Справа № 804/4797/14
Суддя: Захарчук Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
21 травня 2014 р. Справа № 804/4797/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗахарчук Н. В. при
секретаріКузнецов С.М. за участю:
представника позивача представника
відповідача Панченко А.В. Волошина В.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сансет" до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України про визнання
протиправними і скасування податкових
повідомлень-рішень, -
03 квітня 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сансет» (далі -
позивач, ТОВ «ТД «Сансет») звернулось
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (далі -
відповідач, ДПІ у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області), в якому
просить суд визнати неправомірними та
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
В обґрунтування позовних вимог позивач
У період з 07.02.2014 р. по 27.02.2014 р.
посадовими особами Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області проведено
планову виїзну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Сансет» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 по
31.12.2012, за результатами якої складено
акт №791/22-01/35987480 від 06.03.20.14 р.
Враховуючи висновок вказаного акту
перевірки ДПІ у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів
Дніпропетровської області винесеш
наступні податкові повідомлення -
рішення: № від 21.03.2014 р. про
збільшення суми грошового
зобов'язання ТОВ «ТД «Сансет»
податкових зобов'язань з податку на
прибуток приватних підприємств на
загальну суму 303 312,25 гривень, у тому
числі 254573,00 грн. за основним платежем та
48739,25 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями; № від 21.03.2014 р, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
ТОВ «ТД «Сансет» за платежем по податку
на додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) на
загальну суму 207921,25 грн., в тому числі -
166337,00 грн. за основним платежем та
накладено штрафні санкції у розмірі
41584,25 грн.; № від 21.03.2014. р. про
збільшення суми грошового зобов'язання
ТОВ «ТД «Сансет» за штрафними
санкціями за порушення законодавства
про патентування, норм регулювання
обігу готівки та застосування
реєстраторів на 19636,69 грн.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ТД «Сансет» не
погоджується з податковими
повідомленнями-рішеннями Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська № від
21.03.2014 р., № від 21.03.2014 та від
21.03.2014 року та вважає їх протиправними
та протизаконними.

Представник позивача у судове
засідання з'явився, адміністративний
позов підтримав в повному обсязі та
просив суд задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, надав суду письмові
заперечення проти адміністративного
позову та зазначив наступне.

Серед контрагентів ТОВ «ТД «Сансет»
виявлено взаємовідносини з ТОВ «Труби
і метал», який був у періоді квітень 2011
р., лютий, березень, червень, липень,
серпень, вересень 2012 р. постачальником
сировини, матеріалів для виробництва,
комплектуючих.

Відповідач зазначає, що операції з
поставки по ланцюгах ТОВ «Труби і
метал» - ТОВ «ТД «Сансет» - КП
«Виробниче ремонтно - експлуатаційне
житлове об'єднання №2», КП «Виробниче
ремонтно - експлуатаційне житлове
об'єднання №3», КП «Виробниче ремонтно -
експлуатаційне житлове об'єднання 10»,
ТОВ «КФ Варда» та ТОВ «Труби і метал» -
ТОВ «ТД «Сансет» не містять у своїй
суті розумних економічних або інших
причин (ділової мети) систематичного
придбання та продажу товарів та не
спричиняють реального настання
правових наслідків, а саме: не
підтверджено жодної задекларованої
суми, згідно даних відповідача місць
обліку контрагентів.

Відповідач вважає, що ТОВ «ТД «Сансет»
не мав підстав для збільшення витрат та
доходу на суму придбання у ТОВ «Труби і
метал» товарно - матеріальних
цінностей та реалізації ТМЦ на адресу
КП «Виробниче ремонтно -
експлуатаційне житлове об'єднання №2»,
КП «Виробниче ремонтно -
експлуатаційне житлове об'єднання №3»,
КП «Виробниче ремонтно -
експлуатаційне житлове об'єднання №10»,
ТОВ «КФ Варда».

В результаті порушень, викладених в п.3.0
акту перевірки у ТОВ ТД «Сансет»
відсутнє право на формування
податкового кредиту в розумінні п.198.1,
п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України
по контрагентам і періодам, вказаним в
п. 3.0 даного акту, що призвело до
завищення суми податкового кредиту на
суму ПДВ 225651, 00 грн., в тому числі:
квітень 2011 р. - 43200, 00 грн., лютий 2012 р. -
19945, 00 грн. березень 2012 р. -33584, 00 грн.,
червень 2012 р. - 51559, 00 грн., липень 2012 р. -
53030, 00 грн., серпень 2012 р. - 11728, 00 грн.,
вересень 2012 р. - 12605, 00 грн.

Враховуючи вищевикладене, відповідач
вважає, що акт №791/22-01/35987480 від 06.03.2014 р.
складений правомірно, згідно діючого
законодавства, висновки за
результатами акту перевірки є
обґрунтованими, а тому оскаржувані
податкові повідомлення - рішення №
від 21.03.2014 р., № від 21.03.2014 та
від 21.03.2014 року є правомірними та
не підлягають скасуванню.

Виходячи з наведеного, ДПІ у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області з вимогами, викладеними у
позовній заяві не згодна, вважає їх
необґрунтованими, незаконними та
такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
позивача та відповідача, розглянувши
подані документи, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, дійшов
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, на підставі
наказу від 28.04.2014 р. за №108 відповідно до
п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75,
п.77.1 п. 77.4 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового
кодексу України та у зв'язку з
матеріалами висновків акту Жовтневої
ДПІ м. Дніпропетровська від 09.04.2013 року
№2122/226/37006762 «Про результати
позапланової невиїзної документальної
перевірки ТОВ «Труби і метал» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків ТОВ НПФ «Юса -
Інтерстройсервіс», ТОВ «АМБ Инвест», ПП
«Геліос - Д» за період лютий, квітень 2011
року», а також від 13.02.2013 р. №598/226/37006762
«Про результати позапланової
невиїзної документальної перевірки
ТОВ «Труби і метал» щодо підтвердження
відомостей, отриманих від особи, яка
мала правові відносини з платниками
податків ПП «Транс - Атлантика Сервіс»,
ТОВ «Шоковіта», ТОВ «Лигран» за період
01.01.2012-31 Л 2.2012 р.» період з 07.02.2014 р. по
27.02.2014 р. посадовими особами Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області проведено
планову виїзну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Сансет» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 по
31.12.2012, за результатами якої складено
акт №791/22-01/35987480 від 06.03.20.14 р.

Враховуючи висновок вказаного акту
перевірки ДПІ у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів
Дніпропетровської області винесеш
наступні податкові повідомлення -
рішення: № від 21.03.2014 р. про
збільшення суми грошового
зобов'язання ТОВ «ТД «Сансет»
податкових зобов'язань з податку на
прибуток приватних підприємств на
загальну суму 303 312,25 гривень, у тому
числі 254573,00 грн. за основним платежем та
48739,25 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями; № від 21.03.2014 р, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
ТОВ «ТД «Сансет» за платежем по податку
на додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) на
загальну суму 207921,25 грн., в тому числі -
166337,00 грн. за основним платежем та
накладено штрафні санкції у розмірі
41584,25 грн.; № від 21.03.2014. р. про
збільшення суми грошового зобов'язання
ТОВ «ТД «Сансет» за штрафними
санкціями за порушення законодавства
про патентування, норм регулювання
обігу готівки та застосування
реєстраторів на 19636,69 грн.

Пунктом. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу
України передбачено право органів
державної податкової служби проводити
камеральні, документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Зі змісту п. п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75
Податкового кодексу України
вбачається, що органи державної
податкової служби мають право
проводити документальні планові та
позапланові перевірки.

Документальна планова перевірка
проводиться відповідно до
плану-графіка перевірок. Документальна
позапланова перевірка не
передбачається у плані роботи
контролюючого органу та проводиться за
наявності хоча б однієї з обставин,

передбачених п. 78.1 ст. 78 Кодексу.

Виходячи з викладеного, суд зазначає,
що перевірка Товариства з обмеженою
відповідальністю « Торговий дім
Сансет» проводилась згідно
затвердженого плану, вона була виїзною,
тобто окрім того, що позивачем надані
всі необхідні до перевірки документи,
то інспектори податкового органу мали
можливість впевнитись в наявності
товару та реальності здійснення
господарських операцій безпосередньо
на підприємстві.

Окрім цього, зі змісту акту перевірки
від 06.03.2014 р, вбачається, що викладені у
ньому висновки обґрунтовані
посиланням на обставини, викладені у
актах перевірок ТОВ «Труби і метал»
№2122/226/37006762 від 09.04.2013 та №598/226/37006762 від
13.02.2013, складеними Державною податкової
інспекцією у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до частини 1 статті 3 ГК
України, під господарською діяльністю
розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Відповідно до статті 18 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців»,
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, були
внесені до нього, вважаються
достовірними і можуть бути використані
у спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін. Якщо
відомості, які підлягають внесенню до
цього реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні, за винятком випадків, коли
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Таким чином, до ТОВ «ТД «Сансет» не може
бути застосовано порушення норм
чинного законодавства з боку його
контрагентів, в тому числі,
недостовірність відомостей про них у
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, за
умови необізнаності щодо неї.

Відповідно до норм Податкового Кодексу
України ведення податкового обліку
покладено на кожного окремого платника
податку. Такий платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.

Виходячи з наведеного, порушення,
допущені одним платником податків у
відображенні в податковому обліку
певної господарської операції, за
загальним правилом, не впливають на
права та обов'язки іншого платника
податків.

Статтею 201 ПК України визначено, що
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Для операцій, що оподатковуються, і
операцій, звільнених від
оподаткування, складаються окремі
податкові накладні.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг,
послуг не містить відокремленої
вартості, перелік (номенклатура)
частково поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом державної
податкової служби, та враховується при
визначенні загальних податкових
зобов'язань.

Статтею198 Податкового кодексу України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

У тексті Акту перевірки немає посилань
на відсутність у ТОВ «Торговий дім
«Сансет» податкових накладних, що
підтверджують факт отримання
підприємством товарів та робіт від
контрагентів, також немає зауважень до
змісту та оформлення зазначених
накладних.

Відповідно до п. 198.2. статті 198
Податкового кодексу України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї з подій,
що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг);

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, підтвердженого
податковою накладною.

Суд зазначає, що ТОВ «ТД Сансет»
своєчасно отримувало від контрагентів
податкові накладні на підтвердження
факту надання ними товарів та робіт.
Отримання податкових накладних від
зазначених підприємств, засвідчує факт
виникнення в ТОВ «ТД Сансет» законного
права на віднесення сум податку до
податкового кредиту.

Окрім цього, суд зазначає, що
твердження відповідача, що операції з
придбання робіт (товарів, послуг),
відображені у податковій звітності ТОВ
«ТД Сансет», нібито не мали ніякого
юридичного змісту та нереальні, не
відповідає дійсності, встановленим
фактам, та наданим документам, оскільки
вищевказані договори укладені з
дотриманням усіх вимог, передбачених
Цивільним законодавством (статті 203 ЦК
України), з додержанням обов'язкових
умов дійсності правочину, з
волевиявленням сторін, зміст цих
договорів не суперечить актам
цивільного законодавства, договори
мають печатки підприємств та підписи
уповноважених осіб, сторін за
договором, які мають необхідний ' об'єм
цивільної право-дієздатності, тому у
будь - якому випадку такі договори
створюють реальне настання правових
наслідків, обумовлені ними. Укладені
договори не можуть порушувати
публічний порядок, оскільки, згідно із
частиною першою статті 228 Цивільного
Кодексу України, порушення
публічного порядку це порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної, юридичної осіб,
держави.

