Справа № 2а-7556/11/1470
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/63807/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Миколаєва до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
касаційне провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва на постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18 вересня
2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва звернулося до суду
з позовом до ФОП ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості зі сплати внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та інших платежів станом
на 18 жовтня 2011 року в сумі 79 363,16 грн.

Постановою Миколаївського
окружного адміністративного суду від 22
грудня 2011 року позов задоволено.

Постановою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 18 вересня 2012 року було скасовано
постанову суду першої інстанції та
ухвалено нову постанову, якою
відмовлено позивачу у задоволенні
позову.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції у справі,
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Миколаєва
звернулося з касаційною скаргою, в якій
просить постанову суду апеляційної
інстанції скасувати та залишити в силі
постанову суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ФОП ОСОБА_3 є суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою, зареєстрованою ВК
Миколаївської міської ради, яка
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва як платник збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

20 вересня 2011 року Управлінням
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва було проведено
планову документальну перевірку ФОП
ОСОБА_3 щодо правильності нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та інших
платежів, за наслідками проведення
якої складено акт перевірки №184, в
якому встановлено порушення
відповідачем порядку нарахування,
обчислення та сплати страхових
внесків.

На підставі зазначеного акту
перевірки, Управлінням було
донараховано ФОП ОСОБА_3 страхових
внесків на загальну суму 27 400,12 грн. та
прийнято рішення від 27 вересня 2011 року
№881 про застосування фінансових
санкцій за донарахування сум своєчасно
не обчислених та не сплачених
страхових внесків в сумі 51 963,04 грн.

Рішення отримане ФОП ОСОБА_3 30 вересня
2011 року (про що свідчить підпис на
поштовому повідомленні про вручення),
яке в установлений строк в
адміністративному чи судовому порядку
ним оскаржене не було.

Управлінням надіслано відповідачу
вимогу про сплату боргу зі сплати
страхових внесків в сумі 27 400,12 грн. від
21 вересня 2011 року №2475, отриману
відповідачем 23 вересня 2011 року (про що
свідчить підпис на поштовому
повідомленні про вручення), який на час
звернення до суду з цим позовом і
розгляду справи у суді першої
інстанції, добровільно не сплачений.

Таким чином, сума заборгованості зі
сплати страхових внесків та інших
платежів складає 79 363,156 грн. (у т.ч. сума
страхових внесків -27 400,12 грн., та
застосовані штрафні санкції -51 963,04
грн.).

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та відмовляючи позивачу у
задоволенні позову, апеляційний суд
виходив з того, що відповідачем на
момент застосування фінансових
санкцій застосована норма Закону, яку
скасовано, що доводить безпідставність
прийняття спірного рішення.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком судів попередніх інстанцій,
виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 4 частини 9 статті
106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за донарахування
територіальним органом Пенсійного
фонду або страхувальником сум
своєчасно не обчислених та не
сплачених страхових внесків
накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначених сум за кожний
повний або неповний місяць, за який
донараховано ці суми.

01 січня 2011 року набрав чинності Закон
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних
положень Закону визнано такими, що
втратили чинність частини 1-9 статті 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Абзацом 5 пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону
встановлено, що стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Відповідно до абзацу 6 пункту 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону на період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Аналіз наведених положень
законодавства дає підстави вважати, що
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Миколаєва при
прийнятті рішення про застосування
фінансових санкцій за донарахування
органом Пенсійного фонду України або
страхувальником сум своєчасно не
обчислених та не сплачених страхових
внесків діяло правомірно, оскільки
вказані норми надавали органам
Пенсійного фонду України повноваження
щодо контролю за правильністю
нарахування, своєчасністю сплати
страхових внесків, застосування
фінансових санкцій, якими вони були
наділені до набрання чинності цим
Законом.

Таким чином, повно та всебічно
дослідивши всі обставини справи та
давши належну правову оцінку доказам,
суд першої інстанції обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги, оскільки
дії суб'єкта оскарження відповідають
чинному законодавству, а суд
апеляційної інстанції дійшов
помилкового висновку щодо відсутності
підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, про
необхідність скасувати постанову суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі постанову суду першої інстанції.

На підставі викладеного,
керуючись статтями 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18 вересня
2012 року скасувати.

Постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 22
грудня 2011 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: