Справа № 2а-1670/2234/11
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 р.Справа № 2а-1670/2234/11Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання
Гончаровій С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Миргородської ОДПІ
Полтавської області на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 31.05.2011р.
по справі № 2а-1670/2234/11

за позовом ФОП ОСОБА_2

до Миргородської ОДПІ Полтавської
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

ФОП ОСОБА_2 звернувся до Полтавського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Миргородської об"єднаної державної
податкової інспекції ( про визнання дій
посадових осіб Миргородської ОДПІ при
проведенні планової виїзної перевірки
неправомірними, визнання
неправомірними та скасування акту №
270/17-222/НОМЕР_1 від 13.12.2010 року про
результати планової виїзної
документальної перевірки дотримання
вимог податкового та іншого
законодавства, акту № 270/17-222//14 від
03.03.2011 року про результати позапланової
виїзної документальної перевірки з
питання правильності обчислення та
своєчасності сплати до бюджету податку
з доходів фізичних осіб, визнання
неправомірними та скасування
податкового повідомлення-рішення №
/0 від 27.12.2010 року та рішення про
збільшення суми грошового
зобов'язання.

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 01 квітня 2011
року було відмовлено у відкритті
провадження у справі в частині
визнання неправомірними та скасування
актів перевірок, відкрито провадження
у справі в частині визнання дій
посадових осіб Миргородської ОДПІ при
проведенні планової виїзної перевірки
неправомірними, визнання
неправомірними та скасування
податкового повідомлення-рішення №
/0 від 27.12.2010 року, яким позивачу
нараховано податкове зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб за
основним платежем в розмірі 40 366,00 грн.,
та рішення про збільшення суми
грошового зобов'язання.

05 травня 2011 року позивачем подано заяву
про уточнення позовних вимог, згідно
якої позовну вимогу про скасування
рішення про збільшення суми грошового
зобов'язання було уточнено, зокрема,
просив, крім вищевказаного, також
визнати неправомірним і скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 24.03.2011 року, яким позивачу
було збільшено податкове зобов'язання
з податку з доходів фізичних осіб в
розмірі 10 614,05 грн.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 31.05.2011року
адміністративний позов ФОП ОСОБА_2
задоволено частково. Визнано
протиправним і скасовано податкове
повідомлення-рішення № /0 від
27.12.2010 року, яким позивачу було
нараховано податкове зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб в
розмірі 40 366,00 грн. Визнано протиправним
і скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 24.03.2011
року, яким позивачу збільшено суму
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб в розмірі 10 614,05
грн. В іншій частині позовних вимог
відмовлено. Стягнуто з Державного
бюджету на користь фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 витрати зі сплати
судового збору в розмірі 3,0грн.

Миргородська ОДПІ, не погоджуючись з
постановою Полтавського окружного
адміністративного суду в частині
відмови у задоволенні позову, подала
апеляційну скаргу, вважає , що суд
першої інстанції не в повній мірі
дослідив надані докази та податкове
законодавство , не з'ясував обставини
проведення перевірки та прийняття
податкового повідомлення-рішення та
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
31.05.2011 р. в частині задоволення позову, в
цій частині прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позову.

Сторони в судове засідання апеляційної
інстанції не з'явилися, про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, причини
неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги,
постанову суду першої інстанції,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, розглянувши надані
письмові докази в їх сукупності,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції , що ОСОБА_2 (ідентифікаційний
код НОМЕР_1) зареєстрований як фізична
особа -підприємець виконавчим
комітетом Миргородської міської ради
Полтавської області 20.09.2001 року
(свідоцтво про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця серії В01 №
126116).

Позивач перебуває на податковому
обліку в Миргородській ОДПІ з 25.09.2001
року. У перевіряємий період перебував
на загальній системі оподаткування,
здійснював господарську діяльність у
вигляді надання послуг з перевезення
вантажів автомобільним транспортом.

У термін з 16.11.2010 року по 08.12.2010 року
(термін проведення перевірки
продовжувався з 30.11.2010 року по 08.12.2010
року згідно наказу Миргородської
об'єднаної державної податкової
інспекції № 247 від 29.11.2010 року)
посадовими особами Миргородської ОДПІ
проведено планову виїзну
документальну перевірку дотримання
вимог податкового іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) за період з 01.10.2009 року по 30.09.2010
року.

Перевіркою встановлено, що позивачем в
поданих до податкового органу
деклараціях про доходи задекларовано
витрат на загальну суму 2 630 581,00 грн., у
тому числі: у ІV кварталі 2009 року - 559993,00
грн., у І кварталі 2010 року - 494938,00 грн., у
ІІ кварталі 2010 року - 878456,00 грн., У ІІІ
кварталі 2010 року - 697194,00 грн.

За результатами перевірки складено акт
№ 270/17-222/НОМЕР_1 від 13.12.2010 року, в якому
зафіксовано порушення позивачем ст. 13
Декрету КМУ від 26.12.1992 року № 13-92 "Про
прибутковий податок з громадян", що
призвело до завищення валових витрат
та заниження чистого доходу на
загальну суму 269 105,00 грн., у тому числі
за ІV квартал 2009 року - на 57 122,00 грн., за
І-ІІІ квартали 2010 року - на 211 983,00 грн., та
донараховано податку з доходів
фізичних осіб на загальну суму 40 366,00
грн., у тому числі за ІV квартал 2009 року -
на 8568,00 грн., за І-ІІІ квартали 2010 року -
на 31 798,00 грн.

Так, зокрема, перевіряючими зроблено
висновок, що позивачем в перевіряємому
періоді безпідставно віднесено до
складу валових витрат витрати по
придбанню запасних частин для ремонту
вантажних автомобілів (шин та
акумуляторів) на загальну суму 97 556,00
грн., у т. ч. за ІV квартал 2009 року - на 57
122,00 грн., за І-ІІІ квартали 2010 року на 40
434,00 грн., оскільки позивачем не вівся
облік придбання, руху основних засобів
(рухомого майна), зокрема, вантажних
автомобілів, а тому позивач не мав
права відносити до валових витрат
вартість запчастин, тобто, витрат,
пов'язаних з поліпшенням основних
фондів.

Також перевіркою було встановлено, що
позивачем безпідставно до складу
валових витрат було віднесено витрати
на придбання паливно-мастильних
матеріалів, які були списані
підприємцем в розрізі автомобілів
відповідно до актів виконаних робіт
(послуг), проте кошти за надані послуги
не були сплачені позивачу та
рахувалися в складі дебіторської
заборгованості станом на 01.10.2010 року,
внаслідок чого перевіряючі пришли до
висновку про завищення позивачем
валових витрат за І-ІІІ квартали 2010
року на 171 549, 00 грн.

На підставі акту перевірки винесено
податкове повідомлення -рішення №
/0 від 27.12.2010 року, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб
-суб'єктів підприємницької діяльності
за основним платежем в сумі 40 366,00 грн.

Позивач не погодився із вказаним
податковим повідомленням-рішенням, у
зв'язку з чим оскаржив його до
Миргородської об'єднаної державної
податкової інспекції.

У процесі розгляду скарги позивача
Миргородською ОДПІ на підставі наказу
начальника № 98 від 24.02.2011 року було
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку позивача,
оформлену актом № 270/17-222//14 від
03.03.2011 року.

За результатами вказаної перевірки
було підтверджено висновки планової
перевірки щодо безпідставного
віднесення до складу валових витрат
позивача витрат по придбанню запасних
частин для ремонту вантажних
автомобілів на загальну суму 97 556,00 грн.,
а суму безпідставно віднесених витрат
на придбання паливно-мастильних
матеріалів було збільшено з 171 549, 00 грн.
до 242 311,00 грн., у зв'язку з чим позивачу
було донараховано податку з доходів
фізичних осіб в розмірі 10 614,05 грн.

За результатами розгляду скарги
позивача податкове повідомлення
-рішення № /0 від 27.12.2010 року було
залишено без змін, а також додатково
винесено податкове
повідомлення-рішення № від 24.03.2011
року, яким позивачу було збільшено
податкове зобв'язання з податку з
доходів фізичних осіб в розмірі 10 614,05
грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково
та скасовуючи податкові
повідомлення-рішення № /0 від
27.12.2010 року, яким позивачу нараховано
податкове зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб в розмірі 40366,00
грн. та № від 24.03.2011 року, яким
позивачу збільшено суму податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в розмірі 10614,05 грн., суд
першої інстанціїм виходив з того , що
позивачем правомірно включено до
складу валових витрат у перевіряємий
період витрати по придбанню запасних
частин для ремонту вантажних
автомобілів (шин та акумуляторів) на
загальну суму 97556,00 грн. та витрати на
придбання паливно-мастильних
матеріалів в розмірі 242311,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог в іншій частині . суд першої
інстанції виходив з того , що
протиправних дій відповідача щодо
призначення, проведення перевірки та
оформлення її результатів з матеріалів
справи не встановлено, тому позовні
вимоги про визнання неправомірними дій
відповідача щодо проведення планової
виїзної перевірки та складання акту є
необґрунтованими .

Відповідно до ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Постанова
суду першої інстанції в частині
відмови у задоволенні позову не
оскаржується сторонами.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволенні позовних вимог, виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 9.12.1. ст. 9 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб" від 22 травня 2003 року N 889-IV, який
діяв на момент виникнення спірних
правовідносин, оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою від продажу
нею товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється
за правилами, встановленими
спеціальним законодавством з цих
питань, з урахуванням норм цього
пункту.

До набрання чинності спеціальним
законом з питань оподаткування
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності діє розділ
IV Декрету Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок з
громадян"(надалі -Декрет) від 26 грудня
1992 року № 13-92.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 13 Декрету
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у
грошовій та натуральній формі) і
документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. До складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходів, належать витрати,
які включаються до складу валових
витрат виробництва (обігу) або
підлягають амортизації згідно з
Законом України "Про оподаткування
прибутку підприємств".

Таким чином, фізична особа-підприємець
має право формувати свої витрати
згідно вимог Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
щодо формування валових витрат та
здійснення амортизації.

Згідно вимог ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність" щодо обов'язкової наявності
первинних документів (накладних тощо),
дані яких систематизується на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку,
не застосовуються до фізичних
осіб-підприємців, оскільки згідно ч. 1
ст. 2 вказаного Закону сфера його дії
поширюється лише на юридичних осіб,
створених відповідно до законодавства
України, незалежно від їх
організаційно-правових форм і форм
власності.

Тобто, у фізичних осіб-підприємців
відсутній обов'язок ведення
бухгалтерського обліку та здійснення
амортизації.

Визначальним фактором права на
формування валових витрат фізичної
особи-підприємця є документальне
підтвердження таких витрат та їх
безпосередній зв'язок з одержаним
доходом.

Як вбачається з матеріалів справи під
час перевірки податковим органом запит
щодо структури складу валових витрат
згідно податкових декларацій позивачу
не направлявся, натомість склад
валових витрат було визначено
ревізорами самостійно.

До матеріалів справи позивачем надано
розшифровки валових витрат до
декларацій про доходи за перевіряємий
період на загальну суму 2630584,00 грн.

В підтвердження складу зазначених
витрат та їх фактичного понесення
надано копії відповідних первинних
документів (податкові накладні, чеки,
платіжні доручення, меморіальні ордери
тощо).

Згідно вказаної розшифровки, витрати
позивача на шини та акумулятори у
перевіряємому періоді становили 227877,00
грн.

Натомість, згідно визначеного
ревізорами складу витрат позивача до
такого складу витрати на шини та
акумулятори взагалі включені не були,
разом з тим, безпідставне віднесення
вказаних витрат до складу валових було
визначено у розмірі 97 556,00 грн.

Доводи відповідача щодо неможливості
включати вартість запасних частин до
вантажних автомобілів до складу
валових витрат у зв'язку з неведенням
обліку основних засобів позивачем до
уваги не приймається, оскільки
обов'язку ведення такого обліку
фізичною особою-підприємцем
законодавством не встановлено,
натомість, позивачем надано первинні
документи в підтвердження понесення
витрат на придбання шин та
акумуляторів у перевіряємий період.

Посилання апелянта на те, що придбані
запчастини не використовувалися у
господарській діяльності позивача у
зв'язку з тим, що відсутні акти списання
використаних шин та акумуляторів та
таке списання не було відображено у
звітності зі збору за забруднення
навколишнього природного середовища є
безпідставними, виходячи з наступного .

Як вбачається з матеріалів справи факт
наявності або відсутності актів
списання використаних запчастин під
час проведення перевірки не
встановлювався, зазначені акти
відповідачем не перевірялися, що
підтверджується актом перевірки
позивача, в якому відсутні будь-які
посилання на відсутність або наявність
актів списання використаних запчастин,
будь-яких порушень щодо списання таких
запчастин перевіркою не встановлено,
так само як і будь-яких порушень щодо
подання позивачем звітності та сплати
збору за забруднення навколишнього
природного середовища.

Оскільки зазначені факти під час
перевірки не досліджувалися, то вони не
можуть бути покладені в основу
прийнятого податкового
повідомлення-рішення, яке винесено за
наслідками перевірки.

Щодо встановленого перевіркою
порушення про завищення позивачем
валових витрат за рахунок включення до
їх складу витрат на придбання
паливно-мастильних матеріалів, які
були списані підприємцем в розрізі
автомобілів відповідно до актів
виконаних робіт (послуг), оскільки
кошти за надані послуги не були
сплачені позивачу та рахувалися в
складі дебіторської заборгованості ,
колегія суддів зазначає наступне.

Згідно реєстрів отриманих податкових
накладних у перевіряємий період
позивачем понесено витрати на загальну
суму 2794330,00 грн., крім того, інші витрати
(оплата праці, внески до державних
цільових фондів, послуги банку та інші)
склали 85964,00 грн. (разом 2880294,00 грн.)

Згідно поданих декларацій та
розшифровок до даних декларацій
позивачем задекларовано витрати у
розмірі 2630581,00 грн.

Тобто, сума понесених витрат в розмірі
249713,00 грн. до складу валових витрат не
включена.

Як пояснив позивач, зазначена сума
рахується в складі дебіторської
заборгованості позивача і тому не була
включена до складу валових витрат.

Враховуючи наведене та те, що склад
валових витрат та їх фактичне
понесення, визначений позивачем у
розшифровках до податкових декларацій,
підтверджено відповідними первинними
документами, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивачем правомірно
включено до складу валових витрат у
перевіряємий період витрати по
придбанню запасних частин для ремонту
вантажних автомобілів (шин та
акумуляторів) на загальну суму 97556,00
грн. та витрати на придбання
паливно-мастильних матеріалів в
розмірі 242311,00 грн.

Колегія суддів зазначає , що склад
валових витрат позивача повинен
визначатися суб'єктом підприємницької
діяльності та відповідно
підтверджуватися первинними
документами.

Доказів правомірності, законності та
обґрунтованості прийнятих
відповідачем податкових повідомлень -
рішень до суду не надано.

На підставі встановленого , колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позовні вимоги про
визнання протиправними і скасування
податкових повідомлень-рішень №
/0 від 27.12.2010 року та № від
24.03.2011 року є обґрунтованими, законними
та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів зазначає , що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції та не
впливають на правомірність прийнятого
рішення.

Отже, колегія суддів переглянувши
постанову суду першої інстанції,
вважає, що при його прийнятті суд
дійшов вичерпних юридичних висновків
щодо встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права,
тому судове рішення відповідно до
вимог ст.200 Кодексу адміністративного
судочинства України не підлягає
скасуванню.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Миргородської ОДПІ
Полтавської області залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 31.05.2011р.
по справі № 2а-1670/2234/11 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло
З.Г.Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В.
Макаренко Я.М. Повний текст ухвали
виготовлений 10.06.2014 р.