення №244 від 20.09.2013 на суму 57600,00
дол. США.

Митним органом проаналізовано
інформацію, що містилась у
товаросупровідних документах, наданих
до митного оформлення за митними
деклараціями та повідомлено позивача в
електронному вигляді про те, що
відповідно до статті 53 Митного кодексу
України декларанту необхідно подати
додаткові документи, що підтверджують
митну вартість товару, а саме:

- щодо МД №100270000/2013/265069 від 09.10.2013:
виписку з бухгалтерської документації;
каталоги, прейскуранти (прайс-листи)
виробника товару; висновки про якісні
та вартісні характеристики товару,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями; інші
документи для підтвердження митної
вартості товару (за бажанням
декларанта);

- щодо МД №100270000/2013/265599 від 20.11.2013:
рахунки про сплату комісійних
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); виписку з бухгалтерської
документації; каталоги, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товару, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями; та/або інформацію
біржових організацій про вартість
товару або сировини;

- щодо МД №100270004/2013/266074 від 24.12.2013:
рахунки про сплату комісійних
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); виписку з бухгалтерської
документації; каталоги, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; копію
митної декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товару, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями; та/або інформацію
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

За результати розгляду пропозицій
митного органу Товариством
відповідними листами направлено
відповідні прайс-листи виробника
товару, комерційні пропозиції,
експортні декларації, а також щодо МД
№100270000/2013/265069 від 09.10.2013 - приведені вище
платіжні доручення №095 від 30.07.2013 та №244
від 20.09.2013. Цими ж листами повідомлено
про неможливість надати інших
документів для підтвердження митної
вартості.

За результатами опрацювання
зазначених митних декларацій Митним
органом сформовано картки відмови у
митному оформленні (випуску) товарів та
прийняті рішення про коригування
митної вартості товарів, якими
скориговано митну вартість
імпортованого Товариством товару, а
саме:

- №100270000/2013/210230/2 від 09.10.2013, відповідно
до якого заявлена митна вартість
становила 3,19 дол. США /кг, після
коригування - 3,38 доларів США/кг.
Підстава для коригування (графа 33
рішення): коригування митної вартості
товару здійснено відповідно до
положень статті 55 Митного кодексу
України у зв'язку з тим, що надані
документи містять неповні відомості (у
документах містяться розбіжності);
наявна у митного органу інформація
щодо митної вартості імпортованого
товару, призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості; декларантом не надано
додаткових документів - виписку з
бухгалтерської документації, каталоги,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару, копію митної декларації
країни-відправлення, висновки про
якісні та вартісні характеристики
товару, підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями;

- №100270000/2013/210266/2 від 20.11.2013, відповідно
до якого заявлена митна вартість
становила 3,00 дол. США /кг, після
коригування - 3,38 доларів США/кг;
Підстава для коригування (графа 33
рішення): коригування митної вартості
товару здійснено відповідно до
положень статті 55 Митного кодексу
України у зв'язку з тим, що надані
документи містять неповні відомості (у
документах містяться розбіжності);
наявна у митного органу інформація
щодо митної вартості імпортованого
товару, призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості; декларантом не надано
додаткових документів - платіжні та
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

- №100270004/2013/210306/2 від 24.12.2013, відповідно
до якого заявлена митна вартість
становила 3,00 дол. США /кг, після
коригування - 3,38 доларів США/кг.
Підстава для коригування (графа 33
рішення): коригування митної вартості
товару здійснено відповідно до
положень статті 55 Митного кодексу
України у зв'язку з тим, що надані
документи містять неповні відомості (у
документах містяться розбіжності);
наявна у митного органу інформація
щодо митної вартості імпортованого
товару, призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості; декларантом не надано
додаткових документів - виписку з
бухгалтерської документації, каталоги,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару, копію митної декларації
країни-відправлення, висновки про
якісні та вартісні характеристики
товару, підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями.

Судом встановлено та не заперечується
сторонами, що відповідно до
оскаржуваних рішень митна вартість
товарів визначалася відповідачем за
резервним методом та ґрунтується на
раніше визнаних митним органом
вартостях.

З метою випуску товарів у вільний обіг
під гарантійні зобов'язання позивачем
подано нові митні декларації, у яких
вказано митну вартість товару на рівні,
визначеному Митним органом, а саме:
№100270000/2013/265078 від 09.10.2013, №100270000/2013/265603
від 20.11.2013 та №100270004/2013/266092 від 24.12.2013
відповідно.

Заявою №10/14-419 від 25.12.2013 Товариством з
метою підтвердження заявленої митної
вартості товару за МД №100270000/2013/265069 від
09.10.2013 на адресу Митного органу було
направлено: проформу Pesciro S.L. від 12.07.2013,
виписки з бухгалтерської документації
від 23.12.2013, виписок по особовому рахунку
від 31.07.2013 та 23.09.2013, лист Pesciro S.L. від
03.10.2013 про підтвердження заявленої у
експортній декларації №5516523-8 від 02.08.2013
вартості товару, лист Держстату
України №15.1-20/1680Пі від 11.12.2013.

Листом №14.1/4-26/10409 від 31.12.2013 Митний
орган повідомив Товариству про
відсутність підстав для перегляду
рішення про коригування митної
вартості від 09.10.2013 №100270000/2013/210230/2.

Заявою №10/14-85 від 07.02.2014 Товариством з
метою підтвердження заявленої митної
вартості товару за МД №100270000/2013/265599 від
20.11.2013 та №100270004/2013/266074 від 24.12.2013 на
адресу Митного органу було направлено:
прайс-лист виробника від 14.08.2013,
платіжне доручення №338 від 18.10.2013 по
проформі №Р01/134685, платіжне доручення
№593 від 09.12.2013 по інвойсу віл 29.10.2013
№Р01-141547/13, рахунок-проформу від 07.10.2013
№Р01/134685, виписки з бухгалтерської
документації та лист Pesciro S.L. від 20.12.2013.

Листом №1981/1/26-70-63-04 від 12.02.2014 Митний
орган повідомив Товариству про
відсутність підстав для перегляду
рішень про коригування митної вартості
№100270000/2013/210266/2 від 20.11.2013 та
№100270004/2013/210306/2 від 24.12.2013.

Надаючи правову оцінку спірним
відносинам, що виникли між сторонами,
суд виходить з наступного.

Відносини, з приводу митного контролю
та митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через
митний кордон України, справлянням
митних платежів, регулюються
положеннями Митного кодексу України
від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності
з 01.06.2012 (далі - Митного Кодексу України),
а також положеннями Податкового
кодексу України та інших законів
України з питань оподаткування.

Відповідно до статті 246 Митного Кодексу
України метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

Згідно зі статтею 248 Митного Кодексу
України митне оформлення
розпочинається з моменту подання
митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення, зокрема: код товару
згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість
товарів; митна вартість товарів та
метод її визначення; суми митних
платежів; спосіб забезпечення сплати
митних платежів (у разі застосування
заходів гарантування їх сплати) (стаття
257 Митного Кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного Кодексу України
визначено, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів
використовуються, зокрема, для
нарахування митних платежів.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58
Митного Кодексу України також
передбачено, що митною вартістю
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті. При цьому, ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Згідно зі статтею 51 Митного Кодексу
України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом. При цьому,
декларант зобов'язаний: заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом;
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації (стаття 52
Митного Кодексу України).

Статтею 53 Митного Кодексу України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, зокрема, є:
декларація митної вартості та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

В силу частини п'ятої статті 53 Митного
Кодексу України забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої
статті 53 Митного Кодексу України
вбачається, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного Кодексу
України, якою встановлено, що митний
контроль має передбачати виконання
митними органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Це також відповідає стандартним
правилам, встановленим пунктами 3.16 та
6.2 Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15.02.2011 року №3018-VI "Про
внесення змін до Закону України "Про
приєднання України до Протоколу про
внесення змін до Міжнародної конвенції
про спрощення та гармонізацію митних
процедур", якими запроваджено
стандартні правила: на підтвердження
декларації на товари митна служба
вимагає тільки ті документи, які є
необхідними для проведення контролю за
даною операцією та забезпечення
виконання усіх вимог щодо застосування
митного законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Крім того, це узгоджується з
проголошеними у статті 8 Митного
Кодексу України принципами здійснення
державної митної справи на засадах
законності та презумпції
невинуватості, єдиного порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів через митний кордон України,
спрощення законної торгівлі;
заохочення доброчесності.

Частиною третьою статті 53 Митного
Кодексу України передбачено, що в разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Відповідно до статті 54 Митного Кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного Кодексу
України передбачено, що метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою
статті 54 Митного Кодексу України
митний орган під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний,
зокрема, здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, а також у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54
Митного Кодексу України митний орган
може відмовити у митному оформленні
товарів за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Аналіз положень частини третьої статті
53, частин першої, другої та п'ятої
статті 54, статті 58 Митного Кодексу
України надає підстави для висновку
про те, що митний орган при здійсненні
контролю за правильністю визначення
митної вартості зобов'язаний
перевірити складові числового
значення митної вартості, правильність
розрахунку, здійсненого декларантом,
упевнитись в достовірності та точності
заяв, документів чи розрахунків,
поданих декларантом, а також
відсутності обмежень для визначення
митної вартості за ціною договору,
наведених у статті 58 Митного Кодексу
України.

Митний орган має право відійти від
наведених вище законодавчих обмежень,
що пов'язують з перевіркою основного
переліку документів, які підтверджують
митну вартість, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише
якщо надані декларантом документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, адже
такі вади не дозволяють митному органу
законно здійснити визначений законом
мінімум митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи для
розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в
документах, усунення сумнівів щодо
підробки документів або з'ясування
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, які виявились відсутніми,
закон надає право митному органу
витребувати від декларанта інші
додаткові документи, що перелічені в
частині другій статті 53 Митного
Кодексу України.

Водночас, право митного органу на
витребування додаткових документів
закон пов'язує з вичерпним переліком
підстав, які стосуються недоліків у
наданих для митного оформлення товарів
основних документах для підтвердження
митної вартості товарів, перелік яких
наведено у частині другій статті 53
Митного кодексу України.

Такими імперативними умовами є
наявність обґрунтованих сумнівів у
правильності зазначеної декларантом
митної вартості товарів та/або
існування обґрунтованих підстав
вважати, що існуючий взаємозв'язок між
продавцем і покупцем вплинув на
заявлену декларантом митну вартість.

При цьому суд звертає увагу на те, що
право витребовувати додаткові
документи не означає безапеляційного
неврахування наданих під час
проведення консультацій документів та
в процедурі підтвердження заявленої
митної вартості товарів, що
декларуються.

З аналізу вказаних статей також
вбачається наявність у митного органу
обов'язку зазначити конкретні
обставини, які викликали відповідні
сумніви, причини неможливості
перевірки розрахунку митної вартості
на підставі наданих декларантом
документів, обґрунтувати необхідність
перевірки спірних відомостей та
зазначити документи, надання яких
зможе усунути сумніви у їх
достовірності. Крім того, для
витребування доказів на спростування
наявності впливу взаємозв'язку покупця
та продавця на митну вартість
задекларованого товару митниця
зобов'язана обґрунтувати обставини,
які свідчать про ймовірність існування
такого взаємозв'язку.

При цьому, згідно із частиною четвертою
статті 15 Угоди про застосування статті
VII Генеральної угоди про тарифи й
торгівлю 1994 року для цілей цієї Угоди
особи вважаються пов'язаними між собою,
тільки якщо: вони є службовцями або
директорами підприємств один в одного;
вони юридично визнані партнерами по
бізнесу; вони є роботодавцем і
працівником; будь-яка особа
безпосередньо чи опосередковано
володіє, контролює або утримує 5 чи
більше відсотків випущених акцій, що
дають право голосу, або акцій обох з
них; один з них безпосередньо або
опосередковано контролює іншого;
обидва безпосередньо або
опосередковано контролюються третьою
особою; разом вони безпосередньо або
опосередковано контролюють третю
особу; вони є членами однієї й тієї
самої сім'ї. Особи, які пов'язані одна з
одною в бізнесі таким чином, що одна з
них є одноосібним агентом, одноосібним
дистриб'ютором чи одноосібним
концесіонером іншого, як би це не
називалося, уважаються пов'язаними для
цілей цієї Угоди, якщо вони підпадають
під вказані критерії.

Як вбачається з наявних матеріалів,
витребовуючи у позивача додаткові
документи, відповідач послався на ту
обставину, що наявна у митного органу
інформація щодо митної вартості
імпортованого товару, призвела до
виникнення сумнівів у правильності
визначення митної вартості.

Разом з цим, відповідач під час
розгляду справи не повідомив суду
жодних обставин та не надав доказів на
підтвердження того, що позивач в
декларації митної вартості зазначив не
всі документи для підтвердження
заявленої митної вартості товарів,
вніс до декларації недостовірні або
неточні відомості, або що надані
митному органу документи містили
розбіжності.

В даній справі судом також не
встановлено існування обмежень для
визначення митної вартості
задекларованих товарів за ціною
договору, наведених у статті 58 Митного
кодексу України.

За наведених обставин суд дійшов
висновку про відсутність у Митного
органу підстав витребовувати
додаткові документи, перелік яких
наведений у частині третій статті 53
Митного кодексу України.

Зі змісту оскаржуваних рішень
вбачається, що відповідачем не вказано,
яка конкретно інформація є наявною у
митного органу, що призвела до
виникнення обґрунтованого сумнівів у
правильності визначення позивачем
митної вартості товару.

Спірні рішення також не містять
обґрунтованого математичного
розрахунку ціни товару за одиницю (із
зазначенням конкретних складових
цього розрахунку), визначеної Митним
органом у рішеннях, що доводило б
обґрунтованість рівня скоригованої
ним митної вартості товару, та не
розкривають конкретних фактів, які
вплинули на таке коригування, що вказує
на їх невідповідність вимогам частини 2
статті 55 Митного кодексу України.

Крім того, в порушення приведених вище
норм спірні рішення не містять
обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано. Натомість, у всіх
випадках митниця по суті лише загально
зазначає, що митна вартість товару не
може бути визначена за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються, через
неподання основних документів, які
підтверджують відомості про заявлену
митну вартість товарів та
невідповідність обраного декларантом
методу визначення митної вартості
товару умовам наведеним у главі 9
Митного кодексу України.

Такі дії відповідача є прямим
порушенням частини сьомої статті 54
Митного кодексу України, де зазначено,
що у разі якщо під час проведення
митного контролю орган доходів і
зборів не може аргументовано довести,
що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів,
заявлена декларантом або
уповноваженою особою митна вартість
вважається визнаною автоматично.

Щодо зазначеного в оскаржуваних
рішеннях неподання додаткових
документів, судом встановлено, що у
всіх випадках Товариство під час
митного оформлення не подало лише ті
документи, які були відсутні на момент
митного оформлення, зокрема, виписки з
бухгалтерської документації, платіжні
документи та висновки експертних
організацій, у зв'язку з необхідністю
часу на їх отримання та оформлення. При
цьому такі документи були надані
позивачем протягом передбаченого
статтею 55 Митного кодексу України
80-денного строку із відповідними
заявами.

Зокрема, Товариством були надані
приведені вище платіжні документи, що
підтверджують оплату імпортованого
товару у два етапи відповідно до умов
контракту №486 від 12.03.2013, а саме 20%
вартості партії товару протягом 5
календарних днів після отримання копії
проформи інвойсу та 80% вартості партії
товару за 10 днів до отримання товару
покупцем.

Щодо посилання відповідачем на не
підтвердження висновками експертних
організацій якісних характеристик
товару, які, на думку відповідача,
впливають на рівень його вартості, суд
зазначає наступне.

Відповідно до пункту 8 частини 3 статті
53 Митного кодексу України у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи, а саме: висновки
про якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Суд зауважує, що висновок про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, надаються
на письмову вимогу митниці виключно у
випадку їх наявності у декларанта.

Крім того, відсутність таких
додаткових документів не впливає на
правильність визначення декларантом
митної вартості товарів за першим
методом, що підтверджується наданими
до митного оформлення основними
документами. Неподання декларантом
зазначених документів під час митного
оформлення, за відсутності
обґрунтування неможливості визначення
митної вартості товарів за першим
методом, не є достатнім для висновку
про наявність підстав для застосування
митним органом іншого методу
визначення митної вартості.

Щодо витребовування відповідачем
копії митної декларації країни
відправлення суд зазначає, що частиною
другою статті 53 Митного кодексу
України митна декларація країни
відправлення не передбачена в переліку
основних документів, необхідних для
підтвердження митної вартості.
Частиною третьою цієї статті
передбачено, які документи надаються
при встановленні розбіжностей, про що
зазначалося вище, тобто митна
декларація країни відправлення може
вимагатись лише у разі встановлення
розбіжностей в основних документах, до
яких експортна декларація не
відноситься.

Водночас, що пункт 3.15 розділу 3
Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур визначає,
що митна служба вимагає представлення
оригіналу декларації на товари і
тільки мінімально необхідної
кількості копій.

Про неможливість подання навіть копії
вантажної митної декларації країни
відправлення повідомлено
Держмитслужбу Представництвом України
при Європейських Співтовариствах (лист
від 20.08.2009 № 3111/16-230-1791) за результатами
робочої зустрічі, проведеної 19.08.2009 з
представниками Генерального
директорату з оподаткування та митного
союзу Європейської комісії.

За повідомленням Представництва
України при Європейських
Співтовариствах, Європейською
стороною поінформовано про
неприйнятність застосування подібної
практики відносно імпортерів
країн-членів ЄС, у зв'язку з тим, що
імпортер (мається на увазі резидент
України): по-перше, не є власником
експортної декларації, вона належить
експортерові та митним органам країни
експорту, при цьому імпортер не має
доступу до експортної декларації;
по-друге, з 1 липня 2009 року митними
органами ЄС для оформлення приймається
виключно електронні декларації,
декларації в паперовому форматі не
використовуються; по-третє, якщо товари
експортуються після режиму транзиту
(залізниця, TIR), застосовується спрощена
процедура митного оформлення у режимі
експорт.

Крім цього, Європейська Комісія листом
від 27.03.2008 наголосила, що вимога надання
копії експортної вантажної митної
декларації не відповідає міжнародним
митним стандартам, сучасній митній
практиці і може бути розглянута як
торговельний бар'єр (відповідь
Держмитслужби України на лист Ради
підприємців при Кабінеті Міністрів
України щодо внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 24.07.2009 № 767 «Про внесення змін до
деяких постанов Кабінету Міністрів
України».

Частиною другою статті 58 Митного
кодексу України передбачено, що метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що Митний орган не навів
жодного обґрунтованого пояснення та не
надав жодного доказу, які б свідчили
про наявні розбіжності, що не дають
можливість підтвердити числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Також відповідачем не доведено
неможливості застосування основного
методу визначення митної вартості - за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються.

Як встановлено судом, митна вартість
товарів була підтверджена позивачем
всіма необхідними документами,
зазначеними у частини другій статті 53
Митного кодексу України.

Отже, Декларантом для підтвердження
митного оформлення товару було подано
усі документи, які підтверджують
вартість товару та усі складові митної
вартості.

У спірних рішеннях відсутні зазначення
будь-яких розбіжностей у поданих до
митного оформлення додаткових
документах для підтвердження
заявленої митної вартості.

Таким чином, у відповідача під час
прийняття рішень про коригування
митної вартості товарів не було
підстав для незастосування основного
методу визначення митної вартості
товарів за ціною договору.

В оскаржуваних рішеннях про
коригування митної вартості товарів не
визначено, яка з перелічених у частині
другій статті 58 Митного кодексу
України підстав у даній конкретній
справі стала причиною неможливості
застосування першого методу.

Відповідно до пункту 1 Загального
вступного коментарю до Угоди про
застосування статті VII Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі 1994 року
(набула чинності для України 16.05.2008)
первинною основою для митної вартості
за цією Угодою є «контрактна вартість»,
як це визначено в Статті 1 даної Угоди.
Статті від 2 до 7 передбачають методи
визначення митної вартості у випадках,
коли вона не може бути визначена згідно
з положеннями Статті 1.

З наведеного вбачається, що Митний
орган не обґрунтував у своїх рішеннях,
що документи, подані декларантом для
митного оформлення товару, є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації, не
навів обставини, які мали були бути
підтвердженні додатково запитаними
митним органом документами.

Згідно з частиною третьою статті 54
Митного Кодексу України за
результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини сьомої статті 54
Митного кодексу України у разі якщо під
час проведення митного контролю митний
орган не може аргументовано довести, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, заявлена декларантом
або уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

Відповідно до статті 57 Митного Кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за основним методом
(тобто за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції)) та другорядними: за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Отже, відповідачем при невизнанні
митної вартості, заявленої
Товариством, та визначенні митної
вартості за іншим, відмінним від
першого, методом, необґрунтовано із
посиланням на надані декларантом
документи, причини неможливості
застосування першого методу
визначення митної вартості, тому митна
вартість повинна бути визнана
автоматично.

При цьому суд звертає увагу на те, що
відповідно до частини 1 статті 452
Митного кодексу України інформація
щодо обсягів експорту та імпорту
конкретних видів товарів надається
центральним органам виконавчої влади
за їх вмотивованим запитом (одноразово)
або на підставі міжвідомчих угод про
інформаційний обмін (регулярно).

Спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
статистики є Державна служба
статистики України (Указом Президента
України від 06.04.2011 № 396/2011), у тому числі
і з питань статистики зовнішньої
торгівлі.

Враховуючи наявні дані Державної
служби статистики України (листи від
11.12.2013 №15.1/20/1680Пі, від 05.02.2014 №15.1-20/154Пі),
середня вартість імпорту товарів за
кодом УКТ ЗЕД з Чілі складає: за
серпень 2013 року - 2,83 дол. США/кг, за
вересень 2013 року - 2,79 дол. США/кг, за
жовтень 2013 року - 2,81 дол. США/кг, за
листопад 2013 року - 2,91 дол. США/кг.

Як було зазначено вище, заявлена
позивачем митна вартість товару (м'ясо
мідій) становила 3,19 та 3,00 дол. США/кг, а
відповідачем визначена митна вартість
даного товару на рівні 3,38 дол. США/кг.

Отже, визначена Митним органом митна
вартість товарів перевищує середню
вартість імпорту цього товару з Чілі в
Україну, в той час як заявлена
Товариством митна вартість вище
середньої вартості імпорту цих товарів
з Чілі в Україну у серпні-листопаді 2013
року.

Крім того, судом встановлено, що
відповідно до витягу з цінової бази
даних Єдиної автоматизованої
інформаційної системи Держмитслужби
за період з 09.07.2013 по 09.10.2013 митна
вартість м'яса мідій (код УКТЗЕД )
на умовах поставки CFR в середньому
складає 2,50 - 3,19 дол. США/ кг, тобто нижче
визначеної відповідачем митної
вартості товарів.

Таким чином, середня вартість імпорту
аналогічних/подібних товарів тієї
самої країни походження є нижчою за
визначену митним органом і дорівнює
або нижче вартості, заявленої
Товариством, на підставі чого суд
дійшов висновку про наявність у
Митного органу можливості застосувати
метод 2а або 2б визначення митної
вартості товарів (за ціною договору
щодо ідентичних або подібних товарів),
проте відповідач цього не зробив,
застосувавши метод 2ґ (резервний).

Відтак, суд дійшов висновку, що у ході
судового розгляду справи Митним
органом не доведено неможливості
застосування інших методів визначення
митної вартості, окрім резервного.

Поряд із вищевказаним суд зауважує, що
відповідно до опису графи 33 розділу 2
Правил заповнення рішення про
коригування митної вартості товарів,
затверджених наказом Міністерства
фінансів України від 24 травня 2012 року
№598, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 01 червня 2012 року за
№883/21195 (далі - Правила № 598), у випадку
визначення митної вартості оцінюваних
товарів із застосуванням резервного
методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються
докладна інформація та джерела, які
використовувалися митним органом при
її визначенні.

Проте, в оскаржуваних рішеннях не
зазначено докладну інформацію та
джерела, які використовувалися митним
органом при визначенні митної вартості
товарів.

Між тим, використання цінової бази
Єдиної автоматизованої інформаційної
системи Держмитслужби допускається
тільки при визначенні митної вартості
відповідно до положень статей 59, 60 та 64
Кодексу з обов'язковим зазначенням
номера та дати митної декларації, яка
була взята за основу для визначення
митної вартості оцінюваних товарів, з
поясненнями щодо зроблених коригувань
на обсяг партії ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, умов
поставки, комерційних умов тощо.

Аналогічна вимога міститься у статті 64
Митного кодексу України, яка визначає
правила та умови застосування
резервного методу для визначення
митної вартості товарів, частиною 2 та
пунктом 7 частини 3 якої передбачено, що
митна вартість, визначена згідно з
положеннями цієї статті, повинна
ґрунтуватися на раніше визнаних
(визначених) органами доходів і зборів
митних вартостях та не може
визначатися на підставі довільної чи
фіктивної вартості.

Водночас, відповідачем в оскаржуваних
рішеннях не вказано раніше визнану
(визначену) митну вартість, що
підтверджує її визначення на підставі
довільної вартості в порушення
вказаних норм Митного кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 57 Митного
кодексу України застосуванню
другорядних методів передує процедура
консультацій між органом доходів і
зборів та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій орган
доходів і зборів та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

Відповідно до вимог графи 33 Правил № 598,
також вказується про проведення
процедури консультацій між митним
органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору методів
визначення митної вартості товарів
відповідно до вимог статей 59 - 61
Кодексу. Результати проведеної
консультації, а також причини, через
які не можуть бути застосовані методи
визначення митної вартості товарів за
ціною договору щодо ідентичних,
подібних (аналогічних) товарів
(наприклад, відсутня інформація щодо
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів), фіксуються у
графі.

Як вбачається з оскаржуваних рішень, у
графі 33 зазначено, що процедура
консультацій проведена та вказані
причини, через які не можуть бути
застосовані методи визначення митної
вартості товарів, окрім резервного.

Проте, відображення даного факту у
рішенні не є достатнім та
беззаперечним доказом проведення
консультації у разі заперечення цього
факту декларантом, оскільки
консультація проводиться до прийняття
рішення.

Так, митне оформлення товарів
здійснювалось шляхом електронного
декларування. При цьому, ніякої іншої
інформації, крім вимоги про надання
додаткових документів та прийнятого
рішення про коригування митної
вартості до Товариства не надходило, що
свідчить про відсутність зі сторони
митного органу будь-якої спрямованості
на діалог з декларантом з метою
визначення основи митної вартості.

При цьому, у графі 33 оскаржуваних
рішеннях не зафіксовані результати
проведеної консультації, а лише
вказані причини через які не можуть
бути застосовані попередні методи
визначення митної вартості товарів.

Верховний Суд України неодноразово у
своїх рішеннях зазначав, що
дискреційні функції митних органів
мають законодавчі обмеження у випадках
незгоди із задекларованою митною
вартістю. До таких, зокрема, належать
процедура консультацій між митним
органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості товарів. Так, Верховний
Суд України зазначає, що у разі незгоди
митного органу із митною вартістю
імпортованого товару він відповідно до
вимог статті 266 Митного кодексу України
зобов'язаний провести процедуру
консультацій, у ході яких мав би дійти
висновків щодо застосування того чи
іншого методу визначення митної
вартості товарів. (постанови
Верховного Суду України від 14.05.2013 у
справі № 21-130а13, від 21.01.2011 у справі № 21-
56а10, від 07.02.2011 у справі № 21-76а10, від
14.11.2011 у справі № 21-213а11, від 06.02.2012 у
справі № 21-418а11, від 03.07.2012 у справі №
21-197а12).

Суд також зауважує, що Митний орган при
здійсненні митного контролю, у тому
числі й з питань контролю правильності
визначення митної вартості, має діяти у
спосіб, визначений Митним кодексом
України, а відомості, які містяться у
ЄАІС Держмитслужби України, мають лише
допоміжний інформаційний характер при
прийнятті митним органом відповідних
рішень. Та обставина, що у ЄАІС
Держмитслужби України є інформація про
те, що товар, який задекларовано однією
особою, іншими особами задекларований
та розмитнювався за іншою вартістю, за
відсутності інших визначених законом
підстав, що обумовлюють межі і способи
здійснення митним органом контролю
митної вартості, не утворює підстав для
відмови у визнанні заявленої
декларантом митної вартості за
основним методом та її визначенні за
резервним методом, адже торгові
відносини є різноманітними,
здійснюються на принципах автономії
волі та свободи договору, при цьому
безліч обставин можуть впливати на їх
ціну (характеристика товару, виробник,
торгова марка, умови і обсяги поставок,
наявність знижок тощо). Автоматизована
система аналізу та управління ризиками
з об'єктивних причин не може містити
усієї інформації, що стосується
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності, товарів і умов їх продажу,
тому такі дані не можуть мати більше
значення, ніж надані декларантом
первинні документи про товар.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 цього Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не доведено
обґрунтованості виникнення сумнівів
щодо достовірності наданих
декларантом до митного оформлення
відомостей та правомірності своїх дій
щодо відмови у визначенні митної
вартості товару за ціною договору та
застосування інших методів, крім
резервного, а також прийняття
оскаржуваних рішень про коригування
митної вартості товарів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
Митний орган неправомірно відмовив
позивачу у визнанні задекларованої ним
митної вартості товару за основним
методом, визначив митну вартість за
резервним методом та прийняв
оскаржувані рішення, відтак такі
рішення підлягають скасуванню.

За таких обставин, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, суд дійшов висновку про
наявність підстав для задоволення
адміністративного позову.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись статтями 11, 14, 70-72, 86, 159-163, 254
КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
рішення Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про коригування
митної вартості №100270000/2013/210230/2 від 09
жовтня 2013 року, №100270000/2013/210266/2 від 20
листопада 2013 року та №100270004/2013/210306/2 від
24 грудня 2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільпо ПДВПП»
судовий збір у сумі 182 (сто вісімдесят
дві) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду у порядку,
встановленому статтями 185-187 КАС
України, шляхом подання апеляційної
скарги через Київський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
Спиридонова В.О.