Справа № 826/1663/14
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
826/1663/14 Головуючий у
1-й інстанції: Федорчук А.Б.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
- Троян Н.М.,

суддів
- Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря
- Костюченка М.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27 березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фоззі-Фуд» до Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України про визнання
протиправними та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27 березня 2014 року адміністративний
позов задоволено.

Відповідач, не погоджуючись із
зазначеною постановою, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить суд скасувати постанову
та прийняти нову, якою у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Згідно до частини четвертої ст. 196
Кодексу адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 41
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
апеляційну скаргу, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать обставини справи, протягом
липня-серпня 2013 року ТОВ «Фоззі-Фуд»
імпортувало в Україну товар - рибу
свіжоморожену морську-скумбрію, цілу,
не патрану (код УКТЗЕД ), t/m «Iceland
Pelagic», виробник Iceland Pelagic Frostiskur ehf
(Ісландія).

З метою декларування вказаного товару,
позивач подав в електронній формі в
режимі імпорту митні декларації:

- від 30.07.2013 МД №100250000/2013/030974 для
декларування товару вагою нетто 19 032
кг., за митною вартістю 1,74 USD/кг;

- від 30.07.2013 №100250000/2013/030965 для
декларування вагою нетто 19 260 кг, за
митною вартістю 1,90 USD/кг;

- від 31.07.2013 №100250000/2013/031010 для
декларування вагою нетто 19 484 кг., за
митною вартістю 1,87 USD/кг;

- від 02.08.2013 №100250000/2013/031108 для
декларування вагою нетто 19 500 кг., за
митною вартістю 1,89 USD/кг;

- від 13.08.2013 13.08.2013р. ТОВ «Фоззі-Фуд»
подало МД №100250000/2013/031574 для
декларування товару вагою нетто 16 884
кг., за митною вартістю 2,03 USD/кг.

Однак, митним органом відмовлено в
митному оформлені та прийнято наступні
рішення:

- №100250000/2013/500111/2 від 30.07.2013 митну
вартість товару визначено за резервним
методом та скориговано до 2,68 USD/кг;

- №100250000/2013/500108/2 від 30.07.2013р. митну
вартість товару визначено за резервним
методом та скориговано до 2,68 USD/кг;

- №100250000/2013/500114/2 від 31.07.2013р. митну
вартість товару визначено за резервним
методом та скориговано до 2,68 USD/кг;

- №100250000/2013/500123/2 від 02.08.2013р. митну
вартість товару визначено за резервним
методом та скориговано до 2,68 USD/кг;

- №100250000/2013/500145/2 від 13.08.2013р. митну
вартість товару визначено за резервним
методом та скориговано до 2,68 USD/кг.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку
митного органу та з метою їх
відновлення ТОВ «Фоззі-Фуд» звернулось
за захистом до суду.

Задовольняючи частково вимоги
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки,
обставин, які унеможливлюють визнання
задекларованої митної вартості
товарів за першим методом судом не
встановлено, що у свою чергу вказує на
протиправність прийняття відповідачем
рішень про коригування митної вартості
та є наслідком їх скасування.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

Основним нормативно-правовим актом,
яким врегульовані спірні
правовідносини є Митний кодекс України
від 13.03.2012 року №4495-VI (Митний кодекс
України, МК України).

Відповідно до статті 49 цього Кодексу,
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів
використовуються для: нарахування
митних платежів; застосування інших
заходів державного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
України; ведення митної статистики;
розрахунку податкового зобов'язання,
визначеного за результатами
документальної перевірки (стаття 50 МК
України).

Згідно із статтею 52 вказаного Кодексу,
за'явлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Частиною першою ст. 54 МК України
передбачено, що контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Відповідно до пункту 1 частини
четвертою статті 54 Митного кодексу
України, митний орган під час
здійснення контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів
зобов'язаний здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу України
передбачено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Частиною 2 цієї статті перелічені
документи, які підтверджують митну
вартість товарів:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Колегією суддів встановлено, що
позивачем були надані такі документи:
картка обліку особи, яка здійсню
операції з товарами №125/2012/0000146 від
20.03.2013; міжнародна автомобільна
накладна №442402 від 25.07.2013; книжка МДП від
25.07.2013; банківський платіжний документ
щодо товару №382 від 06.06.2013; банківський
платіжний документ щодо товару №626 від
09.07.2013; рахунок-фактура про надання
транспортно-експедиційних послуг №244
від 25.07.2013; рахунок-фактура про надання
транспортно-експедиційних послуг
№TR1310696 від 25.07.2013; довідка про
транспортні витрати від 25.07.2013; довідка
про транспортні витрати №455-42 від
25.07.2013; інвойс SR006281 від 15.07.2013 та
пакувальний лист від 15.07.2013; контракт
№455 від 29.11.2012; договір (контракт) про
перевезення LOG-07 від 03.01.2013; договір
(контракт) про перевезення ЛОГ-09 від
05.03.2013; документи, що підтверджують
якість товар (ветеринарні свідоцтва,
висновки СЕС експертизи, сертифікати
відповідності, декларація виробника,
інформація про позитивні результати
здійснення
санітарно-епідеміологічного,
екологічного, фіто-санітарного
контролю); видаткова накладна №
від 08.03.2013; видаткова накладна №
від 20.03.2013; комерційна пропозиція від
15.07.2013; прайс-лист; копія митної
декларації країни відправлення
№13LTLUF000TR008649 від 25.07.2013. Однак, не
зважаючи на всі вищезазначені
обставини, митним постом «Столичний»
Київської регіональної митниці було
прийнято рішення про коригування
митної вартості товару.

Так, відповідно до частини третьої
статті 53 Митного кодексу України, у
разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
додаткові документи.

Відповідно до пункту 2 частини шостої
статті 54 вказаного Кодексу, митний
орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів (ч. 1 ст. 55 МК України).

За правилами статті 264 Митного кодексу
України, якщо митна декларація не
містить усіх відомостей або подана без
документів, передбачених статтею 335
цього Кодексу, чи з порушенням інших
вимог Митного кодексу України, митний
орган відмовляє у прийнятті такої
митної декларації (ч. 11 ст. 264).

У статті 57 вказаного Кодексу
закріплені правила застосування
методів визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту. Згідно з ч. 1
цієї статті, митна вартість
визначається за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний.

Приписами 2 - 5 частин статті 57 МК
України встановлено, що основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Підстава для незастосування основного
методу визначення митної вартості
товару передбачена ч.2 ст. 58 МК України.
Так, відповідно до вказаної правової
норми метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Пороте, на думку колегії суддів,
позивачем у відповідності до вимог
митного законодавства, для
підтвердження заявленої митної
вартості товару було подано до митного
органу всі необхідні для цього
документи.

Разом з тим, надання додаткових
документів є необхідним у разі потреби
в підтвердженні задекларованої
декларантом митної вартості товару за
першим методом, викликаної
обґрунтованими сумнівами митного
органу в достовірності відомостей, які
містяться в поданих до митного
оформлення товару документах.

Суд апеляційної інстанції вважає, що за
умови не наведення митним органом
доказів того, що документи, подані
декларантом для митного оформлення
товару є недостатніми чи такими, що у
своїй сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації,
витребування цим органом переліку
документів без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити
свідчить про протиправність рішення
цього органу щодо застосування іншого,
ніж основний метод визначення митної
вартості.

Окрім того, відповідно до п. 3.16 та п. 6.2
Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15.02.2011 № 3018-VI «Про внесення
змін до Закону України «Про приєднання
України до Протоколу про внесення змін
до Міжнародної конвенції про спрощення
та гармонізацію митних процедур»,
якими запроваджено стандартні правила:
на підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Відтак, відсутність обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом,
застосування митним органом
коригування митної вартості є
передчасним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
додаткові докази митним органом були
витребувані безпідставно та
необґрунтовано.

Також, слід зазначити, що правову
позицію з даного питання було
викладено в постановах Верховного Суду
України від 29.05.2012 року та 11.09.2012,
зокрема в останніх було зазначено: «за
умови не наведення митним органом
доказів того, що документи, подані
декларантом для митного оформлення
товару є недостатніми чи такими, що у
своїй сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації, а
витребування цим органом переліку
документів, передбачених пунктом 11
Порядку №1766, без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити,
суд дійшов правильного висновку про
протиправність рішення цього органу
щодо застосування шостого (резервного)
методу визначення митної вартості»;
«ненадання декларантом запитуваних
митним органом документів, за
відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості».

Згідно до частини першої ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права, при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, суд апеляційної
інстанції підстав для його скасування
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27 березня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційної інстанції за
наслідками її перегляду, набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:
Н.М. Троян

Судді:
Н.П. Бужак,

В.А.Твердохліб

Головуючий суддя
Троян Н.М.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.