Справа № К/9991/16511/11-С
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/16511/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Ленінської
міжрайонної державної податкової
інспекції у місті Луганську на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 17.09.2009 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23.12.2009 у
справі №2а-25573/09/1270 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тенеріко» до
Ленінської міжрайонної державної
податкової інспекції у м. Луганську про
визнання нечинним акту та зобов'язання
вчинити певні дії.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляд суду передано вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тенеріко» (далі - ТОВ
«Тенеріко», позивач) до Ленінської
міжрайонної державної податкової
інспекції у м. Луганську (далі -
Ленінська МДПІ у м. Луганську,
відповідач) про визнання нечинним акту
від 11.08.2009 №266 про анулювання
реєстрації ТОВ «Тенеріко» як платника
податку на додану вартість,
зобов'язання Ленінської МДПІ у м.
Луганську направити до Державної
податкової адміністрації України
документи щодо внесення до Реєстру
платників податку на додану вартість
запису про відміну анулювання
реєстрації ТОВ «Тенеріко» як платника
податку на додану вартість та прийняти
податкові декларації з уточнюючими
розрахунками з податку на додану за
травень, червень та липень 2009 року.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 17.09.2009,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 23.12.2009, позовні вимоги ТОВ
«Тенеріко» до Ленінської МДПІ у м.
Луганську задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Ленінська міжрайонна державна
податкова інспекція у м. Луганську
21.03.2011 звернулась з касаційною скаргою
до Вищого адміністративного суду
України, який ухвалою від 06.09.2011 прийняв
її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просив
скасувати постанову Луганського
окружного адміністративного суду від
17.09.2009 та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 23.12.2009 та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач
посилається на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, п.п. «в» п.9.8 ст.9 Закону України
«Про податок на додану вартість», ст. 159
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

На підставі належних та допустимих
доказів, досліджених з дотриманням
норм процесуального права, судами
попередніх інстанцій було встановлено,
що ТОВ «Тенеріко» 09.02.2009 зареєстроване
платником податку на додану вартість,
про що видане свідоцтво №100192631.

Комісією Ленінської МДПІ у м. Луганську
складено акт від 11.08.2009 №266 про
анулювання реєстрації ТОВ «Тенеріко»
як платника податку на додану вартість,
яким встановлено факт виписки
податкових накладених, по яким не
задекларовано (не сплачено) податкові
зобов'язання, обсяг яких за
оподатковуваними операціями перевищує
суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3
статті 2 Закону України «Про податок на
додану вартість», у зв'язку з чим
платник не має підстави для
перебування в якості платника податку
на додану вартість на підставі
підпункту «в» п. 9.8 статті 9 зазначеного
Закону. Підприємство надає податкову
звітність з податку на додану вартість
з 10.03.2009 по 10.06.2009.

Відповідно до п. 9.8 ст. 9 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
реєстрація платника податку на додану
вартість діє до дати її анулювання, яка
відбувається у випадках, якщо:

а) платник податку, який до місяця, в
якому подається заява про анулювання
реєстрації, є зареєстрованим згідно з
положеннями підпункту 2.3.1 пункту 2.3
статті 2 цього Закону більше двадцята
чотирьох календарних місяців,
включаючи місяць реєстрації, та має за
останні дванадцять поточних
календарних місяців обсяги
оподатковуваних операцій, менші за
визначені зазначеним підпунктом;

б) ліквідаційна комісія платника
податку, оголошеного банкрутом,
закінчує роботу або платник податку
ліквідується за власним бажанням чи за
рішенням суду (фізична особа
позбувається статусу суб'єкта
господарювання);

в) особа, зареєстрована як платник
податку, реєструється як платник
єдиного податку або стає суб'єктом
інших спрощених систем оподаткування,
які визначають особливий порядок
нарахування чи сплати податку на
додану вартість, відмінний від тих, що
встановлені цим Законом, чи звільняють
таку особу від сплати цього податку за
рішенням суду або з будь-яких інших
причин;

г) зареєстрована як платник податку
особа обирає відповідно до цього
Закону спеціальний режим
оподаткування за ставками, іншими, ніж
зазначені у статті 6 та статті 8-1 цього
Закону;

ґ) особа, зареєстрована як платник
податку, не надає податковому органу
декларації з цього податку протягом
дванадцяти послідовних податкових
місяців або подає таку декларацію
(податковий розрахунок), яка (який)
свідчить про відсутність
оподатковуваних поставок протягом
такого періоду, а також у випадках,
визначених законодавством стосовно
порядку реєстрації суб'єктів
господарювання.

