Справа № 813/8731/13-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" червня 2014 р. м. Київ
К/800/19415/14

головуючого - судді суддів:Іваненко
Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Львівської митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування наказу, поновлення на
роботі за касаційною скаргою
Львівської митниці Міндоходів на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 25 грудня 2013
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 13 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Львівської митниці
Міндоходів, в якому просив визнати
протиправним та скасувати наказ
відповідача «Про звільнення ОСОБА_4» №
585-о від 23 жовтня 2013 року, поновити його
на посаді заступника начальника
відділу митного оформлення № 2 митного
поста «Рава-Руська» Львівської митниці
Міндоходів з 23 жовтня 2013 року.

В обґрунтування позову зазначив,
зокрема, що заява про звільнення із
займаної посади за угодою сторін
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу
законів про працю України була
написана ним в період тимчасової
непрацездатності, за відсутності
власного внутрішнього волевиявлення,
за вказівкою посадової особи
відповідача, під тиском роботодавця,
без зазначення дати, з якої
припиняється трудовий договір.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 25 грудня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року, адміністративний позов
задоволено.

В касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального й процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі у межах доводів касаційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що наказом Львівської
митниці Міністерства доходів і зборів
України від 23 жовтня 2013 року № 585-о «Про
звільнення ОСОБА_4» 23 жовтня 2013 року
позивача звільнено із займаної посади
заступника начальника відділу митного
оформлення № 2 митного поста
«Рава-Руська» Львівської митниці
Міндоходів за угодою сторін відповідно
до п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю
України. Як підставу звільнення
зазначено заяву ОСОБА_4

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції, з яким погодився
суд апеляційної інстанції, враховуючи,
що ініціатива щодо звільнення позивача
виходила з боку начальника Львівської
митниці Міндоходів України, у ОСОБА_4
було відсутнє волевиявлення щодо
звільнення з підстав, передбачених п. 1
ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю
України, між позивачем та відповідачем
не було досягнуто згоди з основних умов
угоди про припинення трудового
договору за п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів
про працю України, зокрема, не
визначено та не погоджено строк
припинення трудового договору, тим
самим відповідачем при прийнятті
оскаржуваного наказу не було
забезпечено всіх прав ОСОБА_4 при
звільненні, прийшов до висновку, що
оскаржуваний наказ прийнято
відповідачем необґрунтовано, з
порушенням закону, без урахування всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, а тому він підлягає
визнанню протиправним та скасуванню, а
позивач - поновленню на раніше займаній
посаді заступника начальника відділу
митного оформлення № 2 митного поста
«Рава-Руська» Львівської митниці
Міндоходів.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком судів попередніх інстанцій з
огляду на наступне.

Статтею 43 Конституції України
громадянам гарантується захист від
незаконного звільнення.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, 23 жовтня 2013 року ОСОБА_4 подано
письмову заяву про звільнення із
займаної посади за угодою сторін
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу
законів про працю України, в якій
відсутня дата, з якої позивач підлягав
би звільненню з займаної посади, а є
лише резолюція «ВП в наказ» та підпис
уповноваженої особи.

Відповідно до положень частини першої
статті 21 Кодексу законів про працю
України трудовий договір укладається
між працівником і власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів
про працю України підставою припинення
трудового договору є угода сторін.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» від 06
листопада 1992 року № 9 слід мати на
увазі, що при домовленості між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом про
припинення трудового договору за п. 1
ст. 36 Кодексу законів про працю України
(за згодою сторін) договір припиняється
в строк, визначений сторонами.
Анулювання такої домовленості може
мати місце лише при взаємній згоді про
це власника або уповноваженого ним
органу і працівника.

Сама по собі згода власника або
уповноваженого ним органу
задовольнити прохання працівника про
звільнення до закінчення строку
попередження не означає, що трудовий
договір припинено за п. 1 ст. 36 Кодексу
законів про працю України, якщо не було
домовленості сторін про цю підставу
припинення трудового договору. В
останньому випадку звільнення
вважається проведеним з ініціативи
працівника (ст. 38 Кодексу законів про
працю України).

Таким чином, основними умовами угоди
про припинення трудового договору за
п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю
України, щодо яких сторони трудового
договору повинні дійти згоди, є
підстава припинення трудового
договору та строк, з якого договір
припиняється. Визначення ж дати
звільнення за згодою сторін є
обов'язковою умовою такого звільнення,
оскільки сприяє свідомому
волевиявленню працівника щодо
звільнення з підстав, передбачених п. 1
ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю
України, відсутність належного
волевиявлення не дає підстав вважати
наявність наміру працівника
звільнитись саме за згодою сторін, а
сама по собі проста згода роботодавця
задовольнити прохання працівника про
звільнення, також не означає наявність
угоди про припинення трудового
договору за п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів
про працю України (за угодою сторін).

З огляду на встановлені судами
попередніх інстанцій обставини,
зокрема, відмову позивача в отриманні
трудової книжки 23 жовтня 2013 року,
пояснення свідків, що свідчить про
відсутність волевиявлення ОСОБА_4 щодо
його звільнення з підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу
законів про працю України, а також
враховуючи не досягнення між позивачем
та відповідачем згоди з основних умов
угоди про припинення трудового
договору, колегія суддів погоджується
з висновком судів попередніх інстанцій
про наявність правових підстав для
визнання оскаржуваного наказу
протиправним, його скасування та
поновлення позивача на раніше займаній
посаді.

Доводи касаційної скарги не
ґрунтуються на законі, та
спростовуються висновками судів
попередніх інстанцій, рішення яких є
законними та обґрунтованими, а тому
підстави для їх зміни чи скасування
відсутні.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За таких обставин, оскаржувані судові
рішення постановлені з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а тому касаційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а судові
рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Львівської митниці
Міндоходів залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 25 грудня 2013
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 13 березня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: З оригіналом згідно
помічник судді
Н.В. Мостова Я.Л. Іваненко
М.І. Мойсюк В.В. Тракало