Справа № 806/478/14
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гурін
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"05" червня 2014 р.
Справа № 806/478/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Котік Т.С.

суддів:
Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

при секретарі
Зеліковій О.В. ,

за участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"24" березня 2014 р. у справі за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправними
та скасування податкових повідомлень -
рішень, рішення про застосування
штрафних санкцій ,

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду та просив визнати протиправними
та скасувати податкові
повідомлення-рішення, винесені
Малинською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 24 січня 2014 року №,
яким визначено грошове зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб на
загальну суму 39447 грн. 60 коп., в тому
числі 31150 грн. 08 коп. та штрафні
(фінансові) санкції в сумі 8297 грн. 52 коп.,
№, яким донараховано 31674 грн. 44
коп. єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, №, яким
визначено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 25161 грн. 25 коп., в тому числі
основний платіж 20129 грн. 00 коп. та
штрафні (фінансові) санкції в сумі 5032
грн.

Окрім зазначеного, у зв»язку із
збільшенням позовних вимог, позивач
просив визнати незаконною та скасувати
вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11
січня 2014 року №Ф-1, якою визначено суму
боргу зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (том 2 а.с.13).

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2014 року позовні вимоги задоволено
частково.

Визнано протиправними та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 24 січня 2014 року № в
частині визначення грошового
зобов'язання за основним платежем у
розмірі 28334 грн. 41 коп. та за штрафними
(фінансовими) санкціями у розмірі 7083
грн. 60 коп., податкове
повідомлення-рішення від 24 січня 2014
року № та рішення від 24 січня 2014
року № про застосування штрафних
санкцій.

Визнано незаконною та скасовано вимогу
Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 11 січня 2014 року №Ф-1 про
сплату боргу (недоїмки).

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь позивача 704 грн. 53 коп. на
відшкодування витрат зі сплати
судового збору.

В апеляційній скарзі Малинська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати судове рішення в частині
задоволення позовних вимог та прийняти
нове - про відмову у задоволенні позову
в повному обсязі. Зокрема, апелянт
посилається на те, що висновки суду
першої інстанції не узгоджуються з
обставинами, встановленими під час
перевірки та нормами податкового
законодавства.

Постанова суду в частині відмови у
задоволенні позовних про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 24
січня 2014 року № щодо збільшення
загального оподатковуваного доходу у
розмірі 16563 грн. 00 коп. не оскаржується,
а тому не є предметом розгляду в суді
апеляційної інстанції відповідно до
приписів ч.1 ст.195 КАС України.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи убачається, що за
результатами документальної планової
виїзної перевірки ФОП ОСОБА_3 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 1 січня 2011 року до 31
грудня 2012 року, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
період з 1 січня 2011 року до 31 грудня 2012
року, виконання вимог валютного та
іншого законодавства, за період з 1
січня 2011 року до 31 грудня 2012 року
складено акт перевірки від 11 січня 2014
року №3/17-222/НОМЕР_1 (том 3 а.с.19-51), у якому
зафіксовано порушення податкового
законодавства, а саме:

1) пункту 138.1, пункту 138.4, пунктів 138.6 - 138.9,
підпунктів 138.10.2 - 138.10.4, пункту 138.10
пункту 138.11 статті 138, підпункту 139.1.5
пункту 139.1 статті 139, пункту 177.2 та
пункту 177.4 статті 177 Податкового
кодексу України, у результаті чого
занижено загальний оподатковуваний
дохід, який враховується при
обчисленні чистого оподатковуваного
доходу на суму 16563 грн. 00 коп., в тому
числі за 2011 рік на суму 16416 грн. 30 коп. за
2012 року - на суму 146 грн. 70 коп. та
завищено витрати безпосередньо
пов'язані з одержанням доходу на суму
173232 грн. 20 коп., в тому числі: за 2011 рік на
суму 85556 грн. 10 коп., за 2012 рік на суму 87676
грн. 10 коп. в результаті чого занижено
чистий оподатковуваний дохід, всього
на суму 189795 грн. 20 коп. в результаті чого
донарахованого податку на доходи
фізичних осіб, що підлягає сплаті в
бюджет на суму 31150 грн. 08 коп. ;

2) пункту 1 частини 2 статті 6, пункту 2
частини 1 статті 7 та частини 2 статті 9
Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (далі - Закон
України №2464-VI) у результаті чого
занижено суму єдиного внеску, яка
підлягає сплаті в бюджет на 31674 грн. 44
коп.;

3) пункту 176.2 статті 176 Податкового
кодексу України та "Порядку заповнення
та подання податковими агентами
податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку , і сум утриманого з
них податку", затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України за №1020 від 24 грудня 2010 року,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 13 січня 2011 року №46/18784,
достовірності, повноти відображення в
ньому відповідних відомостей
встановлено порушення, а саме:
проводились виплати доходів на користь
платників податків - фізичних осіб, які
не були відображені в податкових
розрахунках сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку
(форма №1ДФ) всього на суму 82641 грн. 00
коп., в тому числі за 2 квартал 2011 року -
10925 грн. 00 коп., за 4 квартал 2011 року - 175
грн. 00 коп., за 3 квартал 2012 року - 120 грн. 00
коп., за 4 квартал 2012 року - 71301 грн. 00 коп.

Також, в акті встановлено порушення
пункту 198.1, пункту 198.3 та підпункту "г"
пункту 198.5 статті 198 Податкового
кодексу України, у результаті чого ФОП
ОСОБА_3 занижено податок на додану
вартість, що підлягає сплаті в бюджет
на суму 20129 грн. 00 коп.

На підставі акту документальної
планової виїзної перевірки від 11 січня
2014 року №3/17-222/НОМЕР_1:

за порушення пункту 198.1, пункту 198.3,
підпункту "г" пункту 198.5 статті 198
Податкового кодексу України
Малинською ОДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення форми "Р" від 24
січня 2014 року №, яким визначено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 25161
грн. 25 коп., в тому числі основний платіж
20129 грн. 00 коп. та штрафні (фінансові)
санкції в сумі 5032 грн. 25 коп. (том 1, а.с.
18);

за порушення пункту 138.1, пункту 138.4,
пунктів 138.6 - 138.9, підпунктів 138.10.2 - 138.10.4,
пункту 138.10 пункту 138.11 статті 138,
підпункту 139.1.5 пункту 139.1 статті 139,
пункту 177.2 та пункту 177.4 статті 177,
пункту 176.2 статті 176 Податкового
кодексу України Малинською ОДПІ
прийнято податкове
повідомлення-рішення форми "Р" від 24
січня 2014 року №, яким визначено
грошове зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на загальну суму
39447 грн. 60 коп., в тому числі 31150 грн. 08
коп. та штрафні (фінансові) санкції в
сумі 8297 грн. 52 коп. (том 1, а.с. 17);

за порушення пункту 1 частини 2 статті 6,
пункту 2 частини 1 статті 7 та частини 2
статті 9 Закону України №2464-VI
Малинською ОДПІ прийнято рішення від 24
січня 2014 року №, яким
донараховано 31674 грн. 44 коп. єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (том 1 а.с.16).

Окрім того, на підставі рішення від 24
січня 2014 року № про донарахування
єдиного внеску, позивачу була
виставлена та направлена вимога від 11
січня 2014 року №Ф-1 про сплату недоїмки
на загальну суму 31674 грн. 44 коп. (том 1,
а.с. 59).

