Справа № 369/12595/13-а(2а/369/20/14)
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Волчко А.Я.
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді
Файдюка В.В.

суддів: Старової
Н.Е.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Бібко
А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 21
березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Голови Білогородської сільської ради
Абрамчука М І., заступника начальника
управління Держземагентства у
Києво-Святошинському районі Київської
області Гапича М.М. про зобов'язання
вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 21
березня 2014 року адміністративний позов
ОСОБА_3 до Голови Білогородської
сільської ради Абрамчука М І.,
заступника начальника управління
Держземагентства у
Києво-Святошинському районі Київської
області Гапича М.М. про зобов'язання
вчинити дії - задоволено частково.

Не погоджуючись з зазначеною
постановою, позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою в якій просить її
скасувати та ухвалити нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_3 звернувся до
Білогородської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області з клопотанням та доданими до
нього графічними матеріалами щодо
реалізації його права на отримання
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель житлової та
громадської забудови для
індивідуального житлового будівництва
на території Білогородської сільської
ради.

Рішенням Білогородської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області за № 366/11 від 20 червня
2013 року, що було підписано головою
Білогородської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області Абрамчуком М.І., вищезазначене
звернення позивача по справі було
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з такою відмовою
відповідача, позивач звернувсь до суду
з даним адміністративним позовом.

Судом встановлено, що позивач отримав
підписану головою Білогородської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області Абрамчуком
М.І відповідь № О-170 від 20 листопада 2013
року на інформаційний запит до
Білогородської сільської ради
Києво-Святошинського району щодо
наявності вільних земельних ділянок,
що можуть бути використані під
забудову у межах територіальної
адміністративної одиниці
вищезазначеної сільської ради. Однак,
по суті запиту інформації не надано, не
направлено запит належному
розпоряднику інформації.

Крім того, позивач звертався з
письмовими запитами до управління
Держземагентства у
Києво-Святошинському районі Київської
області стосовно отримання публічної
інформації про наявність вільних
земельних ділянок в адміністративних
межах с. Білогородка
Києво-Святошинського району Київської
області; стосовно отримання публічної
інформації щодо державної
статистичної звітності форми 6-зем,
6а-зем, 6б-зем та 2-зем, які стосуються
земельних ділянок в межах с.
Білогородка Києво-Святошинського
району Київської області; стосовно
отримання публічної інформації щодо
державної статистичної звітності з
кількісного обліку земель (форми 6-зем)
щодо земельних ділянок в
адміністративних межах с. Білогородка
Києво-Святошинського району Київської
області.

У своїй відповіді заступник начальника
управління Держземагентства у
Києво-Святошинському районі Київської
області Гапич М,М. зазначив, що надання
інформації по затвердженим формам
статистичної звітності (6-зем) фізичним
особам та її запити не відносяться до
повноважень управління, що на думку
Позивача, не відповідає вимогам
чинного законодавства.

Також, позивач зазначив, що в
результаті порушення його прав
посадовими особами органу місцевого
самоврядування він був змушений
звернутися до спеціаліста у галузі
права за правовою допомогою у
результаті чого зазнав реальних
збитків на суму 2 000 (дві тисячі) грн. 00
коп.

Отже, суд першої інстанції задовольнив
позов в частині, зокрема, визнав
протиправними дії Білогородської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області у частині
відмови ОСОБА_3 щодо надання йому
земельної ділянки у власність;
скасував рішення Білогородської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області від 23 серпня
2013 року в частині відмови у задоволенні
клопотання щодо виділення земельної
ділянки; зобов'язав Білогородську
сільську ради Києво-Святошинського
району Київської області винести на
засідання сесії Білогородської
сільської ради та розглянути подане
ОСОБА_3 клопотання у відповідності до
чинного законодавства; стягнути з
місцевого бюджету Білогородської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області на користь
позивача витрати по сплаті судового
збору у розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08
коп. В частині позовних вимог щодо
визнання відповіді № 0-166 № 0-170 від 20
листопада 2013 року Голови
Білогородської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області Абрамчука М.І. незаконною,
визнання дій відповідачів незаконними
та такими, що порушують права позивача
на доступ до публічної інформації, та
такими, що завдали матеріальної шкоди,
яку позивач поніс в результаті
звернення за правовою допомогою для
поновлення порушеного права,
відмовлено.

Отже, в статті 1 Закону України «Про
звернення громадян» зазначено, що
громадянин України має право
звернутися до органів державної влади,
місцевого самоврядування, об'єднань
громадян, підприємств, установ,
організацій незалежно від форми
власності, засобів масової інформації,
посадових осіб відповідно до їх
функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявами або
клопотаннями щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення, і відповідно
до ст. 20 Закону України «Про звернення
громадян» звернення розглядаються і
вирішуються у термін не більше одного
місяця від дня їх надходження, а ті, які
не потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від дня їх отримання.

Проаналізувавши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що документ, який позивач просить
визнати незаконним та таким, що порушує
його право на доступ до публічної
інформації, за своєю правовою природою
не є правовим актом індивідуальної дії,
він не встановлює будь-яких обов'язків
та не тягне правових наслідків. Тому
колегія суддів погоджується з судом
першої інстанції та вважає, що обраний
позивачем спосіб захисту як визнання
відповіді на запит про надання
інформації незаконною та такою, що
порушує права на доступ до публічної
інформації - не передбачений діючим
законодавством, у зв'язку із чим
заявлена позовна вимога не підлягає до
задоволення.

Апелянт зазначає, що дана відповідь є
відмовою у наданні інформації,
оскільки не має відповіді по суті
запиту. Однак, колегія суддів не
погоджується з таким висновком,
оскільки відповідач не відмовився
взагалі відповідати на запит,
натомість надав відповідь в межах
повноважень та строків, визначених
законодавством.

Крім того, управління Держземагентства
у Києво-Святошинському районі
Київської області надало інформацію
позивачу у передбачений законом спосіб
та строк про наявні земельні ділянки
державної та комунальної форм
власності на території с. Білогородка
Києво-Святошинського району Київської
області, що підтверджується відповіддю
на лист ОСОБА_3 від 05 березня 2014 року за
№ 01-21/2325 та відповіддю на скаргу на дії
посадових осіб від 24 лютого 2014 року за
№ К-61/0-692/6-14, наявними в матеріалах
справи.

Стосовно стягнення з суб'єктів владних
повноважень понесених витрат
позивачем, пов'язаних з наданням
правової допомоги у зв'язку із
порушенням його прав у розмірі 2 000 (дві
тисячі) грн. 00 коп.

Згідно статті 87 Кодексу
адміністративного судочинства України
судові витрати складаються із судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи, до яких належать, зокрема,
витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.3 статті 87 КАС України
до витрат, пов'язаних з розглядом
справи належить, зокрема, витрати на
правову допомогу та витрати, пов'язані
із залученням свідків, спеціалістів,
перекладачів та проведення судових
експертиз.

Частиною третьою статті 90 КАС України
передбачено, що граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Згідно ч.1 статті 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Так, відповідно до статті 1 Закону
України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративним
справах» розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних справах, в
яких така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Отже, підставою для відшкодування
судових витрат на правову допомогу є,
зокрема, наявність належних та
допустимих доказів щодо взаємозв'язку
між сплаченими позивачем спеціалісту у
галузі справи коштами та наданою йому
правовою допомогою на підставі
відповідного договору, який стосується
безпосередньо підготовки
процесуальних документів та
супроводження даної судової справи.

Згідно Закону України «Про адвокатуру
та адвокатську діяльність» під іншими
видами правової допомоги розуміють
види адвокатської діяльності з надання
правової інформації, консультацій і
роз'яснень з правових питань, правового
супроводу діяльності клієнта,
складання заяв, скарг, процесуальних та
інших документів правового характеру,
спрямованих на забезпечення
реалізації прав, свобод і законних
інтересів клієнта, недопущення їх
порушень, а також на сприяння їх
відновленню в разі порушення.

До позовної заяви позивачем були
додані договір № 06/11-4 про надання
правової допомоги від 06 листопада 2013
року, оригінал квитанції № К3В800VAI на
суму 2 000 (дві тисячі) грн., на якому
зазначено «перевод особистих коштів
згідно договору № 06/11-4 від 06 листопада
2013 року про правову допомогу», акт
виконаних робіт згідно договору № 06/11-4
від 06 листопада 2013 року, копія
свідоцтва про право зайняття
адвокатською діяльністю, додаток до
договору-замовлення.

Аналізуючи викладене, а також
документи надані позивачем на
підтвердження витрат на правову
допомогу, суд знаходить що, вказані
документи можуть слугувати належними
та допустимими доказами щодо
підтвердження понесених позивачем
витрат на правову допомогу, оскільки
дають можливості ідентифікувати, за що
саме позивачем сплачувалися кошти
представнику позивача, а тому суд
знаходить обґрунтованими позовні
вимоги в частині стягнення витрат на
правову допомогу.

Таким чином, протиправним є висновок
суду першої інстанції про відмову в
задоволення адміністративного позову
в частині стягнення витрат на правову
допомогу.

Однак, в іншій частині постанова суду
першої інстанції вбачається
правомірною та обґрунтованою.

Згідно до статті 202 КАС України -
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є, зокрема,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС
України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Постанову Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 21
березня 2014 року - скасувати частково.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Голови
Білогородської сільської ради
Абрамчука М І., заступника начальника
управління Держземагентства у
Києво-Святошинському районі Київської
області Гапича М.М. про зобов'язання
вчинити дії - в частині стягнення на
користь позивача з Білогородської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області витрат на
правову допомогу в сумі 2000 (дві тисячи)
грн. задовольнити.

В решті постанову Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 21
березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Голови Білогородської сільської ради
Абрамчука М І., заступника начальника
управління Держземагентства у
Києво-Святошинському районі Київської
області Гапича М.М. про зобов'язання
вчинити дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254 КАС
України та може бути оскаржена
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції в порядку і
строки, встановлені статтею 212 КАС
України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Файдюк В.В.

Судді:

Старова Н.Е.

Мєзєнцев Є.І.