Справа № 2а/1270/4470/12
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/60516/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М., Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М., розглянувши у порядку
письмового провадження

касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від
17.07.2012

та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 07.09.2012

у справі № 2а/1270/4470/2012

за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Луганська

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 17.07.2012,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 07.09.2012, відмовлено у задоволенні
позовних вимог фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 (надалі -
позивач, фізична особа-підприємець
ОСОБА_4) до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Луганська (надалі - відповідач, ДПІ у
Жовтневому районі м. Луганська) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
06.06.2012 № та № .

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить скасувати постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 17.07.2012 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 07.09.2012 і
задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач не надав письмових
заперечень на касаційну скаргу, що не
перешкоджає її розгляду.

У зв'язку з неприбуттям у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, що були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України,
на підставі частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вирішила розглядати справу у
порядку письмового провадження.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрована
фізичною особою-підприємцем
Виконавчим комітетом Луганської
міської ради 09.09.2008 та є платником
податку на додану вартість з 30.10.2009.

На підставі наказу від 25.04.2012 № 250
представниками ДПІ у Жовтневому районі
м. Луганська було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 з питань взаємовідносин з ТОВ
«ЛБФ «Укрпромгрупп» та МПП «Футура» за
період з 01.06.2011 по 31.03.2012, за
результатами якої складено акт від
17.05.2012 № 00572/1720/НОМЕР_3.

Актом встановлено порушення позивачем:
п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, а саме: завищення
податкового кредиту на загальну суму 16
883,33 грн. (у тому числі: за червень 2011
року - 11 050 грн., за грудень 2011 року - 5 833,33
грн.); п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу
України, в результаті чого
донараховано податок на доходи
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за 2011 рік у
сумі 12 662,50 грн.

Позиція податкового органу щодо
непідтвердження позивачем факту
реального здійснення господарських
операцій обґрунтована неможливістю
проведення зустрічної звірки МПП
«Футура», а також відсутністю у обох
контрагентів необхідних умов для
ведення господарської діяльності,
відсутністю власних основних фондів,
технічного персоналу у необхідній
кількості, власних виробничих активів,
складських приміщень, транспортних
засобів тощо.

На підставі акта перевірки від 17.05.2012 №
00572/1720/НОМЕР_3 відповідачем прийнято
податкові повідомлення-рішення від
06.06.2012: № , згідно з яким позивачу
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість за
основним платежем - 16 883,33 грн., штрафні
(фінансові) санкції - 1 459,33 грн.; № ,
яким визначено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи від
підприємницької діяльності за
основним платежем - 12 662,50 грн., штрафні
(фінансові) санкції - 3 165,63 грн.

Приймаючи рішення, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли висновку
про те, що господарські операції з
надання послуг
транспортно-експедиційного
обслуговування не мали реального
характеру та не були спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені укладеними договорами.

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач уклав договори
на транспортно-експедиційне
обслуговування з ТОВ «ЛБФ
«Укрпромгрупп» від 07.06.2011 № 25 та з МПП
«Футура» від 26.12.2011 № ДГ-0000089.

ТОВ «ЛБФ «Укрпромгрупп» та МПП
«Футура» надали позивачеві податкові
накладні від 08.06.2011 № 388, від 15.06.2011 № 389,
від 22.06.2011 № 390, від 23.06.2011 № 391, від 29.06.2011
№ 392, від 30.06.2011 № 393, від 29.12.2011 № 190.

Суму податку на додану вартість,
зазначену в податкових накладних,
включено позивачем до податкового
кредиту та відображено у податкових
деклараціях з податку на додану
вартість за червень та грудень 2011 року.

За правилами п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України, що вступив в дію з
01.01.2011, датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6 ст. 198 даного Кодексу не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

З наведеного вбачається, що наявність у
платника податку (позивача у справі)
виданих йому продавцем товару
податкових накладних, оформлених з
дотриманням вимог чинного
законодавства, і сплата податку на
додану вартість продавцю у складі
вартості товару є достатніми
підставами для визначення податкового
кредиту при реальному проведенні
господарських операцій.

Відповідно до положень пп. 177.1, 177.2, 177.4
ст. 177 Податкового кодексу України
доходи фізичних осіб-підприємців,
отримані протягом календарного року
від провадження господарської
діяльності, оподатковуються за
ставками, визначеними в пункті 167.1
статті 167 цього Кодексу. Об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної
особи-підприємця. До переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

При розв'язанні відповідних спорів
судам варто враховувати принцип
офіційного з'ясування обставин справи,
передбачений част. 4 та 5 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Відповідно до вказаної норми
суд вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Документи та інші дані, що спростовують
або підтверджують реальність
здійснення господарської операції, яка
відображена в податковому обліку,
повинні оцінюватися з урахуванням
специфіки кожної господарської
операції - умов перевезення, зберігання
товарів, змісту послуг, що надаються,
тощо.

Встановлення зв'язку між фактом
придбання товару (послуги), понесеними
витратами і господарською діяльністю
платника податків є основою для
висновків про наявність або
відсутність порушення ним податкового
законодавства.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
першої та апеляційної інстанцій
зазначили, що позивачем не було надано
суду товарно-транспортні накладні, які
б підтверджували факт надання
транспортно-експедиційних послуг за
договорами з ТОВ «ЛБФ «Укрпромгрупп»
від 07.06.2011 № 25 та з МПП «Футура» від
26.12.2011 № ДГ-0000089, а тому суди були
позбавлені можливості зробити
висновок про фактичне здійснення
операцій. При цьому, суди знехтували
принципом офіційного з'ясування
обставин та не витребували з власної
ініціативи для надання правової оцінки
докази, що підтверджують факт надання
транспортно-експедиційних послуг.

Згідно п. 1.1 згаданих Договорів вони
регулюють та визначають порядок
взаємовідносин експедитора та
виконавця, що пов'язані здійсненням
транспортно-експедиційного
обслуговування з організації
внутрішніх перевезень вантажів,
перевезень експортно-імпортних та
транзитних вантажів автомобільним
транспортом, погоджених в заявках до
даних Договорів, що є невід'ємною
частиною даних Договорів.

Не визнаючи належними доказами акти
здачі-прийняття виконаних робіт
(надання послуг) з підстав відсутності
в зазначених актах даних про маршрут,
вид транспорту, тип вантажу, що не дає
змоги ідентифікувати їх як такі, які
складені на виконання саме вказаних
договорів, суди попередніх інстанцій,
не надали належної правової оцінки
заявкам до вказаних договорів, що є їх
невід'ємною частиною, містять
необхідну інформацію щодо маршруту,
типу вантажу, адреси призначення тощо
та надані позивачем до матеріалів
справи.

Крім того, суди залишили поза увагою
дослідження документів про оплату
отриманих послуг та документів, що
супроводжували рух товарів,
експедирування яких було
опосередковано вищезазначеними
Договорами.

Без дослідження належних та допустимих
документальних доказів у справі
рішення суду не може відповідати
незмінним принципам законності,
повноти і обґрунтованості у розумінні
статті 159 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Зважаючи на те, що суди не виконали
покладених на них функцій та допустили
порушення норм процесуального права,
не врахувавши принцип офіційного
з'ясування всіх обставин справи, що
мають значення для правильного
вирішення справи, і це призвело до
передчасних та не обґрунтованих
належним чином висновків, а також те, що
передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
судові рішення у справі підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції
відповідно до ч. 2 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 222, 223, 227, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити
частково.

2. Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 17.07.2012 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 07.09.2012 у
справі № 2а/1270/4470/2012 скасувати.

Справу № 2а/1270/4470/2012 направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236- 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна