Справа № 813/869/14
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 травня 2014 року м.
Львів № 813/869/14
Львівський окружний адміністративний
суд у колегіальному складі: головуючий
суддя Клименко О.М., суддя Гавдик З.В.,
суддя Ланкевич А.З. за участю секретаря
судового засідання Рехліцька Ю.Р. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:
позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2;
відповідача 1: представник Здинянчин
відповідача 2: представник не прибув;
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Міністерства
внутрішніх справ України, Державної
казначейської служби України про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії, -
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) звернувся до суду
з позовом до Міністерства внутрішніх
справ України (далі МВС України), в
якому із урахуванням заяви про
уточнення та зміну позовних вимог від 24
квітня 2014 року, просить:
- зобов'язати МВС України
виплатити неотримані кошти в
уточненому вигляді: 262668,11 грн. разом із
урахуванням індексу інфляції
одноразової вихідної грошової
допомоги згідно Постанови Кабінету
Міністрів України від 17 липня 1992 року
№393 «Про порядок обчислення вислуги
років, призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей», а також
страхової суми за страховими
випадками, які сталися до 1 січня 2007
року, згідно Постанови Кабінету
Міністрів України від 17 червня 2009 року
№593 «Деякі питання завершення виплати
страхових сум за страховими випадками,
які сталися до 1 січня 2007 року» та
відповідно до Порядку, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 12.05.2007 року №707;
- за упущену вигоду в сумі 1077013,72
перерахунку по 5000,00 грн. за кожний рік
невиплати зазначених грошових сум;
- 400,00 грн. за послуги адвоката;
- вирішити публічно-правовий спір;
- звільнити як ліквідатора аварії
на ЧАЕС 1 категорії, інваліда війни 3
групи від сплати державного мита та
судового збору;
- усі судові витрати покласти на
Ухвалою суду від 18.02.2014 року залучено
другого відповідача у справі - Державну
казначейську службу України (далі - ДКС
В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що протягом 2007-2013 років
неодноразово звертався до МВС України
з метою отримання одноразової грошової
допомоги згідно Постанови Кабінету
Міністрів України від 17 липня 1992 року
№393 «Про порядок обчислення вислуги
років, призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей». Згодом,
позивачу стало відомо, що в лютому 2007
року йому було нараховану вихідну
направлено до ГУМВС України в
Львівській області, проте зазначена
сума йому не виплачена.
Також, позивач зазначив, що при
зверненні до МВС України щодо
вирішення питання можливості
отримання страхової суми чи
одноразової грошової допомоги у
зв'язку із втратою працездатності
через захворювання, пов'язане з
проходженням служби в органах
внутрішніх справ, відповідач 1 вказав,
що позивачу необхідно звертатись до
ГУМВС України у Львівській області. У
свою чергу, ГУМВС України у Львівській
області роз'яснено, що на день
звільнення ОСОБА_1 перебував на посаді
оперуповноваженого в ОВС 1-го відділу
УВБ у Львівській області Департаменту
внутрішньої безпеки ГУБОЗ МВС України,
що була у штаті МВС України, відтак і
звертатись для вирішення зазначеного
питання слід до Міністерства. Отже,
позивач вважає, що із урахуванням
індексу інфляції щодо невиплачених
коштів одноразової вихідної допомоги
та невиплачених коштів страхової
виплати, з відповідача 1 слід стягнути
Крім цього, позивач вказує, що отримані
кошти він мав намір покласти на
депозитний рахунок у ВАТ «Кредобанк»,
відтак оцінює розмір упущеної вигоди в
сумі 1077013,72 грн. Невиплата зазначених
коштів, на думку позивача, призвела до
різкого погіршення його здоров'я,
позбавлення можливості жити
повноцінним життям та вчасного
медичного лікування, пояснив, що
моральна атмосфера в сім'ї, після
неотримання коштів, різко погіршилася
і він втратив вплив і повагу серед
своїх колег та членів своєї родини,
відтак оцінює розмір моральної шкоди в
відповідача витрати на послуги
адвоката у розмірі 400,00 грн. В судовому
засіданні позивач та представник
позивача позов підтримали, просили
задовольнити позовні вимоги у повному
Представник відповідача - МВС України,
позовні вимоги заперечив, з підстав,
викладених у письмових запереченнях
від 18.02.2014 року. Зазначив, що ОСОБА_1 у
лютому 2007 року відповідно до
розрахункового листа була нарахована
із урахуванням місця проживання
останнього та дислокації підрозділу, в
якому позивач проходив службу, була
платіжним дорученням цільового
призначення направлена для виплати до
ГУМВС України у Львівській області,
відтак вимоги позивача щодо стягнення
одноразової грошової допомоги, яка
виплачується при звільненні з органів
внутрішніх справ є безпідставні.
Щодо вимог про виплату одноразової
грошової допомоги, відповідач вказав,
що у МВС України не виникло обов'язку
призначення позивачу відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
«Про затвердження порядку та умов
виплати одноразової грошової допомоги
у разі загибелі (смерті) або
інвалідності працівника міліції» від 12
травня 2007 року №707 відповідної
допомоги, оскільки позивач проживав у
м. Львові та проходив службу у 1-му
відділі внутрішньої безпеки у
Львівській області ДВБ ГУБОЗ МВС
України, відтак відповідні документи
необхідно було подати до ГУМВС України
у Львівській області. Вказує, що
позивач після встановлення йому ІІІ
групи інвалідності жодного разу не
звертався а ні до ГУМВС України у
Львівській області, а ні до МВС України
з заявою, до якої долучив би перелік
документів визначений у п.5
вищевказаного Порядку. Крім того,
зазначає, що така вимога пред'явлена
позивачем після спливу трирічного
терміну з дня настання події, що дає
право на отримання такої допомоги.
Пояснив, що із урахуванням вимог ст. 2
Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення», вимоги
щодо невиплачених коштів одноразової
вихідної допомоги та невиплачених
коштів страхової виплати в сумі 262668,11
грн. необґрунтовані та безпідставні.
Також зазначає, що стягнення збитків у
вигляді упущеної вигоди є одним із
видів цивільно-правової
відповідальності, а позивачем не
обґрунтовано запланованого одержання
вигоди від розпорядження на свій
розсуд спірними грошовими коштами і не
надано доказів про вжиті ним заходи для
одержання такої вигоди, а лише наведено
абстрактний розрахунок з посиланням на
депозитні умови вкладів у ВАТ
«Кредобанк». Також позивачем для
стягнення моральної шкоди не надано
доказів, які б підтверджували
причинний зв'язок між погіршенням
стану здоров'я та діями МВС України. В
судовому засіданні представник МВС
України просив у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.
Відповідач 2 - ДКС України в судове
засідання не прибув, хоча про дату, час
та місце розгляду справи неодноразово
повідомлявся, про що свідчать поштові
повідомлення про вручення, наявні в
матеріалах справи. Заперечень на
адресу суду не надіслав. Суд, у
відповідності до вимог ч.4 ст.128 КАС
України вирішує справу на підставі
наявних у ній доказів у відсутності
представника відповідача 2.
При вирішенні спору суд виходить з
Так, відповідно до ст. 9 Закону України
«Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ, які мають право на пенсію за цим
Законом та звільняються зі служби за
віком виплачується одноразова грошова
допомога в розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби.
Пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів
України № 393 від 17.07.92 «Про порядок
обчислення вислуги років, призначення
та виплати пенсій і грошової допомоги
особам офіцерського складу,
прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей», в
редакції, яка діяла на час звільнення
позивача з органів внутрішніх справ,
особам начальницького складу органів
внутрішніх справ при звільненні зі
служби за віком виплачується грошова
допомога в розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби.
Як вбачається з матеріалів справи
28.11.2006 р. позивача було звільнено з
органів внутрішніх справ у відставку
за віком з посади оперуповноваженого в
особливо важливих справах 1-го відділу
внутрішньої безпеки у Львівській
області ДВБ ГУБОЗ МВС України. При
звільненні позивачу була нарахована
грошова допомога, що підтверджується
розрахунковим листом ОСОБА_1 у розмірі
відповідача 1, скерована платіжним
дорученням до ГУМВС України у
Львівській області для виплати
Відтак, підстави для зобов'язання МВС
України повторно виплачувати вже
нараховану при звільненні грошову
допомогу позивачеві у суду відсутні.
Також, суд вважає за необхідне
зазначити, що під час розгляду справи,
позивач наполягав на порушенні його
прав саме МВС України і категорично
заперечував щодо необхідності
залучення ГУМВСУ у Львівській області.
