Справа № 816/1954/14
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 червня 2014 року м. ПолтаваСправа
№816/1954/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Марченко О.Є.

та представника відповідача - Шевченко
М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом управління Пенсійного фонду
України в м. Кременчуці Полтавської
області до Крюківського відділу
державної виконавчої служби
Кременчуцького міського управління
юстиції про скасування постанови,
зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Управління Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області (далі
по тексту - позивач, Управління)
звернулось до суду з позовом до
Крюківського відділу державної
виконавчої служби Кременчуцького
міського управління юстиції (далі по
тексту - відповідач, Відділ) про
скасування постанови заступника
начальника Відділу Донця Я.В. від 21
листопада 2013 року про закінчення
виконавчого провадження №40650594,
зобов'язання поновити виконавче
провадження та витребувати виконавчий
лист від 23 жовтня 2012 року №2а-1670/5417/12 з
Полтавського окружного
адміністративного суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що спірною постановою
закінчено виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа №2а-1670/5417/12, виданого Полтавським
окружним адміністративним судом 23
жовтня 2012 року, з огляду на
наявність судового рішення про
припинення юридичної особи боржника.
Зазначав, що доводи державного
виконавця є хибними, адже у Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців відсутній
запис про припинення юридичної особи
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юридична компанія
"Юкон".

Відповідач позов не визнав. У наданих
до суду письмових запереченнях проти
позову посилався на правомірність та
обґрунтованість спірної постанови. При
цьому, звертав увагу суду на положення
частини першої статті 59 Господарського
кодексу України, статей 1832, 255, 256
Кодексу адміністративного судочинства
України та зазначав, що постановою
Полтавського окружного
адміністративного суду від 14 січня 2013
року у справі 2а-1670/7941/12 припинено
юридичну особу боржника - Товариства з
обмеженою відповідальністю "Юридична
компанія "Юкон". Крім того, наголошував
на пропуску позивачем строку звернення
до суду.

Позивач явку уповноваженого
представника в судове засідання не
забезпечив, надав клопотання про
розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечувала,
наполягала на відмові у задоволенні
позовних вимог Управління з мотивів,
викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтуються позовні вимоги,
оцінивши докази, що мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступні факти та відповідні до них
правовідносини.

Судом встановлено, що постановою
Полтавського окружного
адміністративного суду від 11 вересня
2012 року у справі №2а-1670/5417/12 задоволено
адміністративний позов Управління до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юридична компанія
"Юкон" (далі по тексту - ТОВ "ЮК "Юкон") про
стягнення недоїмки; стягнуто з ТОВ "ЮК
"Юкон" на користь Управління борг зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі 4088 грн
63 коп.

На виконання даного судового рішення
Полтавським окружним адміністративним
судом 23 жовтня 2012 року видано
виконавчий лист №2а-1670/5417/12, копію якого
долучено до матеріалів справи /а.с. 32/.

Постановою державного виконавця
Відділу від 11 листопада 2013 року
відкрито виконавче провадження №40650594
з виконання зазначеного виконавчого
листа /а.с. 54/.

Водночас, постановою від 21 листопада 2013
року виконавче провадження закінчено
на підставі пункту 3 частини першої
статті 49 Закону України "Про виконавче
провадження". У якості підстави для
винесення вказаного рішення державний
виконавець послався на припинення
юридичної особи боржника за судовим
рішенням - постановою Полтавського
окружного адміністративного суду від 14
січня 2013 року у справі №2а-1670/7491/12 /а.с.
34/.

Примірник згаданої постанови
позивачем одержано 20 грудня 2013 року
/а.с. 6/.

Позивач вживав заходів щодо оскарження
вказаної постанови Відділу шляхом
подання скарг на ім'я начальника
Відділу та начальника управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області. Однак, за результатами таких
заходів спірну постанову залишено без
змін.

Незгода із зазначеною вище постановою
відповідача слугувала підставою для
звернення Управління до суду з даним
позовом.

Так, згідно з частиною першою статті 6
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Матеріалами справи підтверджено, що
позивач, отримавши спірну постанову,
оскаржив її до Відділу та управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області.

Зокрема, Управлінням подано скаргу на
ім'я начальника Відділу від 25 грудня
2013 року вих. №20717/06-21 /а.с. 8-9/.

Відповідь на дану скаргу відповідачем
надано листом від 13 січня 2014 року вих.
№307, що Управлінням отриманий 26 лютого
2014 року /а.с. 10-11/.

У подальшому, позивач звертався зі
скаргами на постанову Відділу від 21
листопада 2013 року ВП №40650594 на ім'я
начальника Відділу та начальника
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області /а.с. 12-18/.

Лист-відповідь Головного управління
юстиції у Полтавській області від 25
квітня 2014 року вих. №01-10-3184/01/4828 позивач
одержав 06 травня 2014 року /а.с. 18/, а до
суду позов надіслано 16 травня 2014 року
/а.с. 22/.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про те, що позивачем дотримано строк
звернення до суду з позовом даної
категорії, встановлений статтею 181
Кодексу адміністративного судочинства
України.

А відтак, суд вважає поважними причини
пропуску позивачем строку звернення до
суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірному
рішенню суб'єкта владних повноважень,
суд виходить з критеріїв правомірності
такого рішення, що встановлені
частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у зв'язку з чим перевіряє чи
прийняте дане рішення: на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення;
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню, у разі невиконання в
добровільному порядку, визначені
Законом України "Про виконавче
провадження" від 21 квітня 1999 року
№606-XIV.

Згідно з частиною першою статті 11
зазначеного Закону державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини першої статті 49
Закону України "Про виконавче
провадження" передбачено, що виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
смерті або оголошення померлим
стягувача чи боржника, визнання
безвісно відсутнім боржника або
стягувача, ліквідації юридичної особи -
сторони виконавчого провадження, якщо
виконання їх обов'язків чи вимог у
виконавчому провадженні не допускає
правонаступництва.

Відповідно до частини першої статті 110
Цивільного кодексу України (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
відносин) юридична особа ліквідується:
за рішенням її учасників або органу
юридичної особи, уповноваженого на це
установчими документами, в тому числі у
зв'язку із закінченням строку, на який
було створено юридичну особу,
досягненням мети, для якої її створено,
а також в інших випадках, передбачених
установчими документами; за рішенням
суду про ліквідацію юридичної особи
через допущені при її створенні
порушення, які неможливо усунути, чи в
інших випадках, встановлених законом.

Як пояснила в судовому засіданні
представник відповідача, спірне
рішення про закінчення виконавчого
провадження державним виконавцем
прийнято з огляду на наявну інформацію
про припинення юридичної особи
боржника - ТОВ "ЮК "Юкон" на підставі
судового рішення - постанови
Полтавського окружного
адміністративного суду від 14 січня
2013 року у справі №2а-1670/7491/12.

Однак, суд звертає увагу на хибність
зазначених доводів, з огляду на
наступне.

Порядок припинення юридичної особи
визначено главою IV Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців".

Зокрема, статтею 33 вказаного Закону
визначено, що юридична особа
припиняється в результаті передання
всього свого майна, прав та обов'язків
іншим юридичним особам -
правонаступникам у результаті злиття,
приєднання, поділу, перетворення
(реорганізації) або в результаті
ліквідації за рішенням, прийнятим
засновниками (учасниками) юридичної
особи або уповноваженим ними органом,
за судовим рішенням або за рішенням
державного органу, прийнятим у
випадках, передбачених законом.

Юридична особа є такою, що припинилася,
з дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про державну реєстрацію
припинення юридичної особи.

Наведене є підставою для висновку про
те, що юридична особа припиняється з
моменту внесення до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців запису про державну
реєстрацію припинення юридичної особи.

Твердження відповідача про те, що
юридична особа вважається
ліквідованою (припиненою) з моменту
набрання законної сили судовим
рішенням про її припинення є хибними,
адже не відповідають положенням
чинного законодавства.

Водночас, суд зазначає, що в силу
положень частини третьої статті 33
Закону України "Про виконавче
провадження" державний реєстратор
повинен не пізніше наступного робочого
дня з дати надходження судового
рішення щодо припинення юридичної
особи, що не пов'язано з банкрутством
юридичної особи, внести до Єдиного
державного реєстру запис щодо цього
судового рішення та в той же день
повідомити органи статистики, доходів
і зборів, Пенсійного фонду України,
Національної комісії з цінних паперів
та фондового ринку та юридичну особу,
щодо якої було прийнято судове рішення,
про внесення до Єдиного державного
реєстру такого запису.

З наявної в матеріалах справи копії
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців від 18 листопада 2013 року
№17595610 судом встановлено, що державним
реєстратором до Єдиного державного
реєстру 29 січня 2013 року внесено
запис про наявність судового рішення
щодо припинення юридичної особи ТОВ "ЮК
"Юкон" /а.с. 38-42/.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтвердила, що спірне
рішення про закінчення виконавчого
провадження державним виконавцем
проведено саме на підставі інформації,
отриманої із зазначеного витягу.

З наявної на офіційному сайті
Державного підприємства
"Інформаційно-ресурсний центр"
(http://irc.gov.ua) інформації судом
встановлено, що станом на дату розгляду
справи запис про проведення державної
реєстрації припинення юридичної особи
ТОВ "ЮК "Юкон" державним реєстратором до
Єдиного державного реєстру не
вносився.

Тобто, ні на дату винесення
відповідачем оскарженої постанови, ані
на дату розгляду справи судом державну
реєстрації припинення юридичної особи
боржника у виконавчому провадженні
№40650594 не проведено.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про те, що оскаржену постанову
державним виконавцем винесено без
наявності на те законних підстав, у
зв'язку з помилковим розумінням норм
чинного законодавства.

В силу частини другої статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно із частиною першою статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У відповідності до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Однак, відповідачем таких доказів не
надано. Натомість, в ході судового
розгляду справи спростовано доводи
відповідача про наявність підстав для
закінчення виконавчого провадження
№40650594 на підставі пункту 3 частини
першої статті 49 Закону України "Про
виконавче провадження".

За таких обставин, суд вважає доведеним
належними та допустимими доказами той
факт, що при прийнятті оскарженої
постанови суб'єкт владних повноважень
діяв не на підставі, поза межами та не у
спосіб, визначені Конституцією і
законами України, чим порушено законні
інтереси позивача.

Зважаючи на гарантоване статтею 55
Конституції України та статтею 6
Кодексу адміністративного судочинства
України право позивача на судовий
захист законного інтересу, порушеного
неправомірними рішеннями суб'єкта
владних повноважень, суд розглянув
даний позов по суті та за наслідками
судового розгляду дійшов висновку про
наявність підстав для задоволення
позову Управління в частині скасування
оскарженої постанови.

При цьому, зважаючи на те, що спірна
постанова є правовим актом
індивідуальної дії, який згідно з
частиною другою статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі його неправомірності,
визнається судом протиправним і
скасовується, суд вважає за необхідне,
відповідно до частини другої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, вийти за межі позовних вимог,
визнати протиправною та скасувати
постанову Відділу від 21 листопада 2013
року ВП №40650594 "Про закінчення
виконавчого провадження".

З приводу позовних вимог про
зобов'язання відповідача поновити
виконавче провадження та витребувати
виконавчий лист від 23 жовтня 2012 року
№2а-1670/5417/12 з Полтавського окружного
адміністративного суду, суд звертає
увагу на наступне.

Згідно з частиною першою статті 51
Закону України "Про виконавче
провадження" у разі якщо постанова
державного виконавця про закінчення
виконавчого провадження або
повернення виконавчого документа
стягувачу визнана судом незаконною чи
скасована начальником відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби або якщо до
державного виконавця надійшло рішення
суду про скасування заходів до
забезпечення позову, а також у разі
повернення виконавчого документа з
іншого відділу державної виконавчої
служби, виконавче провадження підлягає
відновленню протягом трьох робочих
днів з дня надходження рішення суду,
виконавчого документа чи постанови
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби.

Про відновлення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову, копії якої не
пізніше наступного дня надсилаються до
суду, який визнав незаконною постанову
державного виконавця, сторонам, а також
органу (посадовій особі), який видав
виконавчий документ /частина третя
статті 51 Закону України "Про виконавче
провадження"/.

У разі відновлення виконавчого
провадження стягувач, суд або орган
(посадова особа), якому повернуто
виконавчий документ, зобов'язаний у
тримісячний строк з дня надходження
відповідної постанови пред'явити його
до виконання /частина четверта статті 51
Закону України "Про виконавче
провадження"/.

Таким чином, Законом України "Про
виконавче провадження" передбачено
обов'язок державного виконавця щодо
поновлення виконавчого провадження та
витребування виконавчого документа.

Оскільки на дату розгляду даної справи
у суду відсутні підстави вважати, що
державний виконавець буде ухилятись
від виконання передбаченнях законом
обов'язків, а судовим рішенням не
можуть вирішуватись відносини на
майбутнє, суд вважає за необхідне
відмовити Управлінню в задоволенні
позову в даній частині.

Відтак, позов належить задовольнити
частково.

З огляду на ненадання сторонами
доказів понесених судових витрат,
питання щодо їх розподілу суд не
вирішує.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 128, 158-163,
181 Кодексу адміністративного
судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області до
Крюківського відділу державної
виконавчої служби Кременчуцького
міського управління юстиції про
скасування постанови, зобов'язання
вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Крюківського відділу
державної виконавчої служби
Кременчуцького міського управління
юстиції від 21 листопада 2013 року ВП
№40650594 "Про закінчення виконавчого
провадження".

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання її
копії з одночасним надісланням копії
апеляційної скарги до суду апеляційної
інстанції.

Повний текст постанови складено 06
червня 2014 року.

Суддя
О.О. Кукоба