Справа № 805/6054/14
Суддя: Козаченко А.В.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2014 р.
Справа №805/6054/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 13 год. 20
хв.

Донецький окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого - судді
Козаченка А.В.

при секретарі
Широбокові І.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача не
з*явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_2 до Відділу Державної
Виконавчої служби Селидівського
міського управління юстиції про
визнання рішення неправомірним,
зобов*язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И
В:

ОСОБА_2 звернулася до Донецького
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Відділу Державної
Виконавчої служби Селидівського
міського управління юстиції про
визнання рішення неправомірним,
зобов*язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 25.12.2013р. заступником
начальника відділу ДВС Селидівського
міського управління юстиції була
винесена постанова про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, якою у тому числі було
накладено арешт на 1/2 частину будинку,
розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, що належить боржнику ОСОБА_3,
який є чоловіком позивача. Натомість
позивач вказує, що зі своїм чоловіком
вже тривалий час не проживає та
будинок, на який накладено арешт, є її
приватною власністю одноособово,
рішення суду, яке набрало чинності, про
виділ або визначення за ОСОБА_3 1/2 або
іншого розміру частки у праві
власності на вищезазначений
будинок-відсутнє.

Посилаючись на ст. 379 ЦПК України,
позивач вважає вищевказану постанову
про арешт майна боржника та заборони
його відчуження від 25.12.2013р. незаконною,
просить (з урахуванням змінених
позовних вимог) визнати протиправною
постанову Відділу державної
виконавчої служби Селидівського
міського управління юстиції про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 25 грудня 2013р. в
частині накладення арешту на 1/2 частину
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1; зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Селидівського
міського управління юстиції скасувати
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 25 грудня 2013р. в частині накладання
арешту на 1/2 частину будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1;
зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Селидівського
міського управління юстиції надіслати
до реєстраційної служби Селидівського
міського управління юстиції рішення та
заяву про проведення державної
реєстрації припинення обтяжень
речових прав на 1/2 частину будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив задовольнити позов у повному
обсязі.

Представник відповідача до судового
засідання не зявився, про розгляд
справи був повідомлений належним
чином.

Заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши матеріали
справи, вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та якими доказами вони
підтверджуються, чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження,
яку правову норму належить застосувати
до цих правовідносин, суд вважає, що
позов підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідач - відділ державної
виконавчої служби Селидівського
міського управління юстиції є
юридичною особою публічного права,
суб'єктом владних повноважень, який у
даних правовідносинах реалізує
повноваження надані йому Законом
України "Про державну виконавчу службу"
та Законом України "Про виконавче
провадження".

16.07.1983р. між ОСОБА_3 та позивачем (дівоче
прізвище ОСОБА_2) було укладено шлюб,
про що свідчить копія відповідного
свідоцтва.

20.09.1999р. між продавцем та позивачем було
укладено договір купівлі-продажу,
відповідно до якого позивач придбав
один жилий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, вказаний
договор було зареєстровано в БТІ м.
Селидове, про що свідчить відповідний
напис на договорі.

Постановою відповідача від 25.12.2013р.
встановлено, що боржник (ОСОБА_3) на
праві суміної власності має 1/2 частину
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 та постановлено накласти арешт
на 1/2 частину будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, що належить боржнику
ОСОБА_3.

Вказане обтяження було зареєстроване в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію прав та
їх обтяжень, про що свідчить
відповідний витяг від 25.12.2013р.

Відповідно довідки Селидівського БТІ
від 03.02.2014р. №67 (а.с. 10), спірний будинок
числиться за ОСОБА_2.

Згідно витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності від 30.05.2014р.,
спірний будинок належить позивачу,
розмір частки 1.

Також представником позивача у
судовому засіданні була надана ухвала
Селидівського міського суду Донецької
області від 11.04.2014р. по справі № 6/242/58/14,
якою визначено, що ОСОБА_3, як одному з
подружжя, належить на праві власності
1/2 частина будинку, що розташовано за
адресою: АДРЕСА_1, при цьому ухвалою
Апеляційного суду Донецької області
від 22.05.2014р. № 242/1136/14-ц
скасовано вищевказану ухвалу
Селидівського міського суду Донецької
області від 11.04.2014р. та справу
направлено на новий розгляд.

Відповідно до ч. 5 ст. 71 КАС України, суд
може збирати докази з власної
ініціативи.

На підставі вищезазначеної статті,
судом було роздруковано з Єдиного
державного реєстру судових
рішень ухвалу Селидівського міського
суду від 11.04.2014р. № 242/1136/14-ц та
ухвалу Апеляційного суду Донецької
області (повний текст) від 22.05.2014р. №
242/1136/14-ц та встановлено, що
роздруковані ухвали містять
аналогічні правові висновки у
порівнянні з ухвалами, наданими
представником позивача.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до пп. 1,2 ч. 2 ст. 17 Закону
України «Про виконавче провадження»,
підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи: виконавчі листи, що
видаються судами тощо; ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних
справах, кримінальних провадженнях та
справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом.

Згідно ч. 1, 6 ст. 52. Закону України «Про
виконавче провадження», звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації. Стягнення на майно
боржника звертається в розмірі і
обсязі, необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження. У разі якщо
боржник володіє майном спільно з
іншими особами, стягнення звертається
на його частку, що визначається судом
за поданням державного виконавця.

Отже, беручи до уваги вищезазначене,
суд зазначає, що сторонами у судовому
засіданні не було надано рішення суду,
яке набрало чинності, про виділення
частки майна ОСОБА_3 з майна, що
є спільною власністю подружжя. Таким
чином суд вважає постанову відповідача
від 25.12.2013р. про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, такою, що винесена
передчасно, без належного правового
підґрунтя, у зв*язку з чим вона підлягає
скасуванню.

Також суд звертає увагу, що постанова
відповідача про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
відчуження була винесена 25.12.2013р., а
ухвала суду, яка визначала частку майна
боржника у спільному майні подружжя та
була скасована в подальшому, 11.04.2014р.

Відповідно до пп. 1, 2 п. 2 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 червня 2011 р. № 703, Державну
реєстрацію прав шляхом внесення
записів до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно (далі - Державний
реєстр прав) проводять орган державної
реєстрації прав та нотаріус як
спеціальний суб'єкт, на якого
покладаються функції державного
реєстратора прав на нерухоме майно
(далі - нотаріус).

Орган державної реєстрації прав
проводить разом з іншим державну
реєстрацію обтяжень речових прав на
нерухоме майно незалежно від місця
розташування такого майна.

Так як постанова відповідача від
25.12.2013р. на час розгляду справи
зареєстрована в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію прав та їх обтяжень, про що
свідчить відповідний витяг від 25.12.2013р.,
суд вважає необхідним зобов*язати
Відділ державної виконавчої служби
Селидівського міського управління
юстиції надіслати до реєстраційної
служби Селидівського міського
управління юстиції рішення та заяву
про проведення державної реєстрації
припинення обтяжень речових прав на 1/2
частину будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Згідно з ч. 2 ст. 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо
він заперечує проти адміністративного
позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з пп. 1, 2 ч.3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою
повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 КАС
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України у
разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення, зобов'язання відповідача
вчинити певні дії.

З огляду на вищевикладене, суд вважає,
що відповідачем у судовому засіданні
не доведена правомірність своїх дій
стосовно винесення спірної постанови,
у зв'язку з чим позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, на користь позивача підлягає
стягненню з Державного бюджету України
сплачений ним судовий збір у розмірі
73,08 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 11, 17, 69-72, 86, 87, 94, 158-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Відділу Державної Виконавчої служби
Селидівського міського управління
юстиції про визнання рішення
неправомірним, зобов'язання вчинити
певні дії- задовольнити.

Визнати протиправною постанову
Відділу державної виконавчої служби
Селидівського міського управління
юстиції про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 25 грудня 2013р. в частині накладення
арешту на 1/2 частину будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Селидівського
міського управління юстиції скасувати
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 25 грудня 2013р. в частині накладання
арешту на 1/2 частину будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Селидівського
міського управління юстиції надіслати
до реєстраційної служби Селидівського
міського управління юстиції рішення та
заяву про проведення державної
реєстрації припинення обтяжень
речових прав на 1/2 частину будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 73,
08грн., сплачені у якості судового збору.

Вступна та резолютивна частина
постанови складена у нарадчій кімнаті
та проголошена у судовому засіданні
04.06.2014р.

Постанова в повному обсязі виготовлена
10.06.2014р.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Постанова в адміністративній справі
може бути оскаржена в апеляційному
порядку шляхом подання через Донецький
окружний адміністративний суд
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції. Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Козаченко А.В.