Справа № 817/285/14
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
УХВАЛА

іменем України

"29" травня 2014 р.
Справа № 817/285/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Моніча Б.С.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Хаюка С.М.,

при секретарі
Степанській А.В. ,

за участю

представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Кузнецовської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"19" березня 2014 р. у справі за позовом
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до
Кузнецовської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправними
та скасування податкових повідомлень -
рішень та вимоги ,

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_3 звернувся до Рівненського
окружного адміністративного суду з
позовом до Кузнецовської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 24.01.2014 р. в повному обсязі,
податкового повідомлення-рішення
№ від 24.01.2014 р. на суму 55891 грн.,
вимоги про сплату боргу (недоїмки)
№Ф- від 26.12.2013 р. та рішення №
від 24.01.2014 року в повному обсязі.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 19.03.2014 р.
позов задоволено.

Податкове повідомлення-рішення №
від 24 січня 2014 року, вимогу про сплату
боргу (недоїмки) №Ф- від 26 грудня
2013 року, рішення про застосування
штрафних санкцій № від 24 січня 2014
року Кузнецовської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області визнано
протиправними та скасовано в повному
обсязі.

Податкове повідомлення-рішення
Кузнецовської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області № від 24 січня 2014 року в
частині збільшення ФОП ОСОБА_3 суми
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість у сумі 37261
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями у сумі 18630 грн., а всього на
загальну суму 55891 грн., визнано
протиправним та скасовано.

Присуджено на користь позивача - ФОП
ОСОБА_3 із Державного бюджету судовий
збір у розмірі 284,64 грн.

Не погоджуючись із цим судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову - про відмову у
задоволенні позову. В апеляційній
скарзі посилається на порушення судом
норм матеріального, процесуального
права та неповне з'ясування обставин
справи.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги відповідно до ст.195
КАС України, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Ст.200 КАС України визначено, що суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Правильне по суті судове рішення не
може бути скасоване з одних лише
формальних міркувань.

Встановлено, що податковим органом
проведено документальну планову
виїзну перевірку позивача щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів, дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками з 01.01.2012 року по 31.12.2012
року, правильності нарахування та
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011 року по 31.12.2012 року, виконання
вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 року по
31.12.2012 року, в результаті якої складено
акт №211/17- від 26.12.2013 року (т. 1, а. с.
16-105).

В акті перевірки податковий орган
вказує на те, що позивачем порушено
вимоги ст. ст. 203, 215, 216, 228, 234 ЦК України,
ст. ст. 193 ГК України в результаті чого
укладені з ТОВ "Такопром" та ТОВ "Тай
Фіш" правочини мають ознаки
нікчемності. Податковим органом
зроблено висновок про те, що операції
щодо реалізації товару вищевказаними
контрагентами на користь позивача не
підтверджуються при врахуванні
реального часу здійснення таких
операцій, місцезнаходження майна,
наявності трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень.
Одночасно, відповідачем зроблено
висновок про відсутність фактичних
дій, спрямованих на виконання взятих на
себе сторонами зобов'язань.

У акті №211/17- від 26.12.2013 року
зафіксовані порушення позивачем вимог
законодавства України, зокрема:

- пп.138.1.1 п.138.1 ст.138, п.138.2 ст.138, п.138.4 ст.138,
п.138.8 ст.138, пп.139.1.9. п.139.1 ст.139, п.167.1 ст.167,
п.177.1 ст.177, п.177.2 ст.177, п.177.2 ст.177, п.177.4 ст.
177 ПК України - завищено валові витрати
за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р., які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування на загальну суму 186309,18
грн. за 2012 рік.;

- пп.138.1.1 п.138.1 ст.138, п.138.2 ст.138, п.138.4 ст.138,
п.138.8 ст.138, пп.139.1.9. п.139.1 ст.139, п.167.1 ст.167,
п.177.1 ст.177, п.177.2 ст.177, п.177.2 ст.177, п.177.4
ст.177, п.177.10 ст.177 ПК України - внаслідок
неналежного ведення Книги обліку
доходів та витрат за період з 01.01.2012р. по
31.12.2012р. (в т.ч. формування платником
доходу від підприємницької діяльності
не по факту оплати, а по факту
відвантаження товарів покупцям)
здійснено включення перекручених
даних до Декларації про майновий стан і
доходи за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р., а
саме: перевіркою встановлено завищення
валових витрат, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування на
загальну суму 186309,18 грн. за 2012 рік.;

- ч.4 ст. 4, п.2 ч. 1 ст.7, п.1 ч.11 ст.8 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» - занижено базу
нарахування єдиного внеску за 2011 рік на
54936,76грн., не нараховано та не
перераховано до бюджету єдиний внесок
за 2011 рік в сумі 12437,40 грн.; занижено базу
нарахування єдиного внеску за 2012 рік на
186309,18грн., не нараховано та не
перераховано до бюджету єдиний внесок
за 2012 рік в сумі 25585,10грн.;

- пп.185.1.ст.185, пп.187.1 ст.187, пп.188.1 ст.188,
пп.198.1 ст.198, п. 198.3 ст.198 ПК України -
завищено податковий кредит на суму
38983,00 грн., в тому числі: за лютий 2012року
в сумі 16605,00грн., за березень 2012року в
сумі 5114,00грн., за серпень 2012 року в сумі
9333,00грн., за вересень 2012року в сумі
6950,00грн., за грудень 2012року в сумі 981,00
грн.

На підставі висновків акту перевірки
відповідачем винесені вимога про
сплату боргу (недоїмки) №Ф- від
26.12.2013 р. за платежем єдиний внесок на
загальне обов'язкове державне
соціальне страхування на суму 38022,50
грн., податкове повідомлення-рішення
№ від 24.01.2014 р. про збільшення
позивачу суми грошового зобов'язання
за платежем податок на доходи фізичних
осіб на 31615,53 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями на 15807,77 грн., а
всього на 47423,30 грн., податкове
повідомлення-рішення № від 24.01.2014
р. про збільшення позивачу суми
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість на 38983,00 грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
на 19491,50 грн., а всього на 58474,50 грн., а
також рішення № про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску від 24.01.2014
р. на суму 2523,00 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, який
дослідивши господарські операції
позивача з контрагентами встановив, що
на момент існування правовідносин між
позивачем та його контрагентами, їх
діяльність була здійснена у
встановленому законодавством порядку,
зазначені підприємства знаходилися в
Єдиному державному реєстрі юридичних
та фізичних осіб-підприємців, були
зареєстровані платниками податку в
податковому органі, подавали податкову
звітність.

Укладені угоди між позивачем та його
контрагентами спрямовані на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ними та не містять положень,
які б суперечили вимогам чинного
законодавства або інтересам сторін, а
волевиявлення сторін правочину є
вільне і відповідає їхній внутрішній
волі, що відповідає загальним вимогам,
встановленим статтею 203 ЦК, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину.

Усі господарські операції
підтверджені первинними документами
позивача, у відповідності до вимог ст.9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
від 16.07.1999 №996-XIV, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.

Також суд першої інстанції правильно
вказав, що згідно законодавства
України, позивач не мав права вимагати
від свого контрагента, а контрагент в
свою чергу не зобов'язаний надавати на
його вимогу будь-які відомості, в тому
числі відомості щодо правильності
декларування ними своїх зобов'язань з
податку на додану вартість та
виконання ними таких зобов'язань перед
бюджетом, місцезнаходження майна,
наявності дозвільних документів,
трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна.

Зважаючи на встановлені у справі
обставини, а також враховуючи приписи
чинного податкового законодавства, яке
регулює спірні правовідносини, колегія
суддів вважає, що позивачем податковий
кредит з податку на додану вартість по
взаємовідносинам з ТОВ "Такопром" та
ТОВ "Тай Фіш" сформовано з дотриманням
вимог ст.ст.7, 9 Закону України "Про
податок на додану вартість" від 03.04.1997
№168/97-ВР, а податкове
повідомлення-рішення від 24.01.2014 року
№ та від 24.01.2014 року №
обґрунтовано визнано протиправними, а
тому підлягають скасуванню.

Крім того, доводи відповідача про те, що
правочини укладені позивачем є
нікчемними, судова колегія вважає,
необґрунтованими та недоведеними,
оскільки норми ст.ст.203, 215, 216 ЦК України
є загальними. Випадки, коли правочин є
нікчемним (тобто його не потрібно
визнавати недійсним в судовому
порядку), чітко встановлені
відповідними нормами ЦК України:
зокрема ч.1 ст.27, ч.3 ст.121, ч.2 ст.126, ч.1
ст.219, ч.1 ст.220, ч.2 ст.221, ч.1 ст.224, абз.2 ч.1
ст.226, ч.2 ст.228, ч.2 ст.547 тощо.

Також, відповідно до статті 234 ЦК
України, фіктивним є правочин, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином. Фіктивний правочин
визнається судом недійсним, а
відповідно до статті 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Відповідно до презумпції
правомірності правочину всі укладені
між сторонами правочини є чинними, якщо
їх недійсність прямо не встановлена
законом (нікчемні правочини). В усіх
інших випадках питання про недійсність
правочину має бути встановлено судом
на підставі заяви зацікавленої особи
після повного та всебічного розгляду
питання про недійсність такого
правочину. Про недійсність правочину
ухвалюється судове рішення.

Щодо правомірності прийняття
Кузнецовською об`єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області вимоги про сплату боргу
(недоїмки) №Ф- та рішення №,
то суд зазначає наступне.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" визначено, що
платниками єдиного внеску є: фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 7 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", єдиний внесок
нараховується: для платників,
зазначених у пункті 4 (крім фізичних
осіб - підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування) частини першої
статті 4 цього Закону, - на суму доходу
(прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб. При
цьому сума єдиного внеску не може бути
меншою за розмір мінімального
страхового внеску за кожну особу за
місяць, у якому отримано дохід
(прибуток).

Згідно ч.11 ст.8 Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", єдиний внесок
для платників, зазначених у пунктах 4
частини першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктом 2 частини першої
статті 7 цього Закону бази нарахування
єдиного внеску. У разі бажання
зазначених осіб бути застрахованими за
всіма видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(пенсійним, на випадок безробіття, у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням, від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності) єдиний внесок
встановлюється у розмірі 38,11 відсотка
визначеної для цієї категорії осіб
бази нарахування єдиного внеску.

26.12.2013 року та 24.01.2014 року відповідачем
щодо позивача прийняті вимога про
сплату боргу (недоїмки) №Ф- за
платежем єдиний внесок на загальне
обов'язкове державне соціальне
страхування на суму 38022,50 грн. та
рішення № про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску на суму
2523,00 грн.

Колегія суддів погодилася з тим, що
позивачем правомірно віднесено до
складу валових витрат, витрати по
господарських операціях з ТОВ "Тай Фіш"
та ТОВ "Такопром", а тому висновки про
безпідставність прийняття
контролюючим органом вищевказаних
рішень є також законними та
обґрунтованими.

Вищезазначені податкові
повідомлення-рішення ґрунтуються на
висновках податкового органу про
заниження бази нарахування єдиного
внеску за 2011 рік на 54936,76грн. та
заниження бази нарахування єдиного
внеску за 2012 рік на 186309,18грн. внаслідок
того, що податковим органом було
поставлено під сумнів господарські
операції позивача з контрагентами.

Оскільки, постанову від 19.03.2014 р.
Рівненським окружним адміністративним
судом винесено відповідно до позовних
вимог з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права
і суд дав правильну оцінку обставинам
справи, то колегія суддів апеляційної
інстанції не знаходить підстав для
зміни чи скасування рішення суду
першої інстанції у справі.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кузнецовської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
залишити без задоволення, а постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "19" березня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Б.С. Моніч

судді: (підпис)
І.Ф.Бондарчук

(підпис)
С.М.Хаюк

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення
виготовлено "03" червня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3-представник позивача ОСОБА_4. АДРЕСА_2

4- відповідачу/відповідачам:
Кузнецовська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області м-н
Будівельників,1,м.Кузнецовськ,Рівненсь
ка область,34400

- ,