Справа № К/9991/17946/11-С
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/17946/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому судовому
засіданні касаційну Державної
податкової інспекції у місті Полтаві
на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 01.12.2009 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25.05.2010 по
справі №2а-46556/09/1670 за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Елемент Шість» до Державної
податкової інспекції у місті Полтаві
про скасування податкового
повідомлення-рішення.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 01.12.2009,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25.05.2010,
позовні вимоги позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Елемент Шість», яке є
правонаступником Відкритого
акціонерного товариства «Елемент
Шість» до Державної податкової
інспекції у місті Полтаві про
скасування податкового
повідомлення-рішення - задоволено.
Визнано нечинним податкове
повідомлення-рішення від 12.08.2009
№/0.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що Державною податковою інспекцією у
місті Полтаві безпідставно зменшено
Відкритому акціонерному товариству
«Елемент Шість» суму бюджетного
відшкодування, за встановлених
обставин щодо виконання позивачем усіх
передбачених законом умов щодо
отримання такого відшкодування.

Не погоджуючись із рішеннями судів
попередніх інстанцій, Державна
податкова інспекція у місті Полтаві
29.03.2011 звернулась з касаційною скаргою
до Вищого адміністративного суду
України, який ухвалою від 06.09.2011 прийняв
її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
01.12.2009 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 25.05.2010 та прийняти нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог Державна
податкова інспекція у місті Полтаві
посилається на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, пунктів 1.3 та 1.8 статті 1,
підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту 7.7.1
пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державною податковою
інспекцією у місті Полтаві проведено
документальну невиїзну (камеральну)
перевірку Відкритого акціонерного
товариства «Елемент Шість» з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за липень 2007 року та
березень 2009 року.

Перевіркою встановлено порушення
Відкритим акціонерним товариством
«Елемент Шість» 1.3, 1.8 статті 1,
підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту 7.7.5
пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», що
призвело до завищення сум бюджетного
відшкодування за липень 2007 року в
розмірі 60484,30грн. та за березень 2009 року
в розмірі 8022,34грн.

За результатами перевірки Державною
податковою інспекцією у місті Полтаві
складено акт від 04.08.2009 №1606/23-2/00222373 та
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 12.08.2009
№/0, яким позивачу зменшено суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість за липень 2007 року в
розмірі 60484,30грн. та за березень 2009 року
в розмірі 8022,34грн.

Висновок податкового органу щодо
завищення позивачем сум бюджетного
відшкодування ґрунтується на
неможливості підтвердження факту
надмірної сплати суми податку на
додану вартість за липень 2007 року та
березень 2009 року по ланцюгу постачання
з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Гофра»,
постачальниками якого були Товариство
з обмеженою відповідальністю
«Дніпрометалургмаш», у якого по
ланцюгу постачання є
підприємство-банкрут (Товариство з
обмеженою відповідальністю «Сатурн
Контакт-1»), та Товариство з обмеженою
відповідальністю «ТД «Агро», у якого по
ланцюгу постачання є суб'єкт
господарювання, що відсутній за
місцезнаходженням (Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Стеклопласт-Донецьк»).

Згідно з підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» податковий кредит
звітного періоду визначається,
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону. Право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з підпунктом 7.4.5. пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту.

Судами встановлено, що Відкритим
акціонерним товариством «Елемент
Шість» сформовано податковий кредит у
липні 2007 року на суму 98410,00грн., у
березні 2009 року на суму 23099,00грн. на
підставі податкових накладних, виданих
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Гофра».

Позивачем підтверджено документально
рух товарно-матеріальних цінностей та
коштів, який відбувався у ході
виконання угод, за наслідками
проведення яких підприємством
сформовано податковий кредит.
Дійсність (товарність) таких
фінансово-господарських операцій не
заперечувалася й відповідачем.

При цьому, слід зазначити, що Закон
України «Про податок на додану
вартість» не пов'язує право платника
податку на податковий кредит з
проведенням будь-яких зустрічних
перевірок, та не ставить право платника
податку на бюджетне відшкодування в
залежність від сплати податку іншими
учасниками по всьому ланцюгу
товарообігу.

Допущені попередніми постачальниками
у ланцюгу постачання товару певні
порушення податкового законодавства
тягнуть негативні наслідки саме для
таких постачальників та не впливають
на право позивача (добросовісного
платника податку) на віднесення до
складу податкового кредиту сплаченого
податку на додану вартість
постачальникам товару та заявлення до
бюджетного відшкодування від'ємного
значення з податку на додану вартість.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісними
платниками податків (постачальниками)
з метою незаконного отримання
податкових вигод або його обізнаності
з такими діями постачальників чи
сприяння ухиленню постачальниками
товару у ланцюгу постачання від
виконання податкових зобов'язань може
слугувати підставою для відмови в
отриманні бюджетного відшкодування.

Відповідно до вимог частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України обов'язок щодо
доказування фактичної відсутності
надмірної сплати податку на додану
вартість та ненадходження до
Державного бюджету України сум податку
на додану вартість покладається саме
на суб'єкта владних повноважень.

Податкова інспекція не навела
жодних доводів щодо наявності в діях
позивача ознак неправомірних дій, а
наведені податковою інспекцією у
касаційній скарзі доводи є такими, що
не спростовують правильність
висновків судів попередніх інстанцій
щодо обґрунтованості позовних вимог.

Враховуючи викладене, висновок судів
попередніх інстанцій про
протиправність податкового
повідомлення-рішення від 12.08.2009
№/0 є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у місті Полтаві залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 01.12.2009 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25.05.2010 по
справі №2а-46556/09/1670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв