Справа № 571/348/14-а
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Комзюк
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"05" червня 2014 р.
Справа № 571/348/14-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Котік Т.С.

суддів:
Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

при секретарі
Зеліковій О.В. ,

за участю позивача та представника
позивача,

представників відповідача

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
Сновидовицької сільської ради
Рокитнівського району Рівненської
області та ОСОБА_3 на постанову
Рокитнівського районного суду
Рівненської області від "25" березня 2014
р. у справі за позовом ОСОБА_3 до
Сновидовицької сільської ради
Рокитнівського району Рівненської
області про визнання протиправним
та скасування розпорядження,
поновлення на посаді та стягнення
моральної шкоди ,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом та просив
визнати протиправним та скасувати
розпорядження Сновидовицького
сільського голови №33 від 16 грудня 2013
року про звільнення його з посади
спеціаліста-землевпорядника на
підставі п.1 ст.40 КЗпП України, поновити
на роботі на посаді
спеціаліста-землевпорядника
Сновидовицької сільської ради;
зобов'язати Сновидовицьку сільську
раду нарахувати та виплатити заробітну
плату за час вимушеного прогулу, за
період з 1 січня 2014 року по день
поновлення на роботі, у розмірі
щомісячного середнього заробітку 2814,62
гривень. Також, просив стягнути із
Сновидовицької сільської ради на
відшкодування завданої моральної
шкоди 3000,00 гривень.

Постановою Рокитнівського районного
суду Рівненської області від 25 березня
2014 року позовні вимоги задоволено
частково.

Визнано незаконним та скасовано
розпорядження Сновидовицького
сільського голови №33 від 16 грудня 2013
року «Про звільнення з роботи ОСОБА_3».

Поновлено ОСОБА_3 на посаді
спеціаліста-землевпорядника
Сновидовицької сільської ради
Рокитнівського району Рівненської
області.

Стягнуто із Сновидовицької сільської
ради Рокитнівського району
Рівненської області, с.Сновидовичі,
Рокитнівського району Рівненської
області на користь ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1,
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період, з 01 січня 2014 року по
25 березня 2014 року, в розмірі 3564 (три
тисячі п'ятсот шістдесят чотири) гривні
98 копійок.

В частині позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, сторони звернулися з
відповідними апеляційними скаргами.

В апеляційній скарзі Сновидовицька
сільська рада Рівненської області,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судове рішення в
частині задоволення позовних вимог та
прийняти нове - про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі.
Зокрема, апелянт посилається на те, що
судом першої інстанції безпідставно не
прийнято до уваги докази на
підтвердження правомірності
звільнення позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального
права, просить скасувати судове
рішення в частині відмови в
задоволенні позовних вимог та прийняти
нове - про задоволення позову в повному
обсязі. Зокрема, апелянт посилається на
те, що відмовляючи у задоволенні позову
про відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції допустив
невідповідність висновків обставинам
справи.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обгрунтованість
судового рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційні
скарги не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 згідно розпорядження голови
Сновидовицької сільської ради № 1 від
10.01.2011 року був прийнятий на посаду
спеціаліста - землевпорядника
сільської ради на конкурсній основі
(а.с.14-15).

Відповідно до рішення Сновидовицької
сільської ради №494 від 1 листопада 2013
року «Про внесення змін до штатного
розпису апарату управління на 2013 рік»
введено посаду заступника сільського
голови з питань діяльності
виконавчого комітету, скоротивши
посаду спеціаліста-землевпорядника
(а.с.16).

На підставі розпорядження голови
сільської ради Охремчука В.П. №33 від
16.12.2013 року позивача звільнено з 31
грудня 2013 року з посади спеціаліста -
землевпорядника на підставі п. 1 ст. 40
КЗпП України, тобто у зв'язку із
скороченням даної посади.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги в частині визнання
зазначеного наказу незаконним та
поновлюючи позивача на посаді
спеціаліста -землевпорядника, прийшов
до висновку, що звільнення позивача
проведено з порушенням положень ч.2
ст.40, ст.49-2 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком, виходячи з наступного.

Так, за змістом частини 1 ст. 30 Закону
України «Про державну службу»,
державна служба особи може бути
припинена, як з підстав, визначених цим
законом, так і за загальними
підставами, визначеними КЗпП України.
Зокрема, статтею 3 КЗпП України
передбачено, що законодавство про
працю регулює трудові відносини
працівників усіх підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, виду діяльності і галузевої
належності, а також осіб, які працюють
за трудовим договором з фізичними
особами.

За змістом п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку зміни в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Згідно ст. 49-2 КЗпП України про
наступне звільнення працівника
персонально попереджують не пізніше
ніж за 2 місяці, при чому враховується
переважне право на залишення на
роботі. Одночасно з попередженням про
звільнення власник або уповноважений
ним орган пропонує працівнику іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу останній звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості
про наступне вивільнення працівника.

Проте, як встановлено судом першої
інстанції, зазначені вимоги при
звільненні позивача не було дотримано
головою Сновидовицької сільської ради
Охремчуком В.П. , оскільки доказів на
підтвердження того, що ОСОБА_3
попереджено про наступне вивільнення
за два місяці не надано та не
встановлено судом першої інстанції.

Наданий відповідачем акт від 01.11.2013
року про відмову позивача від підпису
про ознайомлення зі скороченням (а.с.18)
правомірно не прийнято судом першої
інстанції як належний доказ на
підтвердження таких обставин, оскільки
допитані в судовому засіданні в якості
свідків особи, які підписали даний акт,
а саме, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили, що
01.11.2013 року носили позивачу за місцем
його проживання копію рішення ради від
01.11.2013 року, оскільки останній
відмовився від підпису, вони
повернулися до сільської ради та за
участю голови ради склали відповідний
акт. Зазначені свідки підтвердили той
факт, що попередження про звільнення,
яке приєднано до матеріалів справи (а.с.
19) 01.11.2013 року не вручали ОСОБА_3

Разом з тим, свідок ОСОБА_6 пояснила, що
попередження про звільнення вона
намагалася вручити позивачу після
рішення профспілкового комітету від
13.12.2013 року, проте актів про відмову від
підпису не складала.

Твердження відповідача в апеляційній
скарзі, що суд першої інстанції невірно
витлумачив пояснення свідка не
відповідають дійсності. Окрім того,
згідно журналу судового засідання,
саме відповідач наполягав на тому, що
свідок не вірно зазначив дати, з
посиланням на те, що після 13.12.2013 року,
позивач відмовився від отримання копії
рішення профспілкового комітету. На
думку колегії суддів такі твердження є
безпідставними та не відповідають
обставинам справи, оскільки доказів на
підтвердження того, що позивача
знайомили з даним рішення не надано, як
не надано доказів і того, якою саме
датою датовано попередження про
звільнення.

З огляду на вищезазначене, суд першої
інстанції прийшов до обгрунтованого
висновку, що з попередженням про
майбутнє вивільнення, позивача було
ознайомлено після 13 грудня 2013 року, а
тому питання про його звільнення могло
бути вирішено лише після 13 лютого 2014
року.

Окрім того, в силу вимог ч.1 ст.43 КЗпП
України розірвання трудового договору
з підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації),2-5,7 статті 40 і
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу (
профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

У випадках, передбачених
законодавством про працю, виборний
орган первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник,
розглядає у п'ятнадцятиденний строк
обґрунтоване письмове подання
власника або уповноваженого ним органу
про розірвання трудового договору з
працівником.

Подання власника або уповноваженого
ним органу має розглядатися у
присутності працівника, на якого воно
внесено. Розгляд подання у разі
відсутності працівника допускається
лише за його письмовою заявою. За
бажанням працівника від його імені
може виступати інша особа, у тому числі
адвокат. Якщо працівник або його
представник не з'явився на засідання,
розгляд заяви відкладається до
наступного засідання у межах строку,
визначеного частиною другою цієї
статті. У разі повторної неявки
працівника (його представника) без
поважних причин подання може
розглядатися за його відсутності.

З пояснень голови Сновидовицької
сільської ради та свідків ОСОБА_5 і
ОСОБА_6, яка є головою профспілкового
комітету, встановлено, що подання про
дачу згоди на звільнення у зв"язку із
скороченням посади направлено до
профспілкового комітету 11 листопада
2013 року, проте, подання не містить
вихідного номера та дати (а.с.61).

Так само, з пояснень зазначених осіб
убачається, що розгляд подання в
профспілковому комітеті було
призначено на 11.11.2013 року, 06.12.2013 року та
13.12.2013 року.

Відповідно до витягу із протоколу №1
засідання профспілкового комітету
Сновидовицької сільської ради від 13
грудня 2013 року, надано згоду на
звільнення позивача згідно п.1 ст. 40
КЗпП України (а.с.17).

Як встановлено судом першої інстанції,
всупереч ст.43 КЗпП України, подання
розглядалося у відсутності ОСОБА_3,
доказів на підтвердження того, що його
було належним чином повідомлено про
дату, час та місце розгляду подання не
надано як при розгляді справи судом
першої інстанції, так само, при
розгляді справи судом апеляційної
інстанції.

Враховуючи встановлені обставини,
профспілковим комітетом
Сновидовицької сільської ради
порушено як строки розгляду подання
про дачу згоди на звільнення у зв"язку
із скороченням посади так і порядок
розгляду даного подання, оскільки
розгляд подання проведено у
відсутності ОСОБА_3

Окрім того, судом першої інстанції
безспірно встановлено та не
заперечується представником
відповідача, що при звільненні
позивача з посади
спеціаліста-землевпорядника, інші
посади йому не пропонувались, хоч за
рахунок скорочення посади
спеціаліста-землевпорядника у штатний
розпис апарату управління сільської
ради введено посаду заступника
голови.

Також, не подавався Сновидовицькою
сільською радою звіт про заплановане
вивільнення працівників у 2014 році
протягом листопада-грудня 2013 року, що
підтверджується довідкою №144 від 11
березня 2014 року, виданою Рокитнівським
РЦЗ.

З огляду на викладене суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що позовні вимоги в частині
визнання незаконним та скасування
розпорядження Сновидовицького
сільського голови №33 від 16 грудня 2013
року «Про звільнення з роботи ОСОБА_3»
та поновлення ОСОБА_3 на посаді
спеціаліста-землевпорядника
Сновидовицької сільської ради
Рокитнівського району Рівненської
області, є обгрунтованими.

У зв"язку із задоволенням позовних
вимог у вказаній частині є правильними
висновки суду першої інстанції і щодо
обгрунтованості позовних вимог в
частині стягнення з Сновидовицької
сільської ради Рокитнівського району
Рівненської області на користь
позивача середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, який розраховано
судом відповідно до вимог п.8 Порядку
розрахунку середнього заробітку,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року №100,
середньоденна заробітна плата
визначається діленням заробітної
плати за фактично відпрацьовані
протягом останніх двох місяців робочі
(календарні) дні на кількість цих
робочих днів.

Такі висновки суду першої інстанції
узгоджуються з вимогами ч.2 ст.235 КЗпП
України.

Враховуючи вищезазначене, суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення у названій частині.

Доводи апеляційної скарги
Сновидовицької сільської ради
Рокитнівського району Рівненської
області не спростовують висновків суду
першої інстанції щодо обґрунтованості
позовних вимог, не містять фактів
невірного застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
а тому колегія суддів не вбачає
підстав, визначених ст. 202 КАС України,
для скасування судового рішення в
частині задоволення позовних вимог.

Так само, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування судового
рішення в частині відмови у
задоволенні позовних вимог щодо
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають додаткових зусиль для
організації свого життя.

В свою чергу, розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо), та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін
та інше, а тому, виходячи з засад
розумності виваженості та
справедливості ( п.9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.95 р. №4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди»).

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позовних вимог прийшов до
висновку, що сам факт визнання
порушених прав позивача, є достатнім
засобом для згладжування моральних
страждань позивача, а тому його позов
в частині відшкодування моральної
шкоди задоволенню не підлягає.

Є безпідставними доводи позивача,
викладені в апеляційній скарзі, про те,
що судом першої інстанції не прийнято
до уваги, що незаконними діями
відповідача йому була заподіяна
моральна шкода, яка полягає в тому, що
ним було порушено його конституційне
право на працю, що призвело до
моральних страждань, оскільки він був
позбавлений можливості матеріально
забезпечувати сім'ю, втратив нормальні
життєві зв'язки. Все це вимагало
додаткових зусиль для організації
свого життя. Він змушений був
звертатися за захистом своїх прав в
прокуратуру району, в районну державну
адміністрацію, в територіальну
державну інспекцію з питань праці у
Рівненській області, в Міністерство
праці і соціальної політики, проте
належного захисту своїх трудових прав
не знайшов, що призвело до розчарувань
та душевних страждань.

На підтвердження зазначених обставин,
позивачем до апеляційної скарги надано
лист Рокитнівської районної державної
адміністрації від 03.12.2013 року,
прокуратури Рокитнівського району від
05.11.2013 року та Міністерства соціальної
політики України від 21.11.2013 року.

Проте, дані звернення та відповіді на
них не стосуються питання звільнення,
оскільки зазначена переписка мала
місце до дати винесення розпорядження
про звільнення.

З урахуванням викладеного, доводи
апеляційної скарги ОСОБА_3 не
спростовують висновків суду першої
інстанції щодо безпідставності
позовних вимог про відшкодування
моральної шкоди, не містять фактів
невірного застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
а тому колегія суддів не вбачає
підстав, визначених ст. 202 КАС України,
для скасування судового рішення у
названій частині.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Сновидовицької
сільської ради Рокитнівського району
Рівненської області та ОСОБА_3
залишити без задоволення, а постанову
Рокитнівського районного суду
Рівненської області від "25" березня 2014
р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.С. Котік

судді:
А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення
виготовлено "06" червня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_2

3- відповідачу/відповідачам:
Сновидовицька сільська рада
Рокитнівського району Рівненської
області
вул.Гагаріна,2,с.Сновидовичі,Рокитнівсь
кий район, Рівненська область,34200

4-представник позивача ОСОБА_7 АДРЕСА_1
- ,