Суд також звертає увагу на те, що
невиконання контрагентом позивача
свого зобов'язання по сплаті податку до
бюджету тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цього
платника. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення позивача
права на відшкодування податку на
додану вартість у разі, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо отримання такого відшкодування та
має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Факт порушення вищезазначеними
контрагентами позивача своїх
податкових зобов'язань може бути
підставою для висновку про
необґрунтованість заявлених платником
податку вимог про надання податкової
вигоди - відшкодування ПДВ з державного
бюджету, якщо податковий орган доведе,
зокрема, що платник податку діяв без
належної обачності й обережності і
йому мало бути відомо про порушення,
які допускали його контрагенти, або що
діяльність платника податку
спрямована на здійснення операцій,
пов'язаних з податковою вигодою,
переважно з контрагентами, які не
виконують своїх податкових
зобов'язань, зокрема й у випадках, коли
такі операції здійснюються через
посередників.

Вказаних обставин не було доведено
відповідачем в Акті перевірки, позивач
не знав та не міг взнати, що також не
доведено відповідними доказами, про те
що його контрагент здійснює будь-які
порушення податкового законодавства.

Отже, у даному випадку відповідачем не
доказано ні факту здійснення
вищезазначеними контрагентами
позивача та/чи їхніми постачальниками
діяльності, пов'язаної з незаконним
втриманням бюджетного відшкодування
ПДВ, ні факту залучення Позивача до
такої діяльності.

Таким чином, будь-які дії третіх
юридичних осіб, які не є безпосередніми
постачальниками товарів (робіт, послуг)
позивача (тобто не є контрагентами
позивача), не впливають на
правомірність формування позивача
податкового кредиту. Можлива несплата
контрагентами контрагентів до бюджету
ПДВ по проведеним оподатковуваним
господарським операціям не може
впливати на результати
фінансово-господарської діяльності
Позивача і не може бути підставою для
притягнення останнього до
відповідальності, оскільки статтею 61
Конституції України встановлено, що
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч.
1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним; правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

ЦК України встановлює, що нікчемними є
правочини: у разі недодержання вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
одностороннього правочину (ч. 1 ст. 219, ч.
1 ст. 220 ЦК України); у разі відсутності
схвалення правочину який вчинено
малолітньою особою за межами її
цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 221 ЦК
України); правочин, вчинений без
дозволу органу опіки та піклування (ч.
1ст. 224 ЦК України); у разі відсутності
схвалення опікуном, правочину, який
вчинено недієздатною фізичною особою
(ч. 1 ст. 226 ЦК України); а також в інших
випадках передбачених ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст.
121, ч. 6 ст. 126, ч. 3 ст. 247, ч. 1 ст. 249, ч. 2 ст. 547,
ч. 3 ст. 586, ч. 3 ст. 614, ч. 6 ст. 633, ч. 2 ст. 661, ч.
4 ст. 698, ч. 3 ст. 719, ч. 4 ст. 720, ч. 1 ст. 739 та
іншими статтями ЦК України.

З аналізу вище викладених норм ЦК
України вбачається, що недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Це означає, що правочин є
нікчемним, якщо це прямо обумовлено в
Законі. Проте, статтею 204 ЦК України
встановлено презумпцію правомірності
цивільних правочинів, згідно з якою
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлено
законом або якщо правочин не визнано
судом недійсним. Тобто, зі змісту цієї
норми випливає, що підстави
недійсності правочинів можуть бути
передбачені виключно законами.
Правочин може бути визнано недійсним
тільки на підставі і за наслідками,
передбаченими законом. Також нормами
ЦК України передбачено, що правочин,
який порушує публічний порядок, є
нікчемним.

Посилання на статті 203 та 215 ЦКУ можуть
бути використані лише при визнанні
правочинів недійсними в судовому
порядку.

Інших підстав визнання правочину
нікчемним діюче законодавство не
передбачає.

Укладені між сторонами договори не
визнавалися недійсними в судовому
порядку, а твердження відповідача про
нікчемність цих правочинів не
приймається до уваги судом, оскільки не
є безспірним. Позивач вважає такі
договори укладеними у відповідності до
вимог чинного законодавства та такими,
що спрямовані на реальне настання
правових наслідків.

Таким чином, сама по собі несплата
податку продавцем (у тому числі у разі
ухилення від сплати) при фактичному
здійсненні господарської операції не
впливає на податковий кредит покупця.

Податкові органи не можуть
нараховувати податок на додану
вартість та накладати штрафні санкції
на покупця при несплаті цього податку
продавцем, оскільки чинне
законодавство не встановлює підстав
для такого нарахування та накладання
штрафних санкції, воно лише передбачає
обов'язок платника податку надати
покупцю податкову накладну.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на включення суми
податку на додану вартість у
податковий кредит у разі, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
та має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Аналізуючи наведені норми, можна
зробити висновок, що відповідно до
презумпції правомірності правочину
всі укладені між сторонами правочини є
чинними, якщо їх не недійсність прямо
не встановлена законом (нікчемні
правочини). В усіх інших випадках
питання про недійсність правочину має
бути встановлено судом на підставі
заяви зацікавленої особи після повного
та всебічного розгляду питання про
недійсність такого Про недійсність
правочини ухвалюється судове рішення.

Мета юридичної особи має бути доведена
через мету відповідного керівника
-фізичної особи, яка на момент
укладання угоди виконувала
представницькі функції за статутом
(положенням) або за довіреністю.
Наявність мети зазначеної в диспозиції
ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне
кримінальну відповідальність за
відповідними статтями кримінального
кодексу України за скоєний злочин,
замах на злочин або готування до
злочину. Такі обставши можуть бути
доведені лише обвинувальним вироком.

Аналогічну правову позицію щодо
відсутності повноважень у податкового
органу щодо визнання правочинів,
нереальними, нікчемними та недійсними
в актах податкових перевірок, а також
про те що наслідки недійсності
правочинів можуть застосовуватися
тільки при визнанні правочинів
недійсними в судовому порядку також
висловлює Вищий адміністративний суд
України в постанові від 14.11.2012 р. у
справі №К/9991/50772/12.

Також у постанові Вищого
адміністративного суду України від
09.10.2012 року по справі № К/9991/19252/12
зроблено висновки, що визначенню
правочину як такого, що є нікчемний,
повинен передувати або вирок суду про
притягнення учасника (учасників)
такого правочину до кримінальної
відповідальності, який би набрав
законної сили, або рішення суду про
визнання правочину недійсним.

Таким чином, суд вважає, що є
безпідставним посилання відповідача у
акті перевірки на нікчемність
правочинів.

Враховуючи вищевикладене, висновки,
викладені у акті перевірки від 06.03.2014 р.
щодо відсутності реального настання
правових наслідків за результатами
проведених ТОВ «ТД «Сансет» з ТОВ
«Труби і метал» господарських операцій
за період з 01.01.2011 по 31.12.2012 є
необгрунтованими, оскільки факт
реального здійснення таких операцій
підтверджено належним чином
складеними первинними документами, які
були і надані до перевірки нашим
підприємством супровідним листом з
переліком документів, та безпосереднім
виїздом на підприємство, що
підтверджено актом перевірки від 06.03.2014
р. Крім того, пунктом 3 акту перевірки
від 06.03.2014 р. підтверджено факт настання
змін у майновому стані ТОВ «ТД
«Сансет», внаслідок виконання умов
договорів №17 від 01.04.2011 р. та №3 від
06.01.2012.

Таким чином, сума податку на додану
вартість, віднесена ТОВ «ТД Сансет» до
податкового кредиту, підтверджується
податковими накладними, оформленими
відповідно до вимог ст. 201 ПК України та
Порядку № 1379.

Таким чином, суд вважає, що висновки ДПІ
у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області зроблені
без належного дослідження документів
первинного бухгалтерського та
податкового обліку позивача, а факти,
викладені в зазначеному Акті не можуть
бути належними доказами наявності
порушень позивачем вимог статей 203, 215,
228 Цивільного кодексу України відносно
того, що угоди з контрагентами не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними
та є підставою для невизнання таких
угод недійсними.

Суд зазначає, що зі змісту акту
перевірки від 06.03.2014 р. вбачається, що
обставини реальності здійснення ТОВ
«ТД «Сансет» з ТОВ «Труби і метал»
господарських операцій згідно
договорів №17 від 01.04.2011, №3 від 06.01.2012 та
договору постачання №74 від 01.08.2012
посадовими особами Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області не
досліджувались.

Більш того, при складанні висновків за
результатами перевірки ТОВ «ТД
«Сансет», надані позивачем первинні
бухгалтерські документи не були
прийняті до уваги податковим органом,
що суперечить вищевикладеній позиції
Вищого адміністративного суду України.

На думку суду, у разі, коли податковий
орган за відсутності відповідного
судового рішення приймає податкове
повідомлення-рішення з підстав
нікчемності оспорюваного правочину,
законність такого податкового
повідомлення-рішення має бути
перевірена з урахуванням інших підстав
для нарахування податкових зобов'язань
або зменшення податкового кредиту -
зокрема, встановлення відсутності
реального здійснення оподатковуваних
операцій, не оформлення або неповного
оформлення первинних документів,
внесення до них недостовірних
відомостей, тобто вирішити питання
щодо наявності інших самостійних та
достатніх підстав для прийняття такого
податкового повідомлення-рішення.

Поряд з цим, у разі посилання
відповідачем на нікчемність угод у
зв'язку із порушенням ними публічного
порядку, такі обставини мають бути
доведеними.

Зокрема, доведенню підлягають
обставини спрямування правочину на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина та/або знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. У разі встановлення
таких обставин податкові органи мають
вживати заходів до встановлення винних
осіб та притягнення їх до кримінальної
відповідальності, або повідомлення
компетентних органів про виявлені
правопорушення.

В розглянутій справі суд не встановив
ознак нікчемності правочинів,
укладених позивачем із вищевказаними
контрагентами при здійсненні операцій
по поставці будівельних матеріалів.

Обґрунтування відповідача щодо
нікчемності правочинів не є підставою
для визнання таких правочинів
нікчемними, оскільки відповідачем не
доведено, на підставі якої саме статті
Цивільного кодексу України правочини,
вчинені між позивачем та його
контрагентом є нікчемним.

Суд зазначає, що надані ТОВ «ТД
«Сансет» до перевірки податкові
накладні, які були виписані ТОВ «Труби
і метал» містять усі передбачені п. 201.1
ст. 201 Податкового кодексу України
реквізити, відображені у реєстрах
отриманих податкових накладних за
вказані періоди, які також були надані
до перевірки, відповідно, зазначені
накладні згідно п. 198.2 ст. 198, п. 201.10 ст. 201
Кодексу, є підставами для віднесення
ТОВ «ТД «Сансет» до складу податкового
кредиту сум ПДВ та податку на прибуток
за зазначений період, сплачених у
складі вартості товарів, отриманих від
ТОВ «Труби і метал».

Також, в акті перевірки податковий
орган безпідставно зазначає, що при
веденні касових операцій,
підприємством не дотримано норм
діючого законодавства та є відсутніми
певні реквізити на документі, що не
відповідає дійсності.

Враховуючи вищевикладені обставини в
їх сукупності, підстави для не
підтвердження податковим органом сум
податкового кредиту з ПДВ, самостійно
задекларованих ТОВ «ТД «Сансет» та
податку на прибуток за зазначений
період по вказаному контрагенту, та
відповідно, донарахування позивачу
податкових зобов'язань з ПДВ в сумі 166337
грн., податку на прибуток на суму 254573,00
грн. та штрафні санкції за порушення
законодавства про регулювання обліку
готівки на суму 19636,69 грн. в даному
випадку відсутні.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про повне задоволення
позовних вимог.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд присуджує судові витрати позивачу
згідно задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сансет" до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України про визнання
протиправними і скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнити
повністю.

Визнати неправомірними та скасувати
податкові повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у Дніпропетровській
області № від 21.03.2014 р., № від
21.03.2014 року та № від 21.03.2014 року.

Присудити з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сансет" судові
витрати в розмірі 182,70 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
26 травня 2014 року

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили станом на 26.05.2014
р. Суддя З оригіналом згідно Помічник
судді Н.В. Захарчук
Н.В.
Захарчук В.В. Кухар