Справа № 2а-1970/450/11
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року
Справа № 24081/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Заверухи О.Б.,

суддів
Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Тернопільського міськрайонного
центру зайнятості на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 16 березня
2011 року у справі за позовом
Тернопільського міськрайонного центру
зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення
виплаченої допомоги по безробіттю, -

ВСТАНОВИВ:

16.02.2011 року Тернопільський
міськрайонний центр зайнятості
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в
якому просив стягнути з відповідача на
користь позивача кошти, отримані як
допомога по безробіттю в сумі 5 918, 29 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що ОСОБА_1 отримував
матеріальну допомогу по безробіттю,
але проведеною позивачем перевіркою
встановлено факт реєстрації ОСОБА_1 як
фізичної особи-підприємця з 18.07.2006 року,
а тому він не підпадає під категорію
«безробітний» і кошти отримані ним як
допомога по безробіттю підлягають
відшкодуванню.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 16 березня
2011 року в задоволенні позову
Тернопільського міськрайонного центру
зайнятості відмовлено.

Постанова мотивована тим, що
відповідач 18.12.2009 року був знятий з
обліку, отже не перебував у відносинах
з позивачем, а тому розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
ОСОБА_1 проведене 27.08.2010 року без
встановлених законодавством підстав.

Не погодившись з вищенаведеною
постановою, Тернопільський
міськрайонний центр зайнятості подав
апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нову, якою позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги відповідач
обґрунтовує тим, що оскаржувана
постанова є незаконною і
необґрунтованою, оскільки суд першої
інстанції порушив норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи та
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану постанову
суд першої інстанції виходив з того, що
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення ОСОБА_1 проведене
Тернопільським міськрайонним центром
зайнятості 27.08.2010 року, в той час як
18.12.2009 року відповідач вже був знятий з
обліку.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про зайнятість населення» № 803-ХІІ від
01 березня 1991 року ( у редакції, яка була
чинною на момент виникнення спірних
правовідносин) безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Згідно підпункту «б» пункту 3 статті 1
Закону України «Про зайнятість
населення» (у редакції, яка була чинною
на момент виникнення спірних
правовідносин), до зайнятого населення
і відповідно такого, що не можуть бути
визнані безробітними, належать
громадяни, які самостійно забезпечують
себе роботою, включаючи підприємців,
осіб, зайнятих індивідуальною трудовою
діяльністю, творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві.

Особи, визнані у встановленому порядку
безробітними, мають право на одержання
допомоги по безробіттю.

Розміри та умови надання матеріального
забезпечення на випадок безробіття
визначаються Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

Частиною 2 статті 36 вказаного Закону
закріплено, що застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг, а відповідно до пункту 3 цієї
статті Закону сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Крім того, відповідно до пункту 6.14
Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20 листопада 2000 року № 307, якщо під
час одержання допомоги по безробіттю
безробітний своєчасно не подав
відомості про обставини, що впливають
на умови її виплати, з безробітного
стягується сума виплаченої допомоги по
безробіттю з моменту виникнення цих
обставин.

Як встановлено судом першої інстанції
27.10.2008 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до
Тернопільського міськрайонного центру
зайнятості за сприянням у
працевлаштуванні(а.с.4-5).

Відповідно до вимог пп. 5 ч. 5 ст. 31 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» та пп. 5.4 п. 5
Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
20.11.2000 року № 307, ОСОБА_1 отримував
матеріальну допомогу у розмірі
встановленому законодавством, що
підтверджується довідкою
Тернопільського міськрайонного центру
зайнятості(а.с.8). В період перебування
на обліку в Тернопільському
міськрайонному центрі зайнятості з
03.11.2008 року по 17.12.2009 року ОСОБА_1
виплачено допомогу по безробіттю в
сумі 5 918, 29 грн.

18.12.2009 року відповідно до наказу
Тернопільського міськрайонного центру
зайнятості № НТ091218 ОСОБА_1 знято з
обліку у зв'язку з невідвідуванням
безробітним центру зайнятості.

27.08.2010 року позивачем проведено
розслідування страхових випадків та
обгрунтованості виплат матеріального
забезпечення ОСОБА_1, за результатами
якого складено акт та встановлено, що
відповідач з 18.07.2006 року зареєстрований
як суб'єкт підприємницької діяльності,
що підтверджується довідкою з Єдиного
державного реєстру юридичних та
фізичних осіб - підприємців(а.с.7).

З поданої до Львівського апеляційного
адміністративного суду довідки з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
вбачається, що 24.03.2011 року до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців зроблено
запис про те, що підприємницька
діяльність ОСОБА_1 перебуває в стані
припинення за власним рішенням.

В зв'язку з перебуванням відповідача в
переліку зареєстрованих суб'єктів
підприємницької діяльності з 18.07.2006
року, в силу пункту 2 та пункту 3 статті
36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» ОСОБА_1 було направлено
лист від 30.08.2010 року № 08/4578, у якому
відповідача просили повернути у
добровільному порядку незаконно
отриману ним допомогу по безробіттю в
розмірі 5 918, 29 грн.(а.с.9).

Однак кошти повернути в добровільному
порядку відповідач відмовляється.

Відповідно до частини 3 статті 46 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних та фізичних
осіб-підприємців» № 755-IV від 15 травня 2003
року (далі Закон №755-ІV) фізична особа
позбавляється статусу підприємця з
дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про державну реєстрацію
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця.

Згідно до пп. 8 п. 1 ст. 31 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» виплата допомоги по
безробіттю припиняється у разі
призначення виплати на підставі
документів, що містять неправдиві
відомості.

Відповідно до п. 3 ст. 36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 46 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» фізична
особа позбавляється статусу
підприємця з дати внесення до Єдиного
державного реєстру запису про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» для
внесення до Єдиного державного
реєстру запису про рішення фізичної
особи - підприємця щодо припинення нею
підприємницької діяльності фізична
особа - підприємець або уповноважена
нею особа повинні подати державному
реєстратору (надіслати рекомендованим
листом з описом вкладення) такі
документи: заяву про припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем; документ, що
підтверджує внесення плати за
публікацію повідомлення про
прийняття фізичною особою -
підприємцем рішення щодо припинення
підприємницької діяльності.

Документи, які подаються для
внесення до Єдиного державного
реєстру запису про рішення фізичної
особи - підприємця щодо припинення нею
підприємницької діяльності,
приймаються за описом, копія якого в
день надходження документів
видається (надсилається
рекомендованим листом) заявнику з
відміткою про дату надходження
документів.

Дата надходження документів для
внесення до Єдиного державного
реєстру запису про рішення фізичної
особи - підприємця щодо припинення нею
підприємницької діяльності
вноситься до журналу обліку
реєстраційних дій.

Для проведення державної
реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем за її рішенням
фізична особа - підприємець або
уповноважена нею особа не раніше двох
місяців з дати публікації
повідомлення у спеціалізованому
друкованому засобі масової
інформації подає державному
реєстратору особисто (надсилає
рекомендованим листом з описом
вкладення) або через уповноважену
особу такі документи: заповнену
реєстраційну картку на проведення
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем за її рішенням;
свідоцтво про державну реєстрацію
фізичної особи - підприємця; довідку
відповідного органу державної
податкової служби про відсутність
заборгованості по податках, зборах
(обов'язкових платежах); довідку
відповідного органу Пенсійного фонду
України про відсутність
заборгованості.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що державна реєстрація припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем за його рішенням
внесено державним реєстратором до
єдиного реєстру 24.03.2011 року, а заява про
надання статусу безробітного з
виплатою допомоги по безробіттю подана
до Тернопільського міськрайонного
центру зайнятості значно раніше, а саме
03.11.2008 року.

Отже, відповідач під час перебування на
обліку в центрі зайнятості в якості
безробітного був зареєстрований
фізичною особою-підприємцем, а тому не
мав права на отримання допомоги по
безробіттю, оскільки в розумінні
пункту "б" частини 3 статті 1 Закону №
803-ХІІ належав до зайнятого населення.

З огляду на це, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку, що допомога по безробіттю у
зазначений період отримана
відповідачем незаконно, тому на
підставі Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» правомірно зобов'язав
стягнути таку на користь позивача.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржувана
постанова підлягає скасуванню,
оскільки вона прийнята з порушенням
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи, а
висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198,
ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України,
-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільського
міськрайонного центру зайнятості
задовольнити повністю.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 16 березня
2011 року у справі № 2-а-1970/450/11 - скасувати
та прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Тернопільського міськрайонного центру
зайнятості 5 918, 29 (п'ять тисяч дев'ятсот
вісімнадцять гривень двадцять дев'ять
копійок) грн. допомоги по безробіттю.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.Б. Заверуха

Судді:
О.М. Гінда

В.В. Ніколін