Справа № 818/614/14
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2014 р.
Справа №818/614/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Опімах Л.М.

за участю секретаря судового засідання
- Шевченко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельно- монтажне
управління 77" до Сумської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомленнь-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом, який його представник
підтримав в судовому засіданні,
мотивуючи вимоги тим, що податковим
органом проведена документальна
планова виїзна перевірка товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будівельно-монтажного управління 77»
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року, про
що складений акт перевірки №58/22/35770053/5
від 18 вересня 2013 року. За наслідками
перевірки 02.10.2013 року прийняті
податкові повідомлення-рішення №
про збільшення позивачеві суми
грошового зобов»язання з податку на
прибуток в розмірі 761376,90 коп., №
про збільшення грошового зобов»язання
з податку на додану вартість в розмірі
200641,50 грн., № про зменшення
розміру від»ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі
65838,00 грн. Після часткового задоволення
скарги позивача , 28.02.2014 року податковим
органом видане нове рішення № 00002201 про
збільшення суми грошового
зобов»язання з податку на додану
вартість на загальну суму в розмірі
199062,00 грн.

Позивач вважає зазначені рішення
протиправними та просить скасувати,
зазначаючи, що відповідачем поставлено
під сумнів реальність здійснення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «АСС Буд Груп», ТОВ «Камтес», ТОВ
«Електро-промисловий комплекс», ТОВ
«Голден Україна», відповідно зроблений
висновок про завищення валових витрат
та податкового кредиту. Як на доказ
вчинення позивачем порушень
податковий орган посилається на акти
податкових інспекцій за місцем
знаходження контрагентів про
неможливість проведення зустрічних
звірок. Однак, зазначене суперечить
вимогам ст.ст. 19, 61 Конституції України,
ст..20 Податкового кодексу України та
спростовується наявністю всієї
первинної документації
бухгалтерського та податкового обліку,
що відповідно до закону надає право
позивачу формувати валові витрати та
податковий кредит.

Окрім того, відповідач зазначає про
безпідставне завищення витрат, що
враховуються при визначенні об»єкта
оподаткування в декларації з податку
на прибуток за 4-й квартал 2011 року на
суму 972582,00 грн. та в декларації з
податку на прибуток за 2012 рік на суму
1244788,00 грн., що призвело до заниження
податку на прибуток за 4 квартал 2011
року на суму 223693,86, за 2012 рік на 261405,48
грн., через різницю між даними
бухгалтерського та податкового обліку.
Проте, відповідачем при визначенні
такої різниці не враховані обороти по
бухгалтерській проводці Д-т 23
«Виробництво» К-т «Товари» - вартість
будівельних матеріалів, використаних
при виконанні монтажних робіт. Всі
первинні документи бухгалтерського
обліку та податкового обліку, аналізи
бухгалтерських рахунків надавалися
під час перевірки.

Представник відповідача проти позову
заперечив та пояснив, що при проведенні
перевірки ТОВ «БМУ 77» було
встановлено, що у перевіряємому
періоді підприємство безпідставно
завищило витрати, що враховуються при
визначенні об»єкта оподаткування в
деклараціях з податку на прибуток за 4
квартал 2011 року на суму 972582 грн., та за
2012 рік на суму 1244788 грн. в ході
перевірки виявлено, що згідно даних
бухгалтерського обліку, а саме:
оборотно-сальдових відомостей по
підприємству за за 4 квартал 2011 року та
2012 рік, аналізів рахунків 902
«Собівартість реалізованих товарів», 91
«Загальновиробничі витрати», 92
«Адміністративні витрати», 93 «Витрати
на збут», 94 «Інші витрати операційної
діяльності» та первинних
бухгалтерських документів , витрати
підприємства за 4 квартал 2011 року
складають 4315753 грн., за 2012 рік складають
22258108 грн. Таким чином не підтверджено
витрати, що враховуються при
визначення об»єкта оподаткування за 4
квартал 2011 року на суму 972582грн. та за 2012
рік рік на суму 1244788 грн., відповідно
занижено податок на прибуток за 4
квартал 2011 року на 223693,86 грн., за 2012 рік
на 261405,48 грн.

Окрім того, перевіркою встановлено, що
контрагенти позивача ТОВ «АСС Буд
Груп», ТОВ «Камтес», ТОВ
«Електро-промисловий комплекс», ТОВ
«Голден Україна» здійснювали
діяльність, спрямовану на проведення
операцій, пов»язаних з наданням
податкової вигоди третім особам, в тому
числі і позивачу.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази у справі,
суд вважає, що позовоні вимоги
обґрунтовані та підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в період часу з
23.08.2013 по 11.09.2013 Сумською МДПІ проведена
документальна планова виїзна
перевірка ТОВ «Будівельно-монтажне
управління 77» з питань дотримання
вимог податкового , валютного та
іншого законодавства за період з 01.10.2011
по 31.12.2012, про що 18 вересня 2013 року
складений акт перевірки № 58/22/35770053/5 (
том 1 а.с. 18-40). За наслідками перевірки
02.10.2013 року прийняті податкові
повідомлення-рішення № про
збільшення позивачеві суми грошового
зобов»язання з податку на прибуток в
розмірі 761376,90 коп., № про
збільшення грошового зобов»язання з
податку на додану вартість в розмірі
200641,50 грн., № про зменшення
розміру від»ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі
65838,00 грн. Після часткового задоволення
скарги позивача , 28.02.2014 року податковим
органом видане нове рішення № 00002201 про
збільшення суми грошового
зобов»язання з податку на додану
вартість на загальну суму в розмірі
199062,00 грн. (том1 а.с. 14, 15,16,17).

Підставою для прийняття зазначених
рішень, на думку податкового орану,
стало порушення позивачем вимог п.138.1,
п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.198.2, 198.3,
198.6 ст.198, п.п.49.18.1 п.48.18 ст.49, п.203.1 ст.203
Податкового кодексу України, що
полягало у завищенні витрат, що
враховуються при визначенні об»єкта
оподаткування в деклараціях з податку
на прибуток за 4 квартал 2011 року на
суму 972582 грн., та за 2012 рік на суму 1244788
грн. в ході перевірки виявлено, що
згідно даних бухгалтерського обліку, а
саме: оборотно-сальдових відомостей
по підприємству за за 4 квартал 2011 року
та 2012 рік, аналізів рахунків 902
«Собівартість реалізованих товарів», 91
«Загальновиробничі витрати», 92
«Адміністративні витрати», 93 «Витрати
на збут», 94 «Інші витрати операційної
діяльності» та первинних
бухгалтерських документів , витрати
підприємства за 4 квартал 2011 року
складають 4315753 грн., за 2012 рік складають
22258108 грн. Також відповідач вважає, що
позивачем завищені витрати та
податковий кредит по господарських
операціях з ТОВ «АСС Буд Груп», ТОВ
«Камтес», ТОВ «Електро-промисловий
комплекс», ТОВ «Голден Україна», які
здійснювали діяльність, спрямовану на
проведення операцій, пов»язаних з
наданням податкової вигоди третім
особам, в тому числі і позивачу.

Суд не погоджується з такими
висновками податкового органу, а
прийняті на їх підставі податкові
повідомлення-рішення вважає
протиправними, з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 14.1.27 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов»язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу ( крім змін капіталу за
рахунок його вилучення або розподілу
власником). Відповідно до п.п.14.1.228 п.14.1
ст.14 Кодексу - витрати, що прямо
пов»язані з виробництвом та/або
придбанням реалізованих протягом
звітного податкового періоду товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, які
визначаються відповідно до положень (
стандартів) бухгалтерського обліку, що
застосовуються в частині, яка не
суперечить положенням цього розділу.
Пунктом 44.1 ст.44 Кодексу визначено, що
для цілей оподаткування платники
податків зобов»язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов»язаних з визначенням об»єктів
оподаткування та/або податкових
зобов»язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку , фінансової звітності, інших
документів, пов»язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних ,
не підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі ст..3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов»язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Нормативним документом, який регулює
порядок обліку витрат на виробництво
продукції, є Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 16 «Витрати»,
затверджений наказом Міністерства
фінансів України від 31 грудня 1999 року №
318.

Пунктом 11 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 16 «Витрати»,
передбачено, що собівартість
реалізованої продукції (робіт, послуг)
складається з виробничої собівартості
продукції (робіт, послуг), яка була
реалізована протягом звітного періоду,
нерозподілених постійних
загальновиробничих витрат та
наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції
(робіт, послуг) включаються: прямі
матеріальні витрати; прямі витрати на
оплату праці; інші прямі витрати;
змінні загальновиробничі та постійні
розподілені загальновиробничі
витрати.

Судом встановлено, що при проведенні
підприємством будівельних робіт,
протягом жовтня 2011 року - грудня 2012
року будівельні матеріали
переміщувалися зі складу на об'єкти
будівництва, що оформлювалося
належними актами списання, а в
бухгалтерському обліку здійснювалися
проводки Дт 23 «Виробництво» Кт 28
«Товари» та на час проведення
перевірки дані матеріали повністю
використані у виробництві.

Наказом Міністерства фінансів України
№ 291 від 30.11.1999 року затверджено
«Інструкцію про застосування Плану
рахунків бухгалтерського обліку
активів, капіталу, зобов'язань і
господарських операцій підприємств і
організацій».

Відповідно до вказаної Інструкції
рахунки «Класу 2. Запаси» призначені
для узагальнення інформації про
наявність і рух належних підприємству
готової продукції, товарів, предметів
праці, що призначені для обробки,
переробки, використання у виробництві
і для господарських потреб, а також
засобів праці, які підприємство
включає до складу малоцінних та
швидкозношуваних предметів.

Рахунок 23 «Виробництво» призначений
для узагальнення інформації про
витрати на виробництво продукції
(робіт, послуг). Зокрема, цей рахунок
використовується для обліку на
окремих субрахунках витрат
промислових і сільськогосподарських
підприємств на виробництво продукції;
підрядних, геологічних та проектних
організацій на виконання
будівельно-монтажних,
геологорозвідувальних та
проектно-вишукувальних робіт: інших
підприємств та організацій.

За дебетом рахунку 23 «Виробництво»
відображаються прямі матеріальні,
трудові та інші прямі витрати, а також
розподілені загальновиробничі витрати
і втрати від браку продукції (робіт,
послуг) з технологічних причин, за
кредитом - вартість фактичної
виробничої собівартості завершеної
виробництвом готової продукції (у
дебет рахунків 26, 27 ), вартість
виконаних робіт і послуг (у дебет
рахунку 90), собівартість виготовлених
у допоміжних (підсобних) виробництвах
виробів, робіт, послуг (інструменту,
енергії, ремонтно-транспортних послуг,
тощо).

При визначенні різниці між даними
бухгалтерського та податкового обліку
працівниками податкового органу не
враховані обороти по бухгалтерській
проводці Д-т 23 «Виробництво» К-т 28
«Товари» - вартість будівельних
матеріалів, використаних при
виконанні монтажних робіт, які
складають за 2011 рік - 623910,77 грн., за 2012
рік - 1765392,00 грн.

Позивачем відповідно до п.п.138.10.4 п.138.10
ст.138 Податкового кодексу України
сформовано розмір інших операційних
витрат, що включаються до складу інших
витрат у загальній сумі 710306,87 грн, що
обліковується на рахунку
бухгалтерського обліку 94 «Інші витрати
операційної діяльності», однак під час
перевірки відповідачем не взято уваги.

При цьому під час перевірки на вимогу
посадових осіб податкового органу
позивачем надавались всі первинні та
інші документи, що відмічено в самому
акті перевірки.

Склад витрат, що можуть включатися
платником податків до
адміністративних витрат визначений
п.п.138.10.2 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу
України, відповідно до п.п.139.1.6 п.139.1
ст.139 Кодексу не включаються до складу
витрат суми податку на прибуток, проте
податковим органом при проведенні
перевірки включено до складу
адміністративних витрат суму
сплаченого податку на прибуток за 4-й
квартал 2011 року в розмірі 65508,00 грн., та
за 2012 рік в розмірі 350382,00 грн.

Отже, податковий орган при визначенні
суми валових витрат безпідставно не
врахував дані бухгалтерського обліку
товариства, зокрема, суми вказані у
дебеті рахунку 23 «Виробництво».

Судом також встановлено, що між
позивачем (замовником) та товариством
з обмеженою відповідальністю «АСС БУД
ГРУП» (підрядником) було укладено
договори підряду № 300511 від 30.05.2011 року,
№150711 від 15.07.2011 року; договори на
виконання підрядних робіт від 10.10.2011
року №121011, № 121111, № 121211, № 121311, № 121411.
Відповідно до цих договорів ТОВ «АСС
БУД ГРУП» на замовлення позивача
протягом жовтня 2011 року виконувало
будівельні роботи, що підтверджується
актами приймання виконаних
будівельних робіт (форма № КБ-2в) та
довідками про вартість виконаних
будівельних робіт (форма № КБ-3),
податковими накладними. У лютому -
березні 2012 року позивач повністю
оплатив вартість підрядних робіт, що
підтверджується банківськими
виписками. ( том 1 а.с. 46-175).

Окрім того, між позивачем (замовником)
та товариством з обмеженою
відповідальністю «Камтес»
(підрядником) було укладено договори
підряду № 001 /03/12 від 01.03.2012 року, № 001/06/12
від 01.06.2012 року. Відповідно до цих
договорів ТОВ «Камтес» на замовлення
позивача протягом березня, червня та
вересня 2012 року виконувало будівельні
роботи, що підтверджується актами
приймання виконаних будівельних робіт
(форма № КБ-2в) та дідками про вартість
виконаних будівельних робіт (форма №
КБ-3), податковими накладними. У квітні -
жовтні 2012 року позивач оплатив
вартість підрядних робіт, що
підтверджується банківськими
виписками ( том 1 а.с. 176-251).

Між позивачем (замовником) та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Голден Україна»
(підрядником) було укладено договори
підряду № 01/10-12 від 01.10.2012 року, № 031012
від 03.10.2012 року. Відповідно до
зазначених договорів ТОВ «Голден
Україна» на замовлення нашого позивача
протягом листопада - грудня 2012 року
виконувало будівельні роботи, що
підтверджується актами приймання
виконаних будівельних робіт (форма №
КБ-2в) та довідками про вартість
виконаних будівельних робіт (форма №:
КБ-3), податковими накладними. У грудні
2012 року та травні 2013 року позивач
повністю оплатив вартість підрядних
робіт, що підтверджується
банківськими виписками ( том 2 а.с. 1-39).

Також 01 грудня 2011 року позивачем було
придбано у товариства з обмеженою
відповідальністю «
Електро-промисловий комплекс»
товарно-матеріальні цінності на
загальну суму 71 134,56 гривень, що
підтверджується видатковою та
податковою накладними, банківськими
виписками ( том 3 а.с. 32-40).

Згідно абзацу а) пункту 185.1 статті 185
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187
Податкового кодексу України датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Згідно абзацу а) пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України (в
редакції і на момент виникнення
спірних правовідносин) право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів ( в тому числі в разі їх
ввезення на митну територію України) та
послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2 статті 198 Кодексу).

Згідно пункту 198.3. статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається,
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податкі,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.
Згідно пунктів 201.4, 201.6, 201.8, 201.10 статті 201
Кодексу податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/ послуг.
Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Тобто, позивач з дотриманням
вищевказаних вимог законодавства
включив до складу податкового кредиту
суми, підтверджені податковими
накладними виданими ТОВ «АСС БУД ГРУП»,
ТОВ «Камтес», ТОВ «Голден Україна»,
ТОВ «Електро-промисловий комплекс»,
які є платниками податку на додану
вартість, що підтверджується
свідоцтвами про їх реєстрацію
платниками податку на додану вартість (
том 2 а.с. 62,65, 68) .