Перевіряючи правомірність прийняття
податкового повідомлення-рішення
форми "Р" від 24 січня 2014 року №,
яким визначено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 25161 грн. 25 коп., в тому числі
основний платіж 20129 грн. 00 коп. та
штрафні (фінансові) санкції в сумі 5032
грн. 25 коп. за порушення пункту 198.1,
пункту 198.3, підпункту "г" пункту 198.5
статті 198 Податкового кодексу України,
суд першої інстанції прийшов до
висновку про безпідставне
донарахування ФОП ОСОБА_3 податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість на зазначену суму.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
підставою для прийняття спірного
рішення стало те, що при перевірці
повноти визначення податкового
кредиту за період з 1 січня 2011 року до 31
грудня 2012 року на підставі первинних
документів, податковим органом
встановлено завищення задекларованих
показників у рядку 10.1 декларації
"Придбання (виготовлення, будівництво,
спорудження, створення) з податком на
додану вартість на митній території
України товарів/послуг та необоротних
активів з метою їх використання
виключно у межах господарської
діяльності платника податку для
здійснення, які підлягають
оподаткуванню за основною ставкою та
нульовою ставкою" на суму 20129 грн. 00 коп.
На думку податкового органу, ФОП ОСОБА_3
включено до складу податкового кредиту
суму податку на додану вартість за
операціями, що не є господарською
діяльністю платника податків у сумі 20129
грн. 00 коп. (том 3 а.с.45-46).

Проте, вказані висновки не
узгоджуються з нормами податкового
законодавства.

Згідно з підпунктом "а" пункту 198.1
статті 198 Податкового кодексу України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Абзацами 1-3 пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно з абзацом 1 пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
способів, передбачених даною статтею.

Як встановлено судом першої інстанції,
на підтвердження правомірності
формування ФОП ОСОБА_3 податкового
кредиту як відповідачу, а так само і
суду першої інстанції були надані
первинні документи, що стали підставою
для формування податкового кредиту, а
саме: податкові накладні (том 2 а.с.114-117,
119-122, 124-125, 127, 129, 131зв., 132зв., 134, 137-140, 142-145,
146зв., 148-152, 153зв., 155, 157, 159, 161-165, 167-170, 171зв.,
173-175, 177зв., 178зв., 180, 182зв., 183зв., 185-188, 190зв.,
192-207, 209-210, 211зв., 213зв., 215-216,217зв. - 219зв. -
222зв., 224- 228зв., 230, 231зв. - 233, 234зв. - 237зв.,
239-241зв., 243, 245-246зв., 248 - 250зв.; том 3 а.с.71,
72зв., 73зв., 75зв., 76, 78зв., 80, 82, 85зв., 87).

Зазначені податкові накладні
відповідають вимогам частини 2 статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України.

Зі змісту даних податкових накладних,
ФОП ОСОБА_3 були придбані
паливно-мастильні матеріали (в
основному дизтопливо), а також
акумулятори, автошини, стартери, інші
запасні частини, деякі металеві вироби
(квадрати), та електроди.

Всі зазначені товари
використовувалися ФОП ОСОБА_3 в
господарській діяльності, оскільки
паливно-мастильні матеріали необхідні
для здійснення основного виду
господарської діяльності ( вантажний
автомобільний транспорт) перевезення
вантажів, акумулятори, автошини, інші
запасні частини використовуються при
довгостроковій експлуатації
автомобілів, пов'язаній також з
наданням послуг з перевезення
вантажів. Металеві вироби, електроди
використовувалися ФОП ОСОБА_3 в
господарській діяльності, оскільки
іншим (не основним видом діяльності)
підприємця є виробництво будівельних
металевих конструкцій і частин
конструкцій.

Отже, є правильними висновки суду
першої інстанції, що придбані
позивачем товари використовувалися в
операціях, що є господарською
діяльністю платника податку, а тому
доводи податкового органу щодо
порушення ФОП ОСОБА_3, при формуванні
податкового кредиту, підпункту "г"
пункту 198.5 статті 198 Податкового
кодексу України, є безпідставними.

