Справа № 9101/192884/2012
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2014 рокусправа №
441/1164/2012(2а/441/695/2012)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І.
Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Тернівської
районної у місті Кривому Розі ради на
постанову Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу від 01 березня 2012 року по
адміністративній справі №
441/1164/2012(2а/441/695/2012) за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Тернівської районної у місті
Кривому Розі ради про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2012 року ОСОБА_2 (надалі -
позивач) звернулась до суду з позовом
до Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Тернівської районної у місті
Кривому Розі (надалі - відповідач), в
якому просила визнати дії відповідача
щодо не донарахування та недоплати їй
одноразової компенсації у розмірі 60
мінімальних заробітних плат, як сім'ї,
яка втратила годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи, відповідно
до ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи". Просила зобов'язати
відповідача донарахувати та виплатити
одноразову компенсацію у розмірі 60
мінімальних заробітних плат, як сім'ї,
яка втратила годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи, відповідно
до ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Постановою Тернівського районного
суду м. Кривого Рогу від 01 березня 2012
року позов задоволено. Визнано дії
відповідача щодо недонарахування та
недоплати позивачу одноразової
компенсації у зв'язку з втратою
годувальника в розмірі, встановленому
ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи". Зобов'язано відповідача
донарахувати та виплатити позивачу
одноразову компенсацію у зв'язку з
втратою годувальника відповідно до ст.
48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", розмір якої визначається
із розрахунку 60 мінімальних заробітних
плат на момент втрати годувальника, з
урахуванням фактично отриманих сум.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу і
просить скасувати рішення суду та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Матеріалами справи підтверджено, що
позивач перебувала в зареєстрованому
шлюбі із ОСОБА_3 у період з 10 травня 2002
року (а.с.6).

ОСОБА_3 був особою, що постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
мав статус учасника ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС першої
категорії, йому встановлена 3 група
інвалідності, щодо якої встановлений
зв'язок з Чорнобильською катастрофою
та отримував пенсію по інвалідності
внаслідок Чорнобильської катастрофи 3
групи .

Відповідно до копії свідоцтва про
смерть, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року
від захворювання, яке пов'язане з
роботами по ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС, що підтверджується
експертним висновком
Дніпропетровської регіональної
міжвідомчої комісії від 04 квітня 2011
року №11962. (а.с.8)

Листом від 02.02.2012 р. № 599 відповідачем
було зазначено, що виплата одноразової
компенсації йому провадилась в
розмірах, визначених постановою
Кабінету Міністрів України від 20
квітня 2007 року № 649 "Про встановлення
розмірів виплат деяким категоріям
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а саме
виплачено 18.01.2012 року 7586,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачка є особою, яка згідно чинного
законодавства має право на отримання
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції та
вважає за необхідне зазначити
наступне.

У межах доводів апеляційної скарги
підстави для скасування чи зміни
судового рішення відсутні.

Відповідно до абзацу шостого частини
першої статті 48 Закону України від
28.02.1991 р. № 796-ХП "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
одноразова компенсація сім'ям, які
втратили годувальника із числа осіб,
віднесених до учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
та смерть яких пов'язана з
Чорнобильською катастрофою,
виплачується в розмірі 60 мінімальних
заробітних платвиходячи з мінімальної
заробітної плати, яка склалася на
момент втрати годувальника.

Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" Кабінет Міністрів України
не уповноважений на свій розсуд
змінювати, в тому числі зменшувати
конкретні розміри компенсацій і
допомоги, встановлені цим законом.

Крім того, Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" встановлено, що у 2011 році
норми і положення статей 39,50, 51, 52, 54
цього Закону застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету, положення
статті 48 вказаного Закону в переліку
відсутні, а також рішенням
Конституційного суду від 26.12.2011 року №
20-рп/2011 положення цієї ж статті не
визнано не конституційними.

Суд не може взяти до уваги визначений
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.04.2007 р. № 649 "Про встановлення
розмірів виплат деяким категоріям
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" розмір
одноразової компенсації сім'ям, які
втратили годувальника, оскільки
питання розміру зазначеної
компенсації вирішені Законом України,
а тому з огляду на загальні засади
пріоритету законів над підзаконними
актами при розрахунку одноразової
компенсації сім'ям, які втратили
годувальника, застосуванню підлягає
саме Закон, а не постанова.

Тому, нарахування позивачу в розмірі,
встановленому КМУ, одноразової
компенсації є таким, що не відповідає
ст. 48 Закону, а позовні вимоги позивача
є обгрунтованими.

Статтею 63 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" передбачено, що
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок Державного бюджету.

Встановлено, що нарахування та виплата
одноразової компенсації відноситься
до компетенції відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому підстави
для його скасування відсутні.
Апеляційну скаргу відповідача слід
залишити без задаволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, ст. 205, 206 КАС
України, Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Тернівської
районної у місті Кривому Розі ради -
залишити без задоволення.

Постанову Тернівського районного
суду м. Кривого Рогу від 01 березня 2012
року у справі № 441/1164/2012(2а/441/695/2012) -
залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня її
складення у повному обсязі.

Головуючий:
Н.П. Баранник

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак