Справа № 810/666/14-а
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/666/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Головенко
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

27 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Ісаєнко Ю.А. та Епель О.В.,

при секретарі - Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду,
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Обухівському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 13 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерфом» до
Державної податкової інспекції в
Обухівському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання нечинним та
скасування податкових повідомлень -
рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтерфом» (далі -
позивач ТОВ «Інтерфом») звернулось до
суду з позовом до Державної податкової
інспекції в Обухівському районі
Головного управління Міндоходів у
Київській області (далі - відповідач,
податковий орган) про визнання
нечинним та скасування податкових
повідомлень - рішень від 04.09.2013 №
/211 та № /212.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 13 лютого 2014
року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції, у
зв'язку із порушенням судом першої
інстанції норм процесуального та
матеріального права та прийняти нову,
якою у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, що з'явились в судове засідання,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції
та свідчать матеріали справи,
відповідачем на підставі п.п. 75.1.2 п. 75.1
ст. 75, п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України,
відповідно до направлення від 08.08.2013 №
17 посадовими особами відповідача було
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ТОВ «Інтерфом» з
питань правильності нарахування,
повноти і своєчасності сплати податку
на додану вартість по взаємовідносинах
з ФОП ОСОБА_2 за листопад 2010 року.

В результаті проведеної перевірки
встановлено порушення, а саме:

- п. 1.2 ст. 1, п. 2.1, 2.4, 2.13, 2.15, 2.16 ст. 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88;

- ст. 1, п. 2, ст. 3, ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996 - XIV;

- п. 16 Наказу ДПА України від 21.12.2010 № 969
«Про затвердження форми Податкової
накладної та Порядку її заповнення»;

- п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.5 п. 7.4, п.п. 7.2.1, п.п. 7.2.3,
п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону № 168, в
результаті чого завищено податковий
кредит за листопад 2010 року на суму - 333,00
грн., що призвело до завищення залишку
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду за
грудень 2010 року на суму - 333,00 грн. та
завищення суми, що підлягає бюджетному
відшкодуванню за січень 2011 року на суму
- 333,00 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем були сформовані
оскаржувані податкові повідомлення -
рішення № /211 від 04.09.2013, якими йому
було нараховане грошове зобов'язання з
податку на прибуток на загальну суму
522,00 грн. та № /212 від 04.09.2013, яким
було нараховане грошове зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 334,00 грн.

Обговорюючи спірні правовідносини,
колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
між ТОВ «Інтерфом» та його
контрагентом ФОП ОСОБА_2 укладено
договір - заявку № 1777 від 15.11.2010 про
перевезення вантажу, а саме металевих
ємкостей вагою 1,5 тони та об'ємом 40 м3 за
маршрутом м. Дніпропетровськ - м.
Обухів.

Відповідно до даного договору
виконавець - ФОП ОСОБА_2 бере на себе
зобов'язання надати для перевезення
вантажу транспортний засіб у технічно
справному стані та приймає на себе
повну відповідальність за збереження
вантажу, що перевозився з моменту його
приймання до перевезення та до моменту
передачі уповноваженій особі
отримувача, а замовник - ТОВ «Інтерфом»
зобов'язується здійснити навантаження
транспортного засобу, надання
необхідні для здійснення перевезення
документи та забезпечити оплату
наданих послуг у розмірі 2 000,00 грн.

На підтвердження реальності
укладеного договору позивачем надано
копії вищевказаного договору № 1777 від
15.11.2010, акту виконаних робіт від 16.11.2010,
податкової накладної від 16.11.2010,
рахунку - фактури від 16.11.2010, платіжного
доручення № 2871 від 26.11.2010, виписки з
рахунку за 26.11.2010, товаро - транспортної
накладної від 16.11.2010, видаткової
накладної № В - 20, № В - 21 від 16.11.2010,
договору монтажу обладнання № 141 від
29.12.2010, специфікацію № 1, акту здачі -
приймання робіт від 26.05.2011, платіжного
доручення №3231 від 29.12.2010, виписку з
рахунку за 28.12.2010, платіжного доручення
№ 258 від 02.02.2011, балансової довідки від
19.09.2013.

Колегія суддів звертає увагу, що акт
перевірки не містить доказів
невідповідності наданих позивачем під
час перевірки первинних документів
бухгалтерського та податкового обліку
приписам п.2 ст.3, ст. 4, п.1, 2 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні».

Досліджені документи бухгалтерського
та податкового обліку мають
обов'язкові реквізити відповідно до
нормативних документів, які
регламентують порядок їх складання.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що надані позивачем первинні документи
за змістом і формою є первинними
документами у розумінні положень
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та містять інформацію про
здійснені господарські операції.

Договір, укладений між позивачем та
його контрагентом в судовому порядку
не оспорювався, недійсним (фіктивним)
не визнавався, його зміст не суперечить
вимогам чинного законодавства, а тому
висновок податкового органу про
нікчемність договору не знайшов свого
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи.

Колегія суддів зазначає, що висновки
податкового органу про порушення
позивачем вимог чинного законодавства
України, сформовані на підставі
аналізу Акта перевірки контрагента
позивача, на які посилається
відповідач в своїй апеляційній скарзі,
є необґрунтованими, оскільки,
відповідно до вимог податкового
законодавства України, вказані
обставини не можуть бути підставами
для застосування санкцій щодо
позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що судова
практика вирішення податкових спорів
виходить з презумпції добросовісності
платників та інших учасників
правовідносин у сфері економіки. У
зв'язку з цим презюмується, що дії
платника, результатом яких є отримання
податкової вигоди, вважаються
економічно виправданими, а відомості,
що містяться у податковій та
бухгалтерській звітності платника, -
достовірні. Подання платником до
контролюючого органу усіх належним
чином оформлених первинних документів,
передбачених податковим
законодавством, з метою отримання
податкової вигоди є підставою для її
отримання, якщо податковий орган не
доведе неправдивість, недостовірність
або суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах. Доводи ж
податкового органу про отримання
платником необґрунтованої податкової
вигоди мають ґрунтуватись на
сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
включення сплаченого податку на додану
вартість до податкового кредиту. Разом
з тим, у справі, що переглядається,
податковим органом не доведено
існування таких обставин.

Враховуючи, що юридична
відповідальність має індивідуальний
характер, позивач не може нести
відповідальність за можливі
протиправні дії інших юридичних осіб.
Крім того, порушення контрагентом
позивача вимог законодавства про
порядок здійснення господарської
діяльності не може бути підставою для
висновку щодо безтоварності
відповідних господарських операцій.

Крім того, неприпустимість притягнення
до відповідальності однієї компанії, у
випадку за неправомірні дії іншої
компанії підтверджується практикою
Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини чітко
визначає правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через порушення з боку його
контрагентом.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів зазначає, що судом першої
інстанції в повній мірі проаналізовано
зміст правих норм, викладених п.п. 7.4.1,
п.п. 7.4.5 п. 7.4, п.п. 7.2.1, п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, Законі
України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», надано належну
оцінку обставинам справи, в зв'язку з
чим, судова колегія підтримує висновок
суду першої інстанції про
протиправність оспорюваних податкових
повідомлень-рішень.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються встановленими судом
першої інстанції обставинами, наявними
в матеріалах справи доказами та
нормами права, зазначеними в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення суду.

За таких обставин, оскільки суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та постановив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
судова колегія залишає його без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Обухівському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 13 лютого 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

.

Головуючий суддя
Федотов І.В.

Судді:
Ісаєнко Ю.А.

Епель О.В.