Перевіряючи правомірність винесення
податкового повідомлення-рішення від 24
січня 2014 року № про визначення
грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб в сумі 39447 грн. 60
коп. судом першої інстанції
встановлено, що підставою для
винесення даного рішення стало те, що
позивачем занижено суми податку на
доходи фізичних осіб у розмірі 31150 грн.
08 коп., у тому числі: за рахунок
збільшення загального
оподатковуваного доходу у розмірі 16563
грн. 00 коп.: за 2011 рік на 16416 грн. 00 коп. за
2012 рік на 146 грн. 70 коп. на підставі чого
перевіркою встановлено не включення до
його складу в повному обсязі сум
коштів, що надійшли на розрахунковий
рахунок за виконані роботи; зменшено
витрати безпосередньо пов'язані з
отриманням доходу на суму 173232 грн. 20
коп. шляхом виключення з їх складу
витрат на паливно-мастильні матеріали
та витрати, пов'язані з використанням
транспортного засобу, а саме: вартість
отриманих послуг по ремонту вантажного
автомобіля на суму 42383 грн. 50 коп. та
вартість придбаних запасних частин,
шин на суму 83091 грн. 00 коп. Такі висновки
податковим органом здійснено у зв»язку
з тим, що фізична особа-підприємець,
яка знаходиться на загальній системі
оподаткування не має права включати до
валових витрат витрати, які понесені
ним під час перебування у відрядженні
та не має права включати до складу
валових витрат витрати, що пов'язані з
використанням транспортного засобу
(вартість запасних частин, шин,
технічного обслуговування
транспортного засобу), оскільки такі
витрати не вважаються витратами
операційної діяльності.

Суд першої інстанції погодився з
податковим органом в частині
правомірності донарахування грошового
зобов'язання за заниження ФОП ОСОБА_3
загального оподаткованого доходу на
суму 16563 грн. 00 коп. та у задоволенні
позовних вимог у цій частині відмовив.

Що стосується іншої частини порушень,
які стали підставою для задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що зменшення
податковим органом витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходу на суму 173232 грн. 20 коп. є
безпідставними.

Так, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
доводи посадових осіб Малинської ОДПІ
щодо зайвого включення ФОП ОСОБА_3 до
складу витрат витрати, а саме: витрати
на паливно-мастильні матеріали
(придбання бензину); витрати, які
пов'язані із використанням
транспортного засобу (ремонт
вантажного автомобіля, вартість
придбаних запасних частин, придбаних
шин) не узгоджуються з приписами
податкового законодавства та
суперечать матеріалам справи.

Як встановлено судом першої інстанції,
в ході проведеної перевірки
відображених у податковій декларації
про майновий стан і доходи за 2011-2012 роки
сум валових витрат виявлено позивачем
задекларованих витрат в сумі 5510689 грн. 00
коп. У ході проведеної перевірки
відображених у податковій декларації
про майновий стан і доходи за 2011-2012 роки
сум валових витрат виявлено завищення
валових витрат на загальну суму 173232
грн. 20 коп., а саме: витрати, які понесені
ФОП ОСОБА_3 під час перебування у
відрядженні, вартість придбаного у ТОВ
"Квінта" бензину за 2011 році в кількості
5823,98 літрів на суму 47757 грн. 00 коп. (без
податку на додану вартість), витрати на
здійснення ремонту основних засобів, а
саме вартість наданих послуг по
ремонту вантажного автомобіля "Рено" на
суму 42383 грн. 50 коп. (без податку на
додану вартість). У тому числі: в 2011 році
ТОВ "Рено Тракс Україна" на суму 807 грн. 40
коп. (без податку на додану вартість), в
2012 році ПП ВКФ "Мотор" на суму 5826 грн. 10
коп. (без податку на додану вартість) та
ФОП ОСОБА_5 на суму 35750 грн. 00 коп. (без
податку на додану вартість); витрати,
які пов'язані з використанням
транспортного засобу, а саме: вартість
придбання запасних частин, придбання
шин на суму 83091 грн. 70 коп. (без податку
на додану вартість), в тому числі: в 2011
році ТОВ "Новий ресурс" (автошини) на
суму 28791 грн. 67 коп. (без податку на
додану вартість) та ТОВ "Фара-1"
(запчастини) на суму 8200 грн. 00 коп. (без
податку на додану вартість), в 2012 році
ТОВ "Новий ресурс" (автошини) на суму 10700
грн. 03 коп. (без податку на додану
вартість) та ФОП ОСОБА_6 на суму 35400 грн.
00 коп. (без податку на додану вартість).

За період з 1 січня 2011 року до 31 грудня
2012 року, позивач здійснював наступні
види діяльності: вантажний
автомобільний транспорт (основний вид
діяльності) та виробництво будівельних
металевих конструкцій і частин
конструкцій ( том 3 а.с.21).

В акті перевірки наведено перелік
транспортних засобів, що
використовувався ФОП ОСОБА_3 для
здійснення господарської діяльності
(транспортних перевезень вантажів) у
періоді, що перевірявся (Том №3 а.с.21-23).

Як встановлено судом першої інстанції,
на підтвердження понесених ФОП ОСОБА_3
витрат, позивачем як під час перевірки
так і під час розгляду справи було
надано наступні документи: копії
посвідчень про відрядження та копії
подорожніх листів (том 1 а.с.64-186);
стосовно витрат на придбання
паливно-мастильних матеріалів: копії
реєстрів шляхових листів (том 1 а.с.187-250,
том 2 а.с.1-113), копії податкових
накладних, копії актів
приймання-передачі паливно-мастильних
матеріалів та копії видаткових
накладних (том 2 а.с.114-128, 130зв., 133-152, 154, 155,
159-170, 172-175, 181зв., 183зв., 184-189, 191-210, 214-250),
копії рахунків-фактур (том 2 а.с.133, 154,
том 3 а.с.3-4), копія договору №58 від 10
січня 2012 року (том 3 а.с.83); стосовно
витрат по ремонту вантажного
автомобіля "Рено": копії рахунків та
копії актів виконаних робіт (том 2
а.с.176-177, 211, том 3 а.с.84зв.), копії
податкових накладних (том 2 а.с.177за.,
211зв., том а.с.85), копії
нарядів-замовлень (том 2 а.с.134зв., 183),
копія акту здачі-приймання наданих
послуг (том а.с.1, 88-89), копії квитанцій
(том 3 а.с.1зв., 89зв.); стосовно витрат, які
пов'язані з використанням
транспортного засобу, а саме: вартість
придбання запасних частин та придбання
шин: копії видаткових накладних (том 2
а.с.126зв., 130, 153, 156, 171, 180, 189, 212, том а.с.71-74,
76зв., 79, 81, 86), копії податкових накладних
(том 2 а.с.127, 129, 153зв., 157, 171зв., 182зв., 190зв.,
213зв. , том 3 а.с.71 зв., 72 зв., 7 зв., 75 зв., 76, 78
зв., 80, 82, 87), копії рахунків-фактур (том 2
а.с. 129 зв., 152 зв., 155 зв., 170 зв., 179, 189, 212, том
3 а.с.71, 73, 74 зв., 76 зв., 79 зв., 81 зв., 86 зв.),
копії актів здачі-прийняття робіт (том 2
а.с.156 зв., 180 зв., 182, 190, 213, том 3 а.с. 2 зв., 77,
80 зв., 82 зв., 87 зв.), копії накладних том 3
а.с.2, 75, 90, 90 зв.).

Окрім того, судо першої інстанції
досліджено реєстри витрат з 1 січня 2011
року до 31 грудня 2011 року (том 3 а.с.61-64),
реєстри витрат пального на легковий
автомобіль згідно подорожніх листів
2011-2012 роки (том 3 а.с.65-70).

Враховуючи вищезазначене, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку, що позивачем відповідно до
вимог п.138.1, пунктів "б", "в" підпункту
138.10.2 пункту 138.10 статті 138, п. 177.4. статті
177 Податкового кодексу України
включено до складу витрат витрати, які
понесені ним під час перебування у
відрядженні, а саме: придбання
паливно-мастильних матеріалів;
витрати, які пов'язані з використанням
транспортного засобу під час
перебування у відрядженні, а саме:
вартість наданих послуг по ремонту
вантажного автомобіля та витрати, які
пов'язані з використання транспортного
засобу, а саме: вартість придбання
запасних частин та шин.

Також, є правильними висновки суду
першої інстанції щодо протиправності
податкового повідомлення-рішення від 24
січня 2014 року № про донарахування
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
31674 грн. 44 коп. та вимоги від 11 січня 2014
року №Ф-1 про сплату боргу (недоїмки) в
сумі 31674 грн. 44 коп.

Підставою для прийняття оспорюваних
рішень стали висновки податкового
органу про те, ФОП ОСОБА_3 в порушення
пункту 138.1, пункту 138.4, пунктів 138.6-138.9,
підпунктів 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пункту
138.11 статті 138, підпункту 139.1.5 пункту 139.1
статті 139, пункту 177.2 пункту 177.4 статті 177
Податкового кодексу України занижено
чистий оподатковуваний дохід на
загальну суму 189795 грн. 20 коп. та
відповідно податок на доходи фізичних
осіб, що підлягає сплаті в бюджет в сумі
31150 грн. 08 коп. Перевіркою правильності
нарахування єдиного внеску з сум
доходу, на який нараховується єдиний
внесок у розмірі 34,7% встановлено
порушення, а саме: в результаті
заниження суми чистого
оподатковуваного доходу занижено суму
єдиного внеску, який підлягає сплаті до
бюджету у сумі 31674 грн. 44 коп. чим
порушено частину 2 статті 9 Закону
України №2464-VI (том 3 а.с.40-41).

11 січня 2014 року Малинською ОДПІ
виставлено ФОП ОСОБА_3 вимогу №Ф-1, у
якій визначено суму боргу зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
розмірі 31674 грн. 44 коп. (том 1 а.с.59).

Суд першої інстанції обґрунтовано не
погодився з такими висновками,
виходячи з наступного.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 частини 1
статті 7 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування» єдиний внесок
нараховується для платників,
зазначених у пункті 4 (крім фізичних
осіб-підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування) та 5 частини
першої статті 4 цього Закону, - на суму
доходу (прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток).

Згідно з частиною 2 статті 9 вказаного
Закону, обчислення єдиного внеску
здійснюється на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
виплат (доходу), на які відповідно до
цього Закону нараховується єдиний
внесок.

Виходячи з того, що порушення щодо
формування витрат від здійсненні
підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3
не допущено, то відповідно і не
допущено заниження суми доходу,
отриманого від здійснення
підприємницької діяльності та
задекларовано у повному обсязі, що
підтверджено відповідними первинними
документами також спростовується факт
визначеного перевіркою заниження суми
єдиного внеску, нарахованого з чистого
оподатковуваного доходу у розмірі 34,7%.

Окрім того, як встановлено судом та не
заперечувалося представником
відповідача у судовому засіданні,
підтверджене представником позивача
порушення на суму 16563 грн. 00 коп. не
вплинуло на визначення суми
донарахування позивачу суми єдиного
внеску.

Враховуючи вищезазначене, суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції щодо обґрунтованості
позовних вимог, не містять фактів
невірного застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
а тому колегія суддів не вбачає
підстав, визначених ст. 202 КАС України,
для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Малинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "24" березня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.С. Котік

судді:
А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення
виготовлено "06" червня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 АДРЕСА_2

3- відповідачу/відповідачам: Малинська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області
пл.Соборна,10,м.Малин,Житомирська
область,11603

4-представнику позивача :ОСОБА_7 АДРЕСА_1
- ,