Справа № 872/13141/13
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2014 рокусправа № 0827/2а-71/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Іванова С.М.

суддів: Чабаненко
С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Шевченківського районного
суду Запорізької області від 15 червня
2011 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
Шевченківської районної адміністрації
Запорізької міської ради, третя особа -
ОСОБА_1 про
визнання незаконним та скасування
рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду
з вищевказаним адміністративним
позовом, в якому зазначили, що ОСОБА_2
належить житловий будинок АДРЕСА_1 на
підставі договору про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки будівництва індивідуального
житлового будинку від 22.10.1957р.,
реєстраційний № 3-11934. За вказаною
адресою також проживає ОСОБА_1 (онука
ОСОБА_2.) разом із своїм малолітнім
сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 є
батьком ОСОБА_3

Позивачі зазначають, що 18.08.2010 р. вони
звернулися до Шевченківської районної
адміністрації Запорізької міської
ради з заявами про надання дозволу на
прийняття в дар та дозволу на дарування
будинку АДРЕСА_1.

Комісією з питань захисту прав дитини
при Шевченківській районній
адміністрації Запорізької міської
ради 01.09.2010 р. було винесено рішення № 19
про розгляд заяви гр.
ОСОБА_3 про відмову в наданні
позитивного висновку в частині
прийняття в дар будинку та рішення № 1
від 15.09.2010р. про розгляд заяви гр. ОСОБА_2
про відмову в наданні позитивного
висновку в частині дарування будинку. В
зазначених рішеннях цю відмову комісія
мотивувала знаходженням в провадженні
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя цивільної справи за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з питання
усунення перешкод в користуванні
житловою площею та реєстрації
малолітньої дитини ОСОБА_4 за адресою:
АДРЕСА_1. Рішення по справі не
прийнято. Крім цього, підставою відмов
стала і колективна скарга мешканців
АДРЕСА_2 щодо порушення житлових прав
малолітньої дитини ОСОБА_4, а також
конфліктна ситуація з родичами щодо
користування житловим будинком.

Вважаючи зазначені рішення комісії
неправомірними, оскільки зміна
власника будинку (на їх думку) не вплине
на права малолітньої дитини, позивачі
на підставі ст.ст. 17, 18 Закону України
«Про охорону дитинства», просили суд
визнати ці рішення неправомірними та
скасувати їх як незаконні.

Постановою Шевченківського районного
суду від 15.06.2011 року адміністративний
позов задоволено повністю.

Визнано незаконними та скасовано
рішення комісії з питань захисту прав
дитини при Шевченківській районній
адміністрації Запорізької міської
ради: № 19 від 01.09.2010 року про відмову
ОСОБА_3 в наданні дозволу на прийняття в
дар житлового будинку АДРЕСА_1
та № 1 від 15.09.2010 року про відмову ОСОБА_2
в наданні дозволу на дарування
житлового будинку АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим рішенням, у поданій
апеляційній скарзі третя особа, вказує
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги її заявник посилається на те, що
відчуження будинку на користь ОСОБА_3
порушить право користуватись цим
приміщенням її сина - ОСОБА_4

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні вважали, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, а рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
а тому підлягає залишенню без змін.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, що у відповідності до ч.
4 ст. 196 КАС України не перешкоджає
розгляду справи.

Третя особа та її представник
зазначили, що постанова
Шевченківського районного суду
Запорізької області від 15 червня 2011
року винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
тому як порушує права малолітньої
дитини, що є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши осіб, якіберуть участь у
справі, перевіривши матеріали справи,
оцінивши доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
останньої, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
згідно витягу з реєстру прав власності
на нерухоме майно ОП Запорізьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації від 13.10.2010 р. житловий
будинок АДРЕСА_1 належить на праві
приватної власності
ОСОБА_2 на підставі договору № 3 - 11934
від 23.10.1957 р. про надання у безстрокове
користування земельної ділянки для
будівництва індивідуального житлового
будинку на праві приватної власності,
посвідченого 1-ю Запорізькою
нотконторою, актом приймання в
експлуатацію житлового будинку,
затвердженим виконкомом
Шевченківської райради м. Запоріжжя
від 14.08.1986 р. за № 306.

Крім власника ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_1
зареєстровані та мешкають: ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 - дружина власника,
зареєстрована з 03.11.1975 р.;
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 - син власника,
зареєстрований з 04.12.2008 р.; ОСОБА_1 -
онука власника, зареєстрована з 15.12.2007
р.; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, - правнук, що
підтверджується довідками голови
квартального комітету № 115
Шевченківського району м.
Запоріжжя від 13.08.2010 р., № 325 від 06.05.2011 р.;
актом від 21.09.2010 р. обстеження житлово -
побутових умов проживання
малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Також встановлено, що позивачі є
батьком і сином, а третя особа - онукою
одного з них, племінницею іншого, а її
син правнуком ОСОБА_2 Всі зазначені
особи проживають в будинку АДРЕСА_1.

Маючи на меті дарування свого будинку
та прийняття в дар, позивачі звернулися
до комісії з питань захисту прав дитини
при Шевченківській районній
адміністрації щодо надання дозволу на
вчинення вказаної цивільно - правової
угоди, за результатом розгляду яких
комісією було відмовлено, шляхом
прийняття відповідних рішень.

Приписами ч. 3 ст. 2 КАС України
визначено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Як вбачається з оскаржуваних
рішень, в наданні позитивного висновку
щодо дарування та прийняття в дар
житлового будинку відмовлено з трьох
підстав: 1) колективна скарга мешканців
АДРЕСА_2 з питання порушення житлових
прав малолітнього ОСОБА_4; 2) наявність у
провадженні Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя цивільної справи за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні житловою площею та
реєстрації малолітньої дитини; 3)
наявність конфліктної ситуації між
родичами щодо користування житловим
будинком. Однак, колегія суддів ці
підстави вважає необгрунтованими,
виходячи з наступного.

Приймаючи рішення, що є предметом
судового оскарження, відповідач
керувався приписами ст. 177 СК України та
ст.ст. 10, 17, 18 Закону України "Про охорону
дитинства", не звернувши увагу, що дані
норми регулюють правовідносини, що
склалися між батьками та дитиною щодо
управління майном останньої, а також
дітьми - членами сім'ї наймача, в тому
числі щодо права користуватися
останнім на рівні з власником або
наймачем.

Однак, при цьому відповідач не звернув
увагу на характер родинних відносин, що
існують між заявником та малолітнім
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не є батьком
останнього та в розумінні ст. 64 ЖК
України, зазначені особи не є членами
сім'ї, тому як іншого в судовому порядку
не встановлено, а, відповідно, вказані
рішення прийнято відповідачем з
перевищенням повноважень наданих
законом.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
віднесення до членів сім'ї позивача
ОСОБА_2 - третю особу ОСОБА_1 та її сина,
ОСОБА_4, оскільки без відповідного
рішення суду дані висновки суду є
передчасними, тому як ст. 64 ЖК України
не відносить до членів сім'ї діда, онуку
та правнука. До того ж, судом першої
інстанції, при прийнятті вказаного
висновку не досліджувався порядок
вселення даних осіб до будинку, що
належить ОСОБА_2

Відповідно до ст. 319 ч.ч. 1, 2, 7 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд; власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону; діяльність
власника може бути обмежена чи
припинена або власника може бути
зобов'язано допустити до користування
його майном інших осіб лише у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 321 ЦК України
встановлено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні. Особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Згідно ст. 383 ч. 1 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Так, відмовляючи ОСОБА_2 в наданні
дозволу на дарування житлового будинку
своєму синові, у зв'язку з труднощами по
нагляду та розпорядженню житловим
будинком (похилий вік
- 81 рік та стан здоров'я), відповідач
фактично позбавив власника будинку -
позивача ОСОБА_2 права розпоряджатись
своїм майном, що суперечить вимогам ст.
319, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, а,
відповідно, відповідач діяв не у спосіб
визначений законами України.
При цьому, останнім не було взято до
уваги зобов'язання, які взяли на себе
позивачі у поданих до Шевченківської
районної адміністрації заявах щодо
недопущення порушення прав ОСОБА_1 та
її малолітнього сина на користування
житлом.

Доводи відповідача про наявність у
провадженні Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя
цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод
в користуванні житловою площею та
реєстрації малолітньої дитини, не
відповідають дійсності, оскільки
ОСОБА_1 в Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя з позовною заявою про
усунення перешкод в користуванні
житловою площею не зверталася, а
іншого, як суду першої інстанції, так і
суду апеляційної інстанції доведено не
було, що свідчить про той факт, що
відповідач не врахував усіх обставин
при прийнятті оскаржуваних рішень.

Доводи як відповідача, так і третьої
особи під час розгляду справи судом
першої інстанції щодо наявності
конфлікту між родичами щодо
користування житлом, судом першої
інстанції вірно не прийнято до уваги,
як такі, що не могли впливати на
прийняті рішення, що оскаржуються, тому
як достовірність цих відомостей не
перевірялась. Тому це свідчить лише про
конфліктну ситуацію між власником та
особами, що проживають в будинку
останнього.

Що стосується рішення про відмову
ОСОБА_3 в наданні дозволу на прийняття в
дар житлового будинку від свого батька,
то колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
незаконності останнього з тих же
підстав та з урахуванням того, що
діючим чинним законодавством не
передбачено надання дозволу органу
опіки та піклування на прийняття в дар
нерухомого майна при вчиненні
правочинів.

Таким чином, з урахуванням викладеного,
колегія суддів вважає, що відповідач
приймаючи рішення, що оскаржуються не
дотримався вимог закону, а тому суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку щодо скасування останніх.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильності висновків суду першої
інстанції і не дають підстав для
висновку про помилкове застосування
судом першої інстанції норм
матеріального або процесуального
права, яке призвело б до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
залишення оскаржуваного рішення суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Шевченківського районного
суду Запорізької області від 15 червня
2011 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
Шевченківської районної адміністрації
Запорізької міської ради, третя особа
ОСОБА_1 про визнання незаконним та
скасування рішення - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко

Суддя:
А.В. Шлай