Справа № 2а-5516/10/1670
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року м. Київ
К/9991/40269/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів:
Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
02.03.2011 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 14.06.2011

у справі № 2а-5516/10/1670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Нітон"

до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції у
Полтавській

області

про скасування податкової
вимоги та податкового повідомлення -
рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Нітон" звернулось
до Полтавського окружного
адміністративного суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Одесі про
скасування податкового повідомлення -
рішення № /0 від 19.08.2009.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 02.03.2011
позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14.06.2011
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 02.03.2011
залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції та ухвалою суду
апеляційної інстанції відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалу суду апеляційної інстанції,
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим,
що судами першої та апеляційної
інстанцій при вирішення спору по даній
справі порушено норми матеріального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
документальну невиїзну перевірку
податкових декларацій позивача по
податку на додану вартість за
березень-травень 2010 року та складено
акт №262/15-322/21050769 від 29.06.2010.

За результатами перевірки
відповідачем прийняте податкове
повідомлення - рішення № /0/2180 від
06.07.2010, яким визначено позивачу суму
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість у розмірі 34144, 99 грн.:
28176, 28 грн. основний платіж, 6068,71 грн.
штрафні (фінансові) санкції.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України „Про податок на додану
вартість", заниження податок на додану
вартість на суму 28176, 28 грн.,

Відповідачем винесено першу
податкову вимогу №1/738/671 від 10.08.2010 на
суму 34198, 18 грн.

За визначенням п. 1.8 ст. 1 Закону
України „Про податок на додану
вартість", бюджетне відшкодування - це
сума, що підлягає поверненню платнику
податку з бюджету у зв'язку з надмірною
сплатою податку у випадках, визначених
цим Законом.

Відповідно до пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7
вказаного Закону сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пп. 7.7.1 цього
пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пп. 7.7.1 цього
пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Якщо у наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з пп.
7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення,
то: а) бюджетному відшкодуванню
підлягає частина такого від'ємного
значення, яка дорівнює сумі податку,
фактично сплаченій отримувачем
товарів (послуг) у попередніх
податкових періодах постачальникам
таких товарів (послуг); б) залишок
від'ємного значення після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно з пп. 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 Закону,
платник податку, який має право на
одержання бюджетного відшкодування та
прийняв рішення про повернення повної
суми бюджетного відшкодування, подає
відповідному податковому органу
податкову декларацію та заяву про
повернення такої повної суми
бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації. При цьому платник податку в
п'ятиденний термін після подання
декларації податковому органу подає
органу Державного казначейства
України копію декларації, з відміткою
податкового органу про її прийняття,
для ведення реєстру податкових
декларацій у розрізі платників.

Підпунктом 7.7.5 п. 7.7 вказаної
статті встановлено, що протягом 30 днів,
наступних за днем отримання податкової
декларації, податковий орган проводить
документальну невиїзну перевірку
(камеральну) заявлених у ній даних.

За наявності достатніх підстав
вважати, що розрахунок суми бюджетного
відшкодування було зроблено з
порушенням норм податкового
законодавства, податковий орган має
право протягом такого ж строку
провести позапланову виїзну перевірку
(документальну) платника для
визначення достовірності нарахування
такого бюджетного відшкодування.

За висновками контролюючого
органу, заявлена сума бюджетного
відшкодування зменшена в частині
віднесення до складу податкового
кредиту за податковими накладними,
отриманими від контрагентів: ФО-П
ОСОБА_3, ТОВ „Стаг", ПП „ОПЛОТ" у зв'язку
з несплатою постачальниками ТОВ
„Нітон", яким позивачем перераховані
відповідні суми податку на додану
вартість в ціні отриманих ТМЦ,
робіт(послуг), сум податку до
Державного бюджету України.

Вищенаведені норми не ставлять у
залежність право платника податку на
бюджетне відшкодування від фактичної
сплати сум податку на додану вартість
до бюджету іншим платником податку -
постачальником товару, якщо цей
платник (покупець) сплатив податок в
ціні придбаних товарів (послуг), а
реальність поставок в судовому процесі
не спростована.

Відповідачем також не наведено
жодних доводів та не подано будь-яких
доказів, які б могли свідчити про
недобросовісність позивача як
платника податків або про наявність
обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої Товариством
податкової вигоди - як-от безтоварний
та/або фіктивний характер здійснених
операцій, завідоме придбання товарів у
осіб, діяльність яких має ознаки
фіктивного підприємництва,
спрямування операцій на одержання
прибутку виключно за рахунок
податкової вигоди тощо.

Доводи скаржників про
обов'язковість наявності такої
підстави для виникнення у платника
права на бюджетне відшкодування, як
факт надмірного надходження
відповідної суми податку до бюджету,
обґрунтовано не було взято до уваги
судовими інстанціями, позаяк в даному
разі виконання контрагентами позивача
обов'язку зі сплати податкових
зобов'язань до бюджету не має правового
значення для вирішення цього спору.

Відносини позивача з
контрагентом з приводу правочинів, на
підставі яких заявлено відшкодування з
бюджету податку на додану вартість,
підтверджено письмовими доказами у
повному обсязі.

Враховуючи це, доводи касаційної
скарги не спростовують правильність
висновку суду про наявність у позивача
права на отримання бюджетного
відшкодування.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
02.03.2011 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 14.06.2011 у справі № 2а-5516/10/1670 слід
відхилити, а судові рішення залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221 ,223 ,230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції у Полтавській області
відхилити.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 02.03.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14.06.2011 у
справі № 2а-5516/10/1670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко