Справа № 826/4533/14
Суддя: Соколова О.А.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 травня 2014 року № 826/4533/14

о 15 год. 55 хв.

приміщення суду за адресою: м. Київ, вул.
Велика Васильківська 81-а

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Соколової О.А., суддів Вєкуа Н.Г.,
Головань О.В., при секретарі судових
засідань Ковалівській Л.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом Міністерства доходів
і зборів України

до Державної виконавчої
служби України

про визнання неправомірними
дії та визнання протиправним та
скасування постанови про накладення
штрафу від 03.03.2014 року ВП №40104234,

за участю представників сторін:

від позивача Лимар Л.Б.,

від відповідача Семенов М.В.,-

встановив:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернулось Міністерство
доходів і зборів України (далі -
позивач, МДЗУ) з адміністративним
позовом до Державної виконавчої служби
(далі - відповідач, ДВСУ) про визнання
неправомірними дії державного
виконавця Державної виконавчої служби
України щодо притягнення Міністерства
доходів і зборів України до
відповідальності за невиконання без
поважних причин судового рішення у
строк, встановлений державним
виконавцем, визнання протиправною та
скасування постанови про накладення
штрафу від 03.03.2014 року ВП №40104234,
визнання неправомірною бездіяльність
державного виконавця щодо розгляду
листів Міндоходів з заявленими
клопотаннями від 30.12.2013 року
№21173/5/99-99-10-06-16 та від 20.03.2014 року
№5080/5/99-99-10-06-16, неповідомлення боржника
про результати розгляду.

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що відповідачем
безпідставно винесено постанову від
03.03.2014 року ВП №40104234 про накладення
штрафу у розмірі 680,00 грн. за
невиконання без поважних причин у
встановлені державним виконавцем
строку рішення, оскільки позивачем від
30.12.2013 року та 20.03.2014 року було
проінформовано листами про наявність
обставин, які ускладнюють виконання
рішення суду божником (МДЗУ). Також
позивач зазначає, що відповідачем не
надано жодних відповідей на заявлені
клопотання від 30.12.2013 року та 20.03.2014
року, чим допустили неправомірну
бездіяльність.

У судовому засіданні позивач надав
пояснення аналогічні викладеним у
позовній заяві та просив задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача обґрунтовує
свої заперечення тим, що відповідач
діяв у спосіб визначений Законом
України «Про виконавче провадження»,
оскільки винесено постанову про
накладення штрафу з урахуванням листа
від 30.12.2013 року, а після листа позивача
від 20.03.2014 року відділ ДВСУ звернувся до
суду із заявою про зміну способу і
порядку виконання рішення суду, того ж
дня винесено постанову про зупинення
ВП №40104234. З огляду на це, представник
відповідача просить відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, суд виходить з наступного.

На примусовому виконанні у відділі
Державної виконавчої служби України
перебував виконавчий лист Київського
окружного адміністративного суду від
12.09.2013 року №810/1313/13-а про зобов'язання
Міністерства доходів і зборів України
поновити ОСОБА_4 на посаді головного
інспектора оперативного відділу
служби боротьби з контрабандою та
порушеннями митних правил Київської
обласної митниці з 05.03.2013 року. (а.с.84)

Постановою Державної виконавчої
служби України від 08.10.2013 року ВП №40104234
відкрито виконавче провадження по
виконанню вищевказаного виконавчого
листа. (а.с.75)

У зв'язку з невиконанням МДЗУ рішення
суду відповідачем винесена вимога
державного виконавця від 29.11.2013 року
№13-0-34-4824/5-313/15 (а.с.72)

Листом від 30.12.2013 року №21173/5/99-99-10-06-16
позивач повідомив про обставини, що
ускладнюють виконання рішення суду та
які призвели до потреби вирішення
питання щодо встановлення способу та
порядку виконання судового рішення.
(а.с.57)

Ухвалою Київського окружного
адміністративного суду від 27.01.2014 року
№810/1313/13-а відмовлено у роз'ясненні
судового рішення Міністерству доходів
і зборів України. (а.с.55)

На підставі вищевикладених обставин,
відповідачем повторно винесена вимога
від 03.03.2014 року №13-0-34-4824/5-171/15, оскільки
рішення суду позивачем не виконано.
Також від 03.03.2014 року винесена
постанова про накладення штрафу в
розмірі 680,00 грн. (а.с.45)

Розглянувши вимогу ДВСУ від 03.03.2014 року,
позивач направив лист від 20.03.2014 року
№5080/5/99-99-10-06-16, в якому посилався на
обставини, що ускладнюють виконання
постанови Київського окружного
адміністративного суду від 20.06.2013 року
у справі №810/1313/13-а та з проханням
звернутись до суду із заявою про
встановлення способу та порядку
виконання рішення. (а.с.43)

Відповідно, ДВСУ подано подання про
встановлення способу і порядку
виконання постанови від 20.06.2013 року до
Київського окружного
адміністративного суду та зупинено
виконавче провадження від 10.04.2014 року.
(а.с.38,39)

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначені Законом України "Про
виконавче провадження" від 21 квітня 1999
року №606-ХІV зі змінами та доповненнями.
(далі - Закон №606)

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
№606 примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Статтею 1 Закону №606 визначено, що
виконавче провадження - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Так, статтями 18, 19 Закону № 606
встановлено вимоги до виконавчого
документу та визначено підстави для
відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 25 Закону № 606
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Отже, в постанові про відкриття
виконавчого провадження від 08.10.2013 року
№40104234 державним виконавцем
постановлено добровільно виконати
судове рішення негайно, та повідомити
не пізніше наступного дня про його
виконання.

Відповідно до положень ст. 5 Закону № 606,
вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень обов'язкові для всіх
органів, організацій, посадових осіб,
фізичних і юридичних осіб на території
України.

Невиконання законних вимог державного
виконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Крім того, відповідно до частини 1 та 2
статті 11 Закону № 606, державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. З цією
метою він, зокрема, здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

У той же час, положеннями частини 1
статті 27 Закону № 606 закріплено, що у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Згідно приписів ст. 75 Закону № 606 після
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець перевіряє виконання
рішення не пізніше ніж на наступний
день після закінчення строку,
встановленого частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення

Статтею 89 Закону № 606 у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Аналіз наведених положень
спеціального Закону дає підстави для
висновку, що невиконання боржником
судового рішення у строки, визначені
постановою про відкриття виконавчого
провадження, є підставою для його
виконання в примусовому порядку та
винесення державним виконавцем
постанови про накладення штрафу.

Викладене також узгоджується з
позицією Вищого адміністративного
суду України, викладеною в постанові
пленуму від 13 грудня 2010 року №3 зі
змінами та доповненнями "Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби", в якій, в пункті 6 зазначено, що
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору та
накладення штрафу належать до видів
відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
та рішення про поновлення на роботі.

Відповідачем також неодноразово
надсилалась вимога від 29.11.2013 року та
від 03.03.2014 року про виконання рішення,
однак позивачем в добровільному
порядку рішення Київського окружного
адміністративного суду виконано не
було.

У зв'язку з невиконанням боржником
рішення суду та постанови державного
виконавця, постановою державного
виконавця ДВСУ від 03.03.2014 року ВП № 40104234
на позивача накладено штраф у розмірі
680 грн. (а.с.45)

Суд звертає увагу, що відповідачем було
прийнято звернення позивача про
наявність обставин, які унеможливлюють
виконання судового рішення та
відповідно діями щодо звернення до
Київського окружного
адміністративного суду про роз'яснення
судового рішення відповідач прийняв
заяву.

Однак, після прийнятої ухвали від 27.01.2014
року по справі №810/1313/13-а про відмову в
роз'ясненні рішення, позивачем не було
виконано рішення суду та постанови
державного виконавця, крім того не
надано жодних заяв або звернень щодо
поважності причин невиконання у
встановлений державним виконавче
строк.

З огляду на це, Державною виконавчою
службою України правомірно винесено
постанову про накладення штрафу від
03.03.2014 року ВП №40104234 в розмірі 680 грн.

Щодо посилання позивача на другу заяву
про обставини, що унеможливлюють
виконання рішення, суд бере до уваги, що
заява була від 20.03.2014 року, тобто вже
після винесення державним виконавцем
постанови про накладення штрафу.
Водночас, відповідач прийняв цю заяву,
та зупинив провадження до винесення
рішенням Київським окружним
адміністративним судом по розгляду
подання ДВСУ про встановлення способу
та порядку виконання рішення суду.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідачем правомірно прийнята
постанова від 03.03.2014 року про
накладення штрафу, у зв'язку з
відсутністю поважних причин щодо
невиконання у встановлений державним
виконавцем строк рішення суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Враховуючи, що матеріали справи не
містять доказів виконання судового
рішення, доказів з приводу
відстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу та порядку
виконання судового рішення, а тому дії
Державної виконавчої служби України,
суд вважає правомірними, та такими, що
відповідають вимогам Закону України
"Про виконавче провадження", таким
чином підстав для задоволення позовних
вимог в частині визнання протиправною
та скасування постанови про накладення
штрафу від 03.03.2014 року ВП №40104234 суд не
вбачає.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд приходить до висновку, що
відповідачем доведена правомірність
його дій при прийнятті оскаржуваної
постанови, тому постанова про
накладення штрафу скасуванню не
підлягає.

Що стосується позовних вимог про
визнання неправомірною бездіяльність
державного виконавця щодо розгляду
листів Міндоходів з заявленими
клопотаннями від 30.12.2013 року
№21173/5/99-99-10-06-16 та від 20.03.2014 року
№5080/5/99-99-10-06-16, неповідомлення боржника
про результати розгляду, суд зазначає
наступне.

Статтею 11 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлює
обов'язок державного виконавця
розглядати заяви сторін та інших
учасників виконавчого провадження та
їхні клопотання.

Частиною 1 статті 6 Закону України №606
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних та
юридичний осіб.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем не надано жодних
відповідей щодо повідомлення позивача
про розгляд поданих клопотань від
30.12.2013 року та від 20.06.2013 року, а тому
доводи позивача в цій частині є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов
до висновку, що позовні вимоги позивачу
слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59,
69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111,112, 121, 122-143, 151-154,
158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов Міністерства
доходів і зборів України - задовольнити
частково.

Визнати неправомірною бездіяльність
державного виконавця щодо
неповідомлення боржника про
результати розгляду листів
Міністерства доходів і зборів України
з заявленими клопотаннями від 31.12.2013
року №21173/5/99-99-10-06-16 та від 20.03.2014 року
№5080/5-99-99-10-06-16.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанову ухвалено в нарадчій кімнаті
та проголошено її вступну та
резолютивну частину 20 травня 2014 року.

Постанову у повному обсязі складено 26
травня 2014 року.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до ч.1 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції у
порядку та строки, встановлені
ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий Суддя
О.А. Соколова

Судді
Н.Г. Вєкуа

О.В. Головань