Правовідносини між сторонами щодо
виплати одноразової грошової допомоги
в разі поранення чи установлення групи
інвалідності регулюються спеціальним
Законом України «Про міліцію» та
Порядком та умовами виплати
одноразової грошової допомоги у разі
загибелі (смерті) або інвалідності
працівника міліції, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 травня 2007 року N 707.
За змістом ч. 6 ст. 23 Закону № 565-XII (в
редакції чинній з 1 січня 2007 року) у разі
інвалідності працівника міліції, що
настала в період проходження служби в
органах внутрішніх справ або не
пізніше ніж через три місяці після
звільнення зі служби чи після
закінчення цього строку, але внаслідок
захворювання або нещасного випадку, що
мали місце в період проходження служби
в органах внутрішніх справ, залежно від
ступеня втрати працездатності йому
виплачується одноразова грошова
допомога в розмірі до п'ятирічного
грошового забезпечення за останньою
посадою в порядку та на умовах,
визначених Кабінетом Міністрів
України. Визначення ступеня втрати
працездатності працівником міліції у
період проходження служби в органах
внутрішніх справ у кожному випадку
ушкодження здоров'я здійснюється в
індивідуальному порядку відповідно до
На виконання наведеної норми Закону
Кабінет Міністрів України затвердив
Порядок, яким визначив процедуру, умови
виплати та розміри одноразової
грошової допомоги, зокрема, у разі
установлення інвалідності працівника
органів внутрішніх справ.
Так, відповідно до абзацу першого
підпункту 2 пункту 1 Порядку
передбачено, що у розмірі
чотирирічного грошового забезпечення
для інвалідів II групи одноразова
грошова допомога виплачується у разі
установлення інвалідності, яка настала
в період проходження служби в органах
внутрішніх справ, органах державної
податкової служби або не пізніше ніж
через три місяці після звільнення із
служби чи після закінчення такого
строку внаслідок захворювання або
нещасного випадку, що сталися, зокрема,
під час виконання службових обов'язків,
пов'язаних з безпосередньою участю в
охороні громадського порядку та
боротьбі із злочинністю.
Водночас, п. 5 Порядку, визначено
перелік документів, які подає
працівник міліції за місцем
проходження служби для отримання
зазначеної допомоги.
Судом встановлено, що після звільнення
ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ,
Львівською обласною МСЕК 2 лютого 2007
року встановлено ІІІ групу
інвалідності внаслідок захворювання
пов'язаного з виконанням службових
обов'язків з ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильскій АЕС відповідно
до копії акту огляду МСЕК серії ЛВА-1
№321198.
25 лютого 2010 року позивачу підтверджено
ІІІ групу інвалідності, відповідно до
довідки МСЕК серії ЛВА-1 №432887.
Як вбачається з матеріалів справи
позивач протягом 2007-2013 років
неодноразово звертався до МВС України
та ГУМВС України у Львівській області з
метою отримання одноразової грошової
допомоги (а.с. 8, 9, 10, 11, 12, 13). Так, 27.02.2013
року ОСОБА_1 звернувся до відповідача 1
із заявою та доданими документами
відповідно до Порядку та умов виплати
одноразової грошової допомоги у разі
загибелі (смерті) або інвалідності
працівника міліції. В той же час, в
матеріалах справи відсутні докази
розгляду такої заяви.
Наведені обставини спростовують
твердження відповідача 1, що позивач
жодного разу не звертався до МВС
України щодо отримання одноразової
грошової допомоги, а відтак, судом і не
враховуються заперечення щодо
пред'явлення вимоги позивачем після
спливу трирічного терміну.
При цьому, зміст наявних в матеріалах
справи відповідей МВС України та ГУМВС
України у Львівській області свідчить
про надання роз'яснень позивачеві щодо
необхідності звернення для виплати
грошової допомоги за місцем
проходження служби, як до МВС України,
так і до ГУМВС України у Львівській
В той же час, у контексті положень
частини першої статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка передбачає право на
судовий захист, завдання
адміністративного судочинства полягає
у захисті саме порушених прав особи в
публічно-правових відносинах. При
цьому захист прав, свобод та інтересів
осіб передбачає наявність
встановленого судом факту їх
Відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Проте суд може вийти за межі
позовних вимог тільки в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.
При вирішенні даної справи, суд
керується принципами
адміністративного судочинства, в тому
числі і принципом верховенства права
відповідно до якого, зокрема, людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.
Відповідно до п.7 Порядку, орган
внутрішніх справ, у якому проходив
службу працівник міліції, податкової
міліції, подає МВС у семиденний строк з
дня реєстрації документів висновок
щодо можливості проведення грошової
допомоги разом з документами,
зазначеними у пунктах 4 і 5 цього
Порядку, копією висновку службового
розслідування за фактом поранення
(контузії, травми або каліцтва) такого
працівника, установлення групи
інвалідності чи загибелі (смерті). МВС у
десятиденний строк приймає рішення про
призначення виплати і надсилає його
разом із документами, зазначеними у
пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, у
якому проходив службу працівник
міліції, податкової міліції, для
В той же час, відповідно до наказу від 28
листопада 2006 року №683 о/с та копії
трудової книжки, долученої до
матеріалів справи, позивач був
звільнений із органів внутрішніх справ
Визначаючи спосіб захисту порушеного
права позивача суд зазначає, що
оскільки звернення позивача про
виплату одноразової грошової допомоги
відповідач 1 не розглянув, та
відповідного рішення не прийняв, то суд
повинен зобов'язати останнього
розглянути це звернення згідно з
вимогами чинного законодавства
України, а не підміняти орган, на який
покладено вирішення цього питання.
Також суд враховує п. 3 ч. 1 Порядку та
умов виплати одноразової грошової
допомоги у разі загибелі (смерті) або
інвалідності працівника міліції,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 12 травня 2007 року
№ 707, відповідно до якого, за наявності
у працівника міліції, податкової
міліції або членів його сім'ї права на
отримання одночасно грошової допомоги
та установлених іншими
нормативно-правовими актами
компенсаційної виплати або
одноразової грошової допомоги, виплата
проводиться з однієї підстави за
За таких обставин, суд дійшов висновку
про необхідність зобов'язати
Міністерство внутрішніх справ України
розглянути заяву ОСОБА_1 щодо виплати
одноразової грошової допомоги у
зв'язку з отриманням захворювання,
заподіяного працівнику міліції під час
виконання ним службових обов'язків, у
розмірі, встановленому ст. 23 Закону
України «Про міліцію» та у
відповідності до Порядку та умов
виплати одноразової грошової допомоги
у разі загибелі (смерті) або
інвалідності працівника міліції,
податкової міліції, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 травня 2007 р. № 707.
Зазначена правова позиція
узгоджується із правовою позицією,
викладеною у Постанові Верховного Суду
України від 18 березня 2014 року у справ
№21-11-а14.
Щодо стягнення завданих збитків за
весь час невиплати одноразової
грошової допомоги з урахуванням
індексу інфляції, суд враховує
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» індексації підлягають
грошові доходи громадян, одержані ними
в гривнях на території України і які не
мають разового характеру: пенсії;
стипендії; оплата праці (грошове
забезпечення); суми виплат, що
здійснюються відповідно до
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування; суми
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, а також суми, що
виплачуються особам, які мають право на
відшкодування шкоди в разі втрати
Тобто, індексації підлягають доходи
громадян, які не мають разового
характеру (постійні доходи). В той же
час, виплата одноразової грошової
допомоги має разовий характер, а тому
не належить до визначеного вказаним
законом об'єкта індексації.
Щодо стягнення упущеної вигоди та
моральної шкоди, суд погоджується із
твердженнями відповідача, з огляду на
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 Цивільного
кодексу України збитками є доходи, які
особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не
було порушено (упущена вигода).
Важливим елементом доказування
наявності реальних збитків є
встановлення причинного зв'язку між
протиправною поведінкою боржника та
збитками потерпілої сторони. Слід
довести, що протиправна дія чи
бездіяльність заподіювача є причиною,
а збитки, які виникли у потерпілої
особи, - наслідком такої протиправної
Відсутність причинного зв'язку як
складової цивільного правопорушення
робить неможливою відповідальність
З указаних норм законодавства України
випливає, що особа, яка має на меті
відшкодувати збитки у вигляді упущеної
(втраченої) вигоди, повинна довести, що
вона гарантовано отримала б відповідну
вигоду у разі, якщо б її право було
порушено іншою особою, тобто у разі
належного виконання зобов'язання іншою
Як на підставу неотриманого доходу в
сумі 1077013,00 грн. позивач посилається на
намір покласти на депозитний рахунок у
ВАТ «Кредобанк» невиплачені кошти та
обґрунтовує неотримання упущеної
вигоди долученим розрахунком з
посиланням на депозитні умови вкладів
Даний розрахунок не є належним та
допустимим доказом в розумінні ст.70 КАС
України, які підтверджують неотриманий
позивачем прибуток (упущену вигоду),
оскільки вимоги ґрунтуються на
припущеннях, що позивач зміг би
отримати прибуток в сумі 1077013,72 грн.
