Справа № 825/1601/14
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 червня 2014 року
Чернігів Справа №
825/1601/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючої судді
Соломко І.І.,

за участю секретаря
Розмовенко А.О.,

позивача
ОСОБА_1,

представників позивача
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника Інспекції державного

архітектурно-будівельного контролю

у Чернігівській області
Котловської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернігівській області, відділу
державної виконавчої служби
Козелецького районного управління
юстиції у Чернігівській області про
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

до Чернігівського окружного
адміністративного суду звернулася
фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- позивач, ФОП ОСОБА_1) з позовом до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернігівській області, (далі-
відповідач-1, Інспекція), відділу
державної виконавчої служби
Козелецького районного управління
юстиції у Чернігівській області (далі -
відповідач-2, ВДВС Козелецького РУЮ у
Чернігівській області), в якому просить
суд зобов'язати Інспекцію виконати
рішення Вищого адміністративного суду
України від 15.01.2014 яким зупинено
виконання постанови Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19.12.2013 до розгляду касаційної
скарги у даній справі шляхом подання до
ДВС Козелецького РУЮ у Чернігівській
області заяви про повернення
виконавчого документа, на підставі
якого відкрито виконавче провадження
та зобов'язати ВДВС Козелецького РУЮ в
Чернігівській області закінчити
виконавче провадження та зняти
накладені арешти на банківські
рахунки, рухоме та нерухоме майно.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 15.01.2014 зупинено виконання
постанови Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.12.2013 до
розгляду Вищим адміністративним судом
України касаційної скарги по справі
№825/2839/13-а. Однак, постанова про
накладення штрафу на позивача, яка була
предметом оскарження по даній справі,
на даний час знаходиться на
примусовому виконанні у ВДВС
Козелецького РУЮ у Чернігівській
області. Вважає, що дані обставини
порушують його права.

Позивач та його представники в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали та просили їх задовольнити,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Представник Інспекції в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечував, та зазначив, що Законом
України «Про виконавче провадження»
стягувачу надано право, а не обов'язок
подавати заяву про повернення
виконавчого документа. Крім того
вказав, що Інспекція повідомляла ВДВС
Козелецького РУЮ у Чернігівській
області про наявність ухвали Вищого
адміністративного суду України від
15.01.2014, але жодних рішень з цього
питання не прийнято.

Представник ВДВС Козелецького РУЮ у
Чернігівській області в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце судового розгляду повідомлявся у
встановленому порядку, надав пояснення
на адміністративний позов, в яких
просив розглянути справу у його
відсутності та виклав свою позицію
проти доводів позивача. Посилаючись на
те, що чинне законодавство не
передбачає такої підстави для
зупинення виконавчого провадження як
зупинення виконання рішення суду,
відповідач просив відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін,
розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є фізична особа-підприємець, що
підтверджується Свідоцтвом про
державну реєстрацію НОМЕР_1 (а.с.52).

04.07.2013 Інспекцією винесено постанову №
64 про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1
за порушення у сфері містобудівної
діяльності у розмірі 51615,00 грн.

Вказана постанова оскаржена позивачем
в судовому порядку.

Рішенням Чернігівського окружного
адміністративного суду у справі
№825/2839/13-а від 03.09.2013 постанова про
накладення штрафу № 64 від 04.07.2013
визнана протиправною та скасована
(а.с.9).

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.12.2013
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 03.09.2013
скасовано та прийнято нову, якою в
задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 до
Інспекції державного архітектурно -
будівельного контролю у Чернігівської
області про визнання протиправною та
скасування постанови, - відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 15.01.2014 відкрито касаційне
провадження по справі №825/2839/13-а та
зупинено виконання постанови
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.12.2013.

08.02.2014 ВДВС Козелецького РУЮ у
Чернігівській області відкрито
виконавче провадження по виконанню
постанови про накладення штрафу №64 від
04.07.2013 та винесені постанови про
відкриття виконавчого провадження №
41904854, про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
№ 41904854 та про арешт коштів боржника №
41904854 (а.с.46, 47, 48).

У зв'язку із зазначеним, позивач
звернувся до Інспекції із заявою, в
якій просив подати до ВДВС
Козелецького РУЮ у Чернігівській
області заяву про повернення
виконавчого документа, на підставі
якого проводиться стягнення, до
розгляду касаційної скарги(а.с.14). У
свою чергу, Інспекція направила до ВДВС
Козелецького РУЮ у Чернігівській
області ухвалу Вищого
адміністративного суду України від
15.01.2014, якою зупинено виконання
постанови Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.12.2013.

Позивач вважає, що оскільки ухвала
Вищого адміністративного суду від
15.01.2014 в силу статті 124 Конституції
України є обов'язковою для виконання,
то відповідачі зобов'язані вчинити
певні дії щодо її виконання.

Спірні правовідносини даного
адміністративного позову регулюються
Законом України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 № 606.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
відповідача-1 подати до ДВС
Козелецького РУЮ у Чернігівській
області заяву про повернення
виконавчого документа, на основі якого
відкрито виконавче провадження, суд
зазначає, що згідно частини другої
статті 12 Закону України «Про виконавче
провадження» стягувачу надано право
подати заяви про поверення виконавчого
документа. Тобто - це право, а не
обов"язок стягувача.

Таким чином, оскільки чинним
законодавством не передбачено
обов"язку відповідача-1(стягувача)
подавати до державної виконавчої
служби заяву про повернення
виконавчого документа, відтак суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позову в цій
частині.

Що стосується вимог позивача про
зобов'язання відповідача - ВДВС
Козелецького РУЮ у Чернігівській
області закінчити виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчих написів та зняти накладені
арешти на банківські рахунки, рухоме та
нерухоме майно, то відповідно до
частини другої статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
(КАС України) у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову, зокрема про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії.

Під "зобов'язання вчинити певні дії"
слід розуміти, як присуд до активної
поведінки, яку сторона зобов'язана
вчинити, як то: розглянути певне
питання, прийняти рішення, видати
дозвіл та інше. Тобто, така вимога
ставиться, як правило, у випадках, коли
оскаржується бездіяльність суб'єкта
владних повноважень.

Статтею 1 та 2 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).
Примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу»

Статтею 49 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено
вичерпний перелік підстав для
закінчення виконавчого провадження.

Отже, процедура закінчення виконавчого
провадження, в силу наведених положень
Закону України «Про виконавче
провадження», віднесена до повноважень
Державної виконавчої служби.

Приймаючи рішення про зобов'язання
відповідача прийняти рішення про
закінчення виконавчого провадження,
суд фактично перебирає на себе
повноваження, що надані лише органам
виконавчої служби.

При цьому Згідно з Рекомендаціями
Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2
стосовно здійснення адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень, прийнятої Комітетом
Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під
дискреційними повноваженнями слід
розуміти повноваження, які
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду, тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

З огляду на положення Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо компетенції адміністративного
суду, останній не може підміняти інший
орган державної влади та перебирати на
себе повноваження щодо вирішення
питань, які законодавством віднесені
до компетенції цього органу державної
влади.

За таких обставин суд не вбачає підстав
для задоволення вказаних вимог,
оскільки це є формою втручання у
дискреційні повноваження органу
державної виконавчої служби.

Приписами статті 50 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
у разі повернення виконавчого
документа органу, який його видав,
арешт, накладений на майно боржника,
знімається.

Однак, таких доказів суду не надано.

Відповідно до статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за загальним правилом суд не
може виходити за межі позовних вимог,
тобто не може застосовувати інший
спосіб захисту, ніж зазначив позивач у
позовній заяві. Водночас, суд може
вийти за межі правового обґрунтування,
зазначеного у позовній заяві, якщо
вбачає порушення інших законодавчих
приписів, ніж ті, про які зазначає
позивач.

Як роз'яснив Верховний Суд України у
пункті 3 постанови Пленуму № 14 від
18.12.2009 р. «Про судове рішення», вихід за
межі позовних вимог - це вирішення
незаявленої вимоги, задоволення вимоги
позивача у більшому розмірі, ніж було
заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять. З цього
випливає, що вихід за межі позовних
вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до
суб'єктів владних повноважень,
оскільки лише в цьому випадку
відбувається захист прав та інтересів
позивача;

- повний захист прав позивача
неможливий у спосіб, про який просить
позивач. Повнота захисту полягає в
ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен
бути пов'язаний із захистом саме тих
прав, щодо яких подана позовна заява.

З огляду на вищевказане, суд вважає за
можливе вийти за межі позовних вимог
для повного захисту прав, свобод та
інтересів позивача.

Згідно статті 124 Конституції України
судові рішення, що набрали законної
сили, є обов'язковими до виконання на
всій території України. Невиконання
судових рішень тягне за собою
відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 9 частини першої статті 47
Закону України «Про виконавче
провадження» передбачено, що
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно
боржника, що виключає можливість
виконання відповідного рішення.

Згідно статті 215 Кодексу
адміністративного судочинства України
після відкриття касаційного
провадження суд вирішує питання про
зупинення виконання судових рішень,
які оскаржуються.

Як вже встановлено судом, ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 15.01.2014 відкрито касаційне
провадження по справі № 825/2839/13-а та
зупинено виконання постанови
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.12.2013.

Ухвала Вищого адміністративного суду
України у справі № К/800/2498/14 від 15.01.2014
оскарженню не підлягає, тому в силу
статті 124 Конституції України та пункту
9 частини першої статті 47 Закону
України «Про виконавче провадження» є
обов'язковою для виконання та
підставою для повернення виконавчого
документа стягувачу.

З огляду на наведене, суд зазначає, що
зазначені обставини виключають
можливість виконання органом
виконавчої служби відповідного
рішення по виконавчому провадженню про
стягнення з позивача штрафу, тобто в
даному випадку тимчасово (до розгляду
касаційної скарги) втрачається сила
того рішення, що було пред'явлено для
примусового виконання.

Також, згідно частини п'ятої статті 47
Закону України «Про виконавче
провадження» повернення виконавчого
документа стягувачу з підстав,
передбачених цією статтею, не
позбавляє його права повторно
пред'явити виконавчий документ до
виконання протягом строків,
встановлених статтею 22 цього Закону.
Таким чином, після розгляду касаційної
скарги Інспекція не позбавлена права
повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про задоволення адміністративного
позову шляхом визнання протиправною
бездіяльності ВДВС Козелецького РУЮ у
Чернігівській області, що полягає у
невжитті заходів щодо повернення
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернігівській області виконавчого
документа, а саме постанови № 64 від
04.07.2013 та зобов'язання ВДВС
Козелецького РУЮ у Чернігівській
області повернути Інспекції вказаний
виконавчий документ.

В задоволенні решти позовних вимог суд
вважає за необхідне відмовити.

Керуючись статтею 124 Конституції
України, статтями 11, 94, 122, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, - задовольнити
частково.

Визнати протиправною бездіяльність
відділу державної виконавчої служби
Козелецького районного управління
юстиції у Чернігівській області щодо
невжиття заходів для повернення
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернігівській області постанови про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної сфери № 64 від
04.07.2013.

Зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Козелецького
районного управління юстиції у
Чернігівській області повернути
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернігівській області постанову № 64
від 04.07.2013.

В задоволенні решти позовних вимог, -
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167,186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
І.І. Соломко