Також, відповідно до пункту 138.1 статті
138 Податкового кодексу України
витрати, що враховуються при
обчисленні об»єкта оподаткування,
складаються із:

- витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10. пунктом 138.11 цієї статті;

- інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5 підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу,

Витрати операційної діяльності,
зокрема, включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних
робіт, наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Згідно пункту 138.2. ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього Кодексу.

Пунктом 138.4. ст. 138 ПКУ передбачено, що
витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, визнаються витратами
того звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пункту 138.8. ст. 138 Кодексу
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних
робіт, наданих послуг складається з
витрат, прямо пов'язаних з виробництвом
таких товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, а саме:

- прямих матеріальних витрат;

- прямих витрат на оплату праці;

- амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов»язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;

- загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку;

- вартості придбаних послуг, прямо
пов'язаних з виробництвом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг;

- інших прямих витрат, у тому числі
витрат з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну).

До складу прямих матеріальних витрат
включається вартість сировини та
основних матеріалів, що утворюють
основу виготовленого товару, виконаної
роботи, наданої послуги, придбаних
напівфабрикатів та комплектувальних
виробів, допоміжних та інших
матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат. Прямі
матеріальні витрати зменшуються на
вартість зворотних відходів, отриманих
у процесі виробництва, які оцінюються
у порядку, визначеному в положеннях
(стандартах) бухгалтерського обліку.

Таким чином позивач правомірно
включив усі витрати по господарських
операціях з ТОВ «АСС БУД ГРУП», ТОВ
«Камтес», ТОВ «Голден Україна», ТОВ
«Електро-промисловий комплекс», що
підтверджені належними первинними
бухгалтерськими документами, які
надавалися позивачем під час
перевірки, до складу валових витрат.

Посилання відповідача на акти
податкових інспекцій про неможливість
проведення зустрічних звірок за
місцем знаходження контрагентів
позивача ( том 3 а.с. 110-114, 115-122, 123-128, 129-134),
якими зафіксовано відсутність у них
основних фондів, трудових ресурсів,
майна, відсутність за місцем
знаходження, тощо, як на обґрунтування
висновку про порушення саме позивачем
вимог податкового законодавства, на
думку суду не заслуговує на увагу. Так,
частиною 2 статті 61 Конституції
України юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.
Чинним законодавством України не
передбачена відповідальність
юридичної особи за можливими
допущеними порушеннями законодавства
інших юридичних осіб, на позивача не
покладається обов'язок та не надається
право контролювати дотримання
законодавства платником податків, який
виступає контрагентом у господарській
операції. Статтею 61 Податкового
кодексу України встановлено, що
контроль за правильністю нарахування,
повноти і своєчасності сплати
податків і зборів до бюджету
здійснюється контролюючим органом.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що податкові
повідомлення-рішення є протиправними
та підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю
"Будівельно- монтажне управління 77" до
Сумської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомленнь-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Сумської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області № від 02 жовтня 2013 року
про збільшення товариству з обмеженою
відповідальністю "Будівельно- монтажне
управління 77" суми грошового
зобов"язання з податку на прибуток в
розмірі 761376 ( сімсот шістдесят одну
тисячу триста сімдесят шість) грн. 90
коп., № від 02 жовтня 2013 року про
зменшення розміру від"ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 65838 ( шістдесят п"ять тисяч
вісімсот тридцять вісім) грн. 00 коп., №
00002201 від 28 лютого 2014 року про
збільшення суми грошового зобов"язання
з податку на додану вартість в розмірі
199062 (сто дев"яносто дев"ять тисяч
шістдесят дві) грн. 00 коп.
Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис)
Л.М. Опімах

Повний текст постанови складений 05
травня 2014 року.

З оригіналом згідно

Суддя
Л.М.Опімах