Анулювання реєстрації на підставах,
визначених у підпунктах «б» - «ґ» цього
пункту, здійснюється за ініціативою
відповідного податкового органу або
такої особи.

Податковий орган не може відмовити в
анулюванні реєстрації у разі існування
підстав. Визначених у підпунктах «а» -
«б» цього пункту, та зобов'язаний
прийняти самостійне рішення про
анулювання реєстрації на підставах,
визначених у підпунктах «в» - «г» цього
пункту.

Ухвалюючи рішення, суди вірно вказали
на те, що порядок, умови та строки
реєстрації платників податку на додану
вартість та анулювання такої
реєстрації визначаються Положенням
про реєстрацію платників податку на
додану вартість, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 01.03.2000 №79 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 03.04.2000 за №208/4429.

Згідно п.п. 25.2.1 зазначеного вище
Положення, органи державної податкової
служби здійснюють постійний
моніторинг платників податку на додану
вартість, які включені до Реєстру, та
приймають рішення про анулювання
реєстрації відповідних платників
податку на додану вартість у разі
існування підстав, визначених у
підпунктах «б» - «ґ» пункту 25 цього
Положення.

Підпункт 25.2.2 Положенням про реєстрацію
платників податку на додану вартість
визначає, що рішення про анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість за ініціативою податкового
органу оформляється актом про
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість за формою
№6-ПДВ. Такий акт складається у двох
примірниках комісією, утвореною
відповідно до розпорядження керівника
податкового органу, та затверджується
керівником (заступником керівника)
податкового органу. В акті про
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість обов'язково
вказується підстава для такого
анулювання з посиланням на відповідні
норми Закону.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення, вірно не прийняли до уваги
посилання відповідача на п.п. «в» п. 9.8
ст.9 Закону України «Про податок на
додану вартість» в частині визначення
питання анулювання реєстрації
платника податку на додану вартість «з
будь-яких інших причин», оскільки дане
положення лише надає право податковим
органам проводити анулювання
реєстрації платника ПДВ на підставах,
визначених п. 9.8 ст. 9 Закону.

Таким чином, суди дійшли вірного
висновку про те, що компетенція
відповідача щодо анулювання свідоцтва
платника податку на додану вартість на
підставі п. 9.8 ст. 9 Закону України «Про
податок на додану вартість»
поширюється лише в тих випадках, які
визначені в цьому підпункті та
виключно на підставі підтверджуючих
документів, визначених п.25.2.1 Положення
про реєстрацію платників податку на
додану вартість.

Також, судами правильно залишено поза
увагою посилання відповідача на
Розпорядження Кабінету Міністрів
України від 01.07.2009 №757-р «Про деякі
питання адміністрування податків,
зборів (обов'язкових платежів)», яким
визначено взяти до відома, що для
упорядкування податкового обліку
платники податку на додану вартість
декларують суму податкового кредиту у
період виникнення податкового
зобов'язання; у разі встановлення
органами державної податкової служби
факту виписки податкових накладних,
згідно з якими не задекларовано (не
сплачено) податкові зобов'язання, обсяг
яких за оподаткованими операціями
перевищує суму, визначену підпунктом
2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
реєстрація платників податку на додану
вартість анулюється.

У пункті 2.3.1 Закону України «Про
податок на додану вартість», на який
посилається відповідач визначено, що
особа підлягає обов'язковій реєстрації
як платник податку у разі: коли
загальна сума від здійснення операцій
з поставки товарів (послуг), у тому
числі з використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань
третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300000 гривень (без
урахування податку на додану вартість).

Законами України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» та «Про систему
оподаткування» визначено, що платник
податків самостійно обчислює суму
податкового зобов'язання, яку зазначає
у податковій декларації та несе
відповідно до законів України
відповідальність за правильність
обчислення, своєчасність сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів) і додержання законів про
оподаткування.

Відповідно до пункту 5.7 Порядку
заповнення та подання податкової
декларації з податку на додану
вартість, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 30.05.1997 №166 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 09.07.1997 за №250/2054 , до
розділу II «Податковий кредит» (рядки
10-15 декларації) включаються обсяги
придбання (виготовлення, будівництва,
спорудження»» з податком на додану
вартість або без податку на додану
вартість товарів (послуг), основних
фондів на митній території України,
імпортованих товарів, отриманих на
митній території України від
нерезидента послуг з метою їх
подальшого використання у межах
господарської діяльності платника
податку, а також тих, які не
призначаються для їх використання у
господарській діяльності, або придбані
з метою їх використання для поставки
послуг за межами митної території
України, місце поставки яких
визначається відповідно до пункту 6.5
статті 6 Закону «Про податок на додану
вартість» окремо за цілями
використання (здійснення операцій, які
підлягають оподаткуванню, звільнені
від оподаткування, не є об'єктом
оподаткування).

З матеріалів справи вбачається, що
10.06.2009 Ленінською МДПІ у м. Луганську
отримано від позивача податкові
декларації з ПДВ за травень 2009 року, а
30.06.2009 - уточнюючий розрахунок за
травень 2009 року і декларації з ПДВ та
уточнюючий розрахунок за червень 2009
року.

Судом також вірно встановлено, що ТОВ
«Тенеріко» направило на адресу
Ленінської МДПІ у м. Луганську заяву
від 14.08.2009 №00014, в якій платник просив
надати відповідь про прийняття
декларації та уточнюючого розрахунку,
або у разі неприйняття надати
обґрунтовану відповідь. Станом на
01.09.2009 відповіді на адресу позивача не
надходило.

Позивач направив на адресу Ленінської
МДПІ у м. Луганську податкову
декларацію з ПДВ за липень 2009 року та
уточнюючий розрахунок за липень 2009
року, які були отримані відповідачем,
про що свідчить печатка Ленінської
МДПІ у м. Луганську.

Згідно зі ст.5 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»,
податкове зобов'язання, самостійно
визначене платником податків у
податковій декларації, вважається
узгодженим з дня подання такої
податкової декларації. Зазначене
податкове зобов'язання не може бути і
оскаржене платником податків в
адміністративному або судовому
порядку. Якщо у майбутніх податкових
періодах (з урахуванням строків
давності, визначених статтею 15 цього
Закону) платник податків самостійно
виявляє помилки у показниках раніше
поданої податкової декларації, такий
платник податків має право надати
уточнюючий розрахунок. Платник
податків має право не подавати такий
розрахунок, якщо такі уточнені
показники зазначаються ним у складі
податкової декларації за будь-який
наступний податковий період, протягом
якого такі помилки були самостійно
виявлені. Форма уточнюючих розрахунків
і визначається у порядку,
встановленому для податкових
декларацій.

Крім того, Закон України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» дає визначення
такого поняття, як «конфлікт
інтересів», яке трактується наступним
чином у разі, коли норма закону чи
іншого нормативно-правового акта,
виданого на підставі закону, або коли
норми різних законів чи різних
нормативно-правових актів припускають
неоднозначне (множинне) трактування
прав та обов'язків платників податків
або контролюючих органів, внаслідок
чого є можливість прийняти рішення на
користь як платника податків, так і
контролюючого органу, рішення
приймається на користь платника
податків.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суди
дійшли обґрунтованого висновку про те,
що відповідачем, протягом
травня-серпня 2009 року було
неправомірно відмовлено в прийнятті
декларацій та уточнюючих податкових
декларацій та показники декларацій та
уточнюючих розрахунків не були
занесені до особової картки платника,
що свідчить про грубе порушення з боку
податкового органу норм Закону України
«Про податок на додану вартість» та
інших нормативно-правових актів
України.

Також, Розпорядження Кабінету
Міністрів України від 01.07.2009 №757-р «Про
деякі питання адміністрування
податків, зборів (обов'язкових
платежів)» суперечить Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», наказу
ДПА України від 30.05.1997 №166 «Про
затвердження форми податкової
декларації з ПДВ та порядку її
заповнення та надання», а також листу
ДПА України від 08.08.2005 №15655/7/19-2117
«Відносно надання методичних
рекомендацій по веденню обліку ПДВ»,
згідно якого нарахування по уточнюючих
розрахунках проводиться у картці
особового рахунку по даті фактичного
надання уточнюючого розрахунку в ДПІ.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
попередніх інстанцій при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Ленінської
міжрайонної державної податкової
інспекції у місті Луганську залишити
без задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 17.09.2009 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23.12.2009
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв