Справа № 9101/172407/2012
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2014 рокусправа № 2а-5603/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І.
Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Дніпропетровська на
постанову Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 16 грудня 2011 року у
справі № 2а-5603/11 за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Дніпропетровська про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 16 грудня 2011
року позовні вимоги ОСОБА_1 (надалі -
позивач) було задоволено частково.
Визнано бездіяльність Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Дніпропетровська (надалі -
відповідач) в частині нездійснення
перерахунку пенсії позивачу
відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" за період з
21 травня 2011 року по 22 липня 2011 року -
протиправною. Зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок основної пенсії
та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, що були виплачені
позивачу за період з 21 травня 2011 року по
22 липня 2011 року, виходячи з того, що
розмір основної пенсії не може бути
меншим шестикратного розміру
мінімальної пенсії за віком у
відповідний період, розмір додаткової
пенсії за віком не може бути меншим 50 %
мінімальної пенсії за віком у
відповідний період, та виплатити на
користь позивача різницю між
розрахованою та фактично виплаченою
сумами.

В апеляційній скарзі відповідач
просить постанову суду в частині
задоволених вимог скасувати, та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач є
постраждалим внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії, йому
встановлена ІІІ група інвалідності.
Інвалідність пов'язана з ліквідацією
наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України, громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Згідно з частиною четвертою статті 54
Закону № 796-ХІІ в усіх випадках розмір
пенсій для інвалідів IІІ групи, щодо
яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 6 мінімальних пенсій за
віком. Статтею 50 вказаного Закону
визначено, що особам, віднесеним до
категорії першої, призначається
щомісячна додаткова пенсія: для
інвалідів 3 групи у розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком.

Право позивача на отримання пенсії у
розмірі не менше 6 мінімальних пенсій
за віком та щомісячної додаткової
пенсії за шкоду, завдану здоров'ю, не
залежить від наявності чи відсутності
грошових коштів та належного
фінансування, як на тому наполягав
відповідач, таке право надане державою
і закріплено Законом України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
пенсійні органи, і несе обов'язок по
своєчасній та повній виплаті пенсії
саме у розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського
суду з прав людини, яка відповідно до
ст. 17 Закону України "Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини" є
джерелом права, свідчить про те, що
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов'язків (
справа "Кечко проти України", рішення
від 08.11.2005р.).

Наявність у позивача права щодо
отримання пенсії у розмірах, які
визначені Законом України № 796-ХІІ є
визначальною для вирішення вказаного
спору, крім того, це право гарантується
Конституцією України (ч.2 ст.46
Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною радою України, або іншому
правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсії
позивачеві застосуванню підлягають
статті 50 та 54 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а не постанови Кабінету
Міністрів України, які істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання відповідача на частину п'яту
статті 54 Закону № 796-ХІІ, якою
передбачено, що порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, оскільки надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи
положень цього Закону, в тому числі й
інших законів, якими встановлено
розміри мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 54 Закону № 796-ХІІ при
визначенні розміру пенсії за основу її
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

Чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Тому колегія суддів не приймає до уваги
доводи відповідача про те, що частиною
третьою статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" встановлено, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання пенсії, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком, як
це встановлено статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ.

Відповідно до частини третьої статті 67
Закону № 796-ХІІ, яка набрала чинності 31
жовтня 2006 року, у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4
категорій, та розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" мінімальний розмір пенсій
за віком встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому підстави
для задоволення апеляційної скарги та
скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. 183-2, п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст. 200,
ст.ст. 205, 206 КАС України, колегія
суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Дніпропетровська - залишити
без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 16 грудня 2011 року у
справі № 2а-5603/11 - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Н.П. Баранник

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак