Справа № 186/253/14-а
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2014 рокусправа № 186/253/14-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чепурнова Д.В.

суддів: Поплавського
В.Ю. Сафронової С.В.

розглянувши у письмовому провадженні в
м. Дніпропетровську апеляційні скарги
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Першотравенської міської
ради Дніпропетровської області та
ОСОБА_1

на постанову Першотравенського
міського суду Дніпропетровської
області від 03 березня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до Управління праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Першотравенської
міської ради Дніпропетровської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії , -

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2014 року позивач звернулася до
суду з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Першотравенської
міської ради Дніпропетровської
області, в якому просить визнати
неправомірними дії відповідача та
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок та виплату недоотриманої
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до ст. 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» у
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років за 2011-2014 роки.

Постановою Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 03
березня 2014 року позов задоволено:
визнано протиправними дії Управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Першотравенської
міської ради Дніпропетровської
області та зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_1 заборгованість зі сплати
державної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з 10 серпня 2013 року,
відповідно до ст. 15 Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми", з
урахуванням різниці, яка була сплачена
у цей період.

Рішення суду першої інстанції
обґрунтоване тим, що згідно із ст. 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» встановлено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років, а відповідно до
ст. 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою у задоволенні позову
відмовити.

Позивач також оскаржив рішення суду
першої інстанції, шляхом надіслання на
неї апеляційної скарги, в якій просить
скасувати постанову Першотравенского
міського суду Дніпропетровьскої
області від 03 березня 2014 року та
прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги в межах,
викладених в позовній заяві.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції зробив висновок, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать
про те, що ОСОБА_1, згідно свідоцтва про
народження є матір'ю ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим
знаходиться на обліку в Управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Першотравенської
міської ради Дніпропетровської
області та отримує виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, як особа, що
застрахована у системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, у розмірі 130
грн. на місяць (а.с.25)

Статтею 46 Конституції громадянам
гарантовано право на соціальний
захист, що включає, зокрема, право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ
і організацій, а також бюджетних та
інших джерел соціального забезпечення;
створенням мережі державних,
комунальних, приватних закладів для
догляду за непрацездатними. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Як слідує із правових норм, що
регулюють спірні правовідносини, до 1
січня 2008 року, тобто, до набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (далі -
Закон № 107-VI) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися як
Законом України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" № 2811-XII від 21 листопада
1992 (далі - Закон № 2811-ХІІ), дія якого
поширювалася на осіб, не застрахованих
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування, до
яких відноситься позивач, (стаття 13) так
і Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням" (далі - Закон № 2240-III), який
поширював свою дію на застрахованих у
зазначеній системі осіб. Розмір
допомоги також визначався цими
Законами (статтями 15 та 43 відповідно).

Зокрема, статтею 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» було
передбачено, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Однак, пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону №
107-VI були внесені відповідні зміни до
Закону № 2811-ХІІ, а саме: дію статті 13
Закону № 2811-ХІІ з 01 січня 2008 року
поширено і на застрахованих осіб, а ст.
15 Закону № 2811-ХІІ викладено в наступній
редакції: допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень.

Проте, пунктом 2 розділу ІІІ Закону №
107-VI було передбачено, що розділ II цього
Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з 01.01.2009 року, діють
положення ст.13 Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми", якою
передбачено, що право на допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за цим Законом має не
застрахована в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування особа (один з
батьків дитини, усиновитель, опікун,
баба, дід або інший родич), яка фактично
здійснює догляд за дитиною та
положення ст.15 цього Закону, відповідно
до якої допомога по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Законом України «Про державний бюджет
України на 2013 рік» та Законом України
«Про державний бюджет України на 2014
рік» не встановлювалось ні на 2013 рік, ні
на 2014 рік іншого, ніж визначено Законом
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» розміру допомоги.

З урахуванням вищезазначеного, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що допомога по догляду за дитиною до
досягнення трирічного віку повинна
здійснюватися у розмірі, передбаченому
статтею 15 Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми", так як ОСОБА_1
є не застрахованою особою.

Таким чином, враховуючи наведене, суд
апеляційної інстанції зробив висновок,
що відповідач при нарахуванні та
виплаті позивачу допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі, меншому, ніж
визначено статтею ст.15 Закону України
"Про державну допомогу сім'ям з дітьми"
діяв неправомірно.

Щодо посилання позивача в доводах
апеляційної скарги на застосування
судом першої інстанції підзаконних
актів як таких, що мають вищу юридичну
силу, суд апеляційної інстанції вважає
за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
встановлено, що порядок призначення
допомоги за цим Законом,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

При цьому, судом першої інстанції вірно
зазначено, що Кабінету Міністрів
України не делеговані функції щодо
встановлення розміру допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Враховуючи обставини, які були
встановлені судом під час розгляду
даної адміністративної справи та
приймаючи до уваги наведені норми
чинного законодавства, яке регулює
спірні правовідносини, що виникли між
сторонами у даній справі, суд
апеляційної інстанції вважає, що судом
першої інстанції під час розгляду
даної справи було повно встановлено
фактичні обставини справи, вірно
застосовано норми чинного
матеріального права, яке регулює
спірні правовідносини та
процесуального права, а тому в
задоволенні апеляційної скарги
необхідно відмовити, а постанову суду
першої інстанції у даній
адміністративній справі - залишити без
змін.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 198,
статтями 200, 205, 206 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Першотравенської
міської ради Дніпропетровської
області та ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 03
березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Д.В. Чепурнов

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
С.В. Сафронова