Справа № 1325/854/12, 2а-458/2/13
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
Справа № 876/7041/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Коваля Р.Й., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Турківської міської ради Львівської
області на постанову Турківського
районного суду Львівської області від
10.04.2013 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до
Турківської міської ради Львівської
області, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_2, Турківський відділ Центру
Державного земельного кадастру
України у Львівській області про
визнання незаконними та скасування
рішень,-

встановив:

19.07.2012 року позивач - ОСОБА_1 звернулась
в суд з позовом до відповідача -
Турківської міської ради Львівської
області, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_2, Турківський відділ Центру
Державного земельного кадастру
України у Львівській області про
визнання незаконними та скасування
рішень.

У позовній заяві, із урахуванням
уточнення до позовних вимог, просить
суд визнати протиправним та скасувати
рішення Турківської міської ради № 947
від 26.06.2012 року «Про надання дозволу на
розроблення технічної документації із
землеустрою щодо складання документа,
що посвідчує право на земельну ділянку
житлової та громадської забудови для
обслуговування житлового будинку
господарських будівель і споруд
ОСОБА_2.». 10.08.2012 року позивач доповнила
свій позов вимогою про визнання
протиправним та скасування рішення
Турківської міської ради № 369 від 28.11.1996
року «Про надання безкоштовно у
приватну власність земельну ділянку
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд в розмірі 0,10 га по
АДРЕСА_1 ОСОБА_2».

Позивач свої мотивує тим, що 26.06.2012 року
Турківська міська рада прийняла
рішення № 947, згідно якого надала
дозвіл ОСОБА_2 на розроблення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документу, що посвідчує
право на земельну ділянку житлової та
громадської забудови для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,10 га саме
в тому місці, де розташована земельна
ділянка, якою користується позивач на
законних підставах згідно рішення
Турківської міської ради від 26.04.1996
року.

Відтак, ОСОБА_1 просить суд визнати
протиправним та скасувати рішення
Турківської міської ради № 947 від 26.06.2012
року.

Також, 10.08.2012 року позивач доповнила
свій позов вимогою про скасування
рішення Турківської міської ради № 369
від 28.11.1996 року «Про надання
безкоштовно у приватну власність
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд в
розмірі 0,10 га по АДРЕСА_1 ОСОБА_2»,
посилаючись на те, що це рішення
виконкому міської ради є протиправним,
так як вона не надавала згоди на
вилучення у неї земельної ділянки для
передачі її ОСОБА_2 Позивач зазначає, що
про рішення виконкому міської ради від
28.11.1996 року вона дізналася лише в липні
2012 року.

Постановою Турківського районного
суду Львівської області від 10.04.2013 р.
позовну заяву задоволено. Рішення
виконкому Турківської міської ради
Львівської області № 369 від 28.11.1996 року
«Про передачу безкоштовно у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд ОСОБА_2 площею 0,10 га
по АДРЕСА_1» та рішення Турківської
міської ради Львівської області № 947
від 26.06.2012 року «Про надання дозволу
ОСОБА_2 на розроблення документації
землеустрою для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1
орієнтовною площею 0,10 га» визнано
протиправними та скасовано.

Задовольняючи позовні вимоги суд
виходив з того, що 28.11.1996 року рішенням
№ 369 виконком Турківської міської ради
вирішив передати безкоштовно у
приватну власність земельну ділянку
для будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд ОСОБА_2 площею 0,10 га по АДРЕСА_1
без урахування тієї обставини, що ця
земельна ділянка попередньо вже
передана у власність ОСОБА_1

Суд зазначив, що при прийнятті
оспорюваних рішень Турківська міська
рада порушила діюче законодавство
України, ці рішення прийнято без
урахування всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення,
недобросовісно, нерозсудливо, без
урахування права позивачки на участь у
процесі прийняття рішення та без
урахування вже прийнятого рішення
виконкому від 26.04.1996 року, тобто,
передавши земельні ділянки у приватну
власність ОСОБА_1, міська рада не
зареєструвала право власності ОСОБА_1,
а земельну ділянку 28.11.1996 року передала
у приватну власність ОСОБА_2, також не
зареєструвавши її право власності.

Тобто, Турківська міська рада
Львівської області передала
безкоштовно у приватну власність одну
і ту ж саму земельну ділянку площею 0,10
га по АДРЕСА_1 спочатку ОСОБА_1, а потім
ОСОБА_2.

В силу ст.ст. 17,28,31 Земельного кодексу
України 1992 року, припинення міською
радою права на земельну ділянку ОСОБА_1
без її згоди мало провадитися у
судовому порядку.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з помилковим
застосуванням норм матеріального
права, порушенням норм процесуального
права та підлягає скасуванню з підстав
викладених у апеляційній скарзі.
Просить скасувати оскаржувану
постанову а позовну заяву залишити без
розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги Турківська міська рада
Львівської області посилається на те,
що оскаржуване рішення від 26.06.2012 року
№ 947 було прийнято відповідно до норм
ст.ст. 12,39,118,121 ЗК України, ст. 26 ЗУ «Про
місцеве самоврядування в Україні».

Апелянт зазначає, що судом в
оскаржуваній постанові вказується, що
при прийнятті оспорюваних рішень
Турківська міська рада порушила діюче
законодавство, але зазначення чіткої
норми чинного законодавства яка б
порушувалась при прийнятті рішень не
має, тому скасування даних рішень не є
обгрунтованим.

Апелянт наголошує на тому, що у
позивача відсутні правовстановлюючі
документи щодо права власності на
спірну земельну ділянку, передбачені
ст. 126 ЗК України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами у справі, колегія суддів
виходить з наступного.

Так, приймаючи оспорюване рішення № 369
від 28.11.1996 року Турківська міська рада
Львівської області керувалась нормами
Земельного кодексу України від 18.12.1990 р.
№ 561-XII ( в редакції чинній на момент
прийняття рішення ).

Частинами 2,3 статті 3 ЗК України було
передбачено, що розпоряджаються землею
Ради народних депутатів, які в межах
своєї компетенції передають землі у
власність або надають у користування
та вилучають їх.

Повноваження щодо передачі, надання та
вилучення земельних ділянок місцеві
Ради народних депутатів можуть
передавати відповідно органам
державної виконавчої влади або
виконавчим органам місцевого
самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст. 6 ЗК України,
громадяни України мають право на
одержання у власність земельних
ділянок для:

ведення селянського (фермерського)
господарства;

ведення особистого підсобного
господарства;

будівництва та обслуговування жилого
будинку і господарських будівель
(присадибна ділянка);

садівництва;

дачного і гаражного будівництва.

Згідно ч.3 ст. 6 ЗК України, передача
земельних ділянок у власність
громадян провадиться місцевими Радами
народних депутатів відповідно до їх
компетенції за плату або безплатно.

Безплатно земельні ділянки
передаються у власність громадян для:

ведення селянського (фермерського)
господарства у межах середньої
земельної частки, що обчислюється у
порядку, передбаченому цією статтею;

ведення особистого підсобного
господарства;

будівництва та обслуговування будинку
і господарських будівель (присадибна
ділянка), в тому числі земельні
ділянки, що були раніше надані у
встановленому порядку громадянам для
цієї мети, у межах граничного розміру,
визначеного статтею 67 цього Кодексу;

садівництва;

дачного і гаражного будівництва.

Так, судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи наступні обставини.

20.12.1995 року сесією Турківської міської
ради Львівської області було надано
право виконкому щодо передачі, надання
та вилучення земельних ділянок (а.с.74).

26.04.1996 року виконком Турківської
міської ради Львівської області
прийняв рішення «Про передачу
земельних ділянок у приватну власність
і користування», яким зокрема вирішив
передати безкоштовно у приватну
власність ОСОБА_1 земельні ділянки: 0.10
га - для ведення особистого підсобного
господарства, 0,10 га - для
індивідуального житлового
будівництва, без зазначення адрес
вищенаведених земельних ділянок (а.с.
6-8).

28.11.1996 року рішенням № 369 виконком
Турківської міської ради Львівської
області вирішив передати безкоштовно у
приватну власність земельну ділянку
для будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд ОСОБА_2 площею 0,10 га по АДРЕСА_1
(а.с.17).

16.07.2009 року рішенням Турківської
міської ради № 1999 надано дозвіл ОСОБА_1
на інвентаризацію земельної ділянки
для обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_2 та ведення особистого
селянського господарства в урочищі
«Під кар'єром» (а.с.27).

26.06.2012 року рішенням Турківської
міської ради № 947 ОСОБА_2 (прізвище
змінено з ОСОБА_1 після реєстрації
шлюбу) надано дозвіл на розроблення
технічної документації із землеустрою
щодо складання документа, що посвідчує
право на земельну ділянку житлової та
громадської забудови для
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд на АДРЕСА_1
орієнтовною площею 0,10 га. (а.с.10).

Слід зазначити, що у справі також
наявна Технічна документація із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право на земельну
ділянку для обслуговування жилого
будинку господарських будівель і
споруд (місце розташування: АДРЕСА_1)
виготовлена ТзОВ «Карпати Гео-Інвест»
на підставі заяви-договору № 02815 від
19.07.2012 року та видана ОСОБА_2 (а.с.62-68).

Беручи до уваги наведені обставини, суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Так, в постанові Турківського
районного суду Львівської області від
10.04.2013 року суд першої інстанції
зазначив, що рішенням виконавчого
комітету Турківської міської ради від
26.04.1996 року передається у приватну
власність ОСОБА_1 земельні ділянки
загальною площею 0,55 га, в тому числі і
земельну ділянку по АДРЕСА_1., хоча
судовою колегією встановлено, що
зазначеним рішення було передано у
приватну власність позивачу земельні
ділянки: 0.10 га -для ведення особистого
підсобного господарства, 0,10 га - для
індивідуального житлового
будівництва, без зазначення конкретних
адрес вищенаведених земельних ділянок.

Відтак, покликання позивача щодо
передачі їй земельних ділянок
загальною площею 0,55 га не знаходять
свого підтвердження, так як і
твердження про те, що в тому числі і
передана їй земельна ділянка
знаходиться по АДРЕСА_1. В
підтвердження своїх доводів з цього
приводу колегії суддів позивачем
ОСОБА_1 не надано жодного доказу.

Також, суд апеляційної інстанції
звертає увагу на те, що в постанові
Турківського районного суду
Львівської області від 10.04.2013 року суд
встановив, що рішенням сесії
Турківської міської ради № 1999 від
16.07.2009 року надано дозвіл ОСОБА_1 на
інвентаризацію земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд по АДРЕСА_2 та
ведення особистого селянського
господарства, в тому числі і земельної
ділянки площею 0,10 га по АДРЕСА_1, попри
те, що зазначеним рішенням було надано
позивачу дозвіл на інвентаризацію
земельної ділянки для обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд по АДРЕСА_2 та для ведення
особистого селянського господарства в
урочищі «Під кар'єром».

Як наслідок, судом першої інстанції не
правильно встановлено розташування
земельних ділянок які були надані
ОСОБА_1 рішенням сесії Турківської
міської ради № 1999 від 16.07.2009 року. А тому
земельна ділянка про яку йдеться в
рішення Турківської міської ради № 947
від 26.06.2012 року яким надано дозвіл
ОСОБА_2 на розроблення документації із
землеустрою для обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд по АДРЕСА_1 не є тією ж земельною
ділянкою про яку в своїй постанові
зазначає суд як таку, яка надана
позивачу рішенням сесії Турківської
міської ради № 1999 від 16.07.2009 року.

Крім того, судом першої інстанції не
надано належної правової оцінки
наявному у матеріалах справи листу
відділу містобудування та архітектури
Турківської РДА Львівської області № 5
від 31.01.2013 року та схемі розміщення
земельної ділянки в АДРЕСА_1 (а.с.123-124),
яким підтверджено що дана земельна
ділянка відповідно до генерального
плану міста входить в землі житлової та
громадської забудови, які відповідно
до ст. 38 ЗК України використовуються
для розміщення житлової забудови,
громадських будівель і споруд, інших
об'єктів загального користування та
згідно ст. 39 ЗК України, використання
земель житлової та громадської
забудови здійснюється відповідно до
генерального плану населеного пункту.
Тобто спірна земельна ділянка
відповідно до ст. 40 ЗК України має
цільове призначення і має
використовуватись для розміщення
житлової забудови.

Щодо тверджень ОСОБА_1, що Турківська
міська рада припинила право
користування земельними ділянками
позивача без її згоди, що являється
порушенням чинного земельного
законодавства то колегія суддів
виходить з наступного.

Так, ч.1 ст.126 Земельного кодексу України
від 25.10.2001 № 2768-III ( у редакції чинній на
момент прийняття рішення № 947 від 26.06.2012
року ) передбачено, що право власності
на земельну ділянку посвідчується
державним актом, крім випадків,
визначених частиною другою цієї
статті.

Згідно ч.3 ст.126 ЗК України, право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державним
актом на право постійного користування
земельною ділянкою.

В силу ч.5 ст.126 ЗК України право оренди
земельної ділянки посвідчується
договором оренди землі, зареєстрованим
відповідно до закону.

Враховуючи вищенаведені правові норми,
колегія суддів звертає увагу на те, що
у ОСОБА_1 відсутні правовстановлюючі
документи щодо права власності чи
користування спірною земельною
ділянкою, передбачені ст. 126 ЗК України.

Так, ст.6 КАС України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
вважає, що рішення Турківської міської
ради Львівської області № 369 від 28.11.1996
року та № 947 від 26.06.2012 року жодним чином
не порушують права, свободи чи законні
інтереси ОСОБА_1, відтак підстави для
задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав
вказані вимоги процесуального закону,
оскільки до спірних правовідносин не
вірно застосував норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного рішення, яке
підлягає до скасування.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Турківської міської
ради Львівської області задовольнити
частково, а постанову Турківського
районного суду Львівської області від
10.04.2013 р. по справі № 1325/854/2012 ( 2-а/458/2/2013 ) -
скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Турківської міської ради Львівської
області, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_2, Турківський відділ Центру
Державного земельного кадастру
України у Львівській області про
визнання незаконними та скасування
рішень - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили, а у разі
складення постанови в повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України - з дня
складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
Р.Й. Коваль

В.Я. Макарик

Постанова складена в повному обсязі
03.06.2014 року.