якби відповідачем було виплачено
відповідні грошові допомоги, що не дає
підстав вважати обґрунтованими доводи
позивача про достовірний розмір
Стосовно позовної вимоги про стягнення
коштів на відшкодування моральної
необхідне зазначити про те, що
позивачем не надано обґрунтованих
пояснень та доказів на підтвердження
того, в чому проявляється завдана
шкода, як і не надано об'єктивних
доказів на обґрунтування заявленого до
відшкодування розміру такої шкоди. А
долучені до матеріалів справи виписки
з історії хвороб не підтверджують
причинний зв'язок між погіршенням
стану здоров'я позивача та діями
відповідача 1, а свідчать про отримання
кардіологічного захворювання, яке
ОСОБА_1 отримав під час участі у
ліквідації наслідків на
Також суд погоджується із доводами
відповідача 1, що правовідносини між
сторонами виникли з питань проходження
позивачем служби в органах внутрішніх
справ України.
Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» можливість відшкодування такої
шкоди має бути прямо передбачена
нормами відповідного матеріального
закону на підставі якого суд вирішує
справу. Спеціальним законодавством, що
регулює порядок проходження та
звільнення служби особовим складом
органів внутрішніх справ України, не
передбачено можливості відшкодування
Зазначена правова позиція суду
повністю узгоджується із позицією
Верховного Суду України, викладеною в
постанові від 20 квітня 2011 року у справі
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього
Кодексу. В адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідно до вимог статті 162 КАС
України при вирішенні справи по суті
суд може задовольнити
адміністративний позов повністю або
частково чи відмовити в його
задоволенні повністю або частково. У
разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
Враховуючи вищенаведене, виходячи із
наявних матеріалів справи, норм
чинного законодавства, необхідності
відновлення порушеного права позивача
на отримання одноразової грошової
допомоги, суд приходить до висновку про
наявність підстав для часткового
задоволення позовних вимог, а саме
зобов'язання Міністерства внутрішніх
справ України розглянути заяву ОСОБА_1
щодо виплати одноразової грошової
допомоги у зв'язку з отриманням
захворювання, заподіяного працівнику
міліції під час виконання ним
службових обов'язків.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 94 КАС
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачу відмовлено.
Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 87 КАС України до
витрат, пов'язаних з розглядом справи,
належать витрати на правову допомогу.
Правову допомогу в адміністративному
процесі може надавати адвокат чи інша
особа, яка є фахівцем у галузі права і
за законом має право на надання
правової допомоги. Такими витратами
згідно зі ст. 90 КАС України є витрати,
пов'язані з оплатою допомоги адвоката
або іншого фахівця в галузі права, які
надають правову допомогу за договором,
несуть сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги,
передбачених законом.
Так, позивачем, на виконання вимог
Закону України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» №4191-VI, який набрав чинності з 1
січня 2012 року, надано квитанцію на
підтвердження витрат та вартості
послуг за договором про надання
юридичних послуг на суму 400 грн., відтак
суд присуджує на користь ОСОБА_1
витрати на правову допомогу, шляхом
безспірного списання коштів з
рахунків, на яких обліковуються кошти
Державного бюджету України.
Керуючись ст.ст. 17-19, 35, 71, 94, 160-163 КАС
України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити
Зобов'язати Міністерство внутрішніх
справ України розглянути заяву ОСОБА_1
щодо виплати одноразової грошової
допомоги у зв'язку з отриманням
захворювання, заподіяного працівнику
міліції під час виконання ним
службових обов'язків, у розмірі,
встановленому ст. 23 Закону України «Про
міліцію» та у відповідності до Порядку
та умов виплати одноразової грошової
допомоги у разі загибелі (смерті) або
інвалідності працівника міліції,
податкової міліції, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 травня 2007 р. № 707.
Присудити із Державного бюджету на
користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати
на правову допомогу у розмірі 400
(чотириста) грн. 00 коп.
В решті позовних вимог відмовити.
Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Повний текст постанови складено та
підписано 06.06.2014 року.

Головуючий суддя Клименко О.М.

Судді
Гавдик З.В.

Ланкевич А.З.