Справа № 812/3336/14
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 травня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/3336/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді:
Тихонова І. В.

при секретарі:
Лушниковій О.С.,

за участю сторін:

представника позивача:
не прибув,

представника відповідача:
не прибув,

представник третьої особи
не прибув,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Луганського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Відділу державної
виконавчої служби Білокуракинського
районного управління юстиції
Луганської області, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - ДП "Білокуракинська нафтобаза"
ВАТ "Луганськнафтопродукт" про
скасування постанови про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
22.04.2014 ВП №41104758, -

ВСТАНОВИВ:

08 січня 2014 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Луганського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Відділу державної виконавчої служби
Білокуракинського районного
управління юстиції Луганської області,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору - ДП
"Білокуракинська нафтобаза" ВАТ
"Луганськнафтопродукт" про скасування
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 22.04.2014 ВП
№41104758.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що постановою Луганського
окружного адміністративного суду від
13.07.2009 по справі № 2а-401/09/1270 позовні
вимоги Луганського відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до ДП
"Білокуракинська нафтобаза" ВАТ
"Луганськнафтопродукт" про стягнення
адміністративно - господарських
санкцій та пені у розмірі 16334,69 грн. за
невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у 2007
році було задоволено у повному обсязі
та видано стягувачу виконавчий лист
13.05.2011 для пред'явлення до відділу
державної виконавчої служби до
виконання.

Старшим державним виконавцем ВДВС
Шандрою Д.О. 22.04.2014 було винесено
постанову № 41104758 про повернення
виконавчого листа стягувачу № 2а-401/09/1270
про стягнення АГС і пені з ДП
"Білокуракинська нафтобаза" ВАТ
"Луганськнафтопродукт" в сумі 3488,91 грн.
за невиконання 4% нормативу по
створенню робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2007 році.

Позивач вважає, що при винесені
постанови від 22.04.2014 державним
виконавцем не правильно застосовані
норми чинного законодавства, тому
зазначена постанова є незаконною та
підлягає скасуванню.

Позивач також звертає увагу, що
постанова про відкриття виконавчого
провадження № 41104758 за виконавчим
листом №2а-401/09/1270 на адресу відділення
фонду надійшла 12.05.2014.

Згідно з постановою ВДВС № 41104758 від
22.04.2014 про повернення виконавчого
документа в ході проведення виконавчих
дій державним виконавцем встановлено,
що боржник - ДП "Білокуракинська
нафтобаза" ВАТ "Луганськнафтопродукт"
за адресою: м.Краснодон,
вул.Комсомольська, 9, не знаходиться,
місце знаходження боржника - юридичної
особи невідоме, матеріально
відповідальні особи відсутні.

При винесені постанови від 22.04.2014 про
повернення виконавчого документа
стягувачеві державний виконавець
посилався на п.5 ст.47 Закону України
«Про виконавче провадження».

Посилається на п.4.13.2 та п.4.13.3
Інструкції та п.5 ст.47 Закону України
«Про виконавче провадження», який має
виключення, тому не може бути
застосовано до всіх без виключення
виконавчих документів.

Представник позивача у судове
засідання не прибув, у наданих
доповненнях до позовної заяви просив
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі та розглянути справу за
відсутністю уповноваженого
представника.

23.05.2014 року від представника
відповідача надійшли письмові
заперечення на позов (а.с. 11-12) в яких
представник відповідача серед іншого
зазначив, що у рамках виконавчого
провадження державним виконавцем з
метою встановлення факту наявності
реєстрації на праві власності за ДП
"Білокуракинська нафтобаза" ВАТ
"Луганськнафтопродукт" рухомого та
нерухомого майна були зроблені запити
до Старобільського ВРЕВ ДАІ, запити
Реєстру Інспекції Держтехнагляду,
відділу Держземагенства у
Білокуракинському районі, ПАТ
«Райфайзен Банк Аваль».

Згідно відповіді з Старобільського
ВРЕВ ДАІ від 02.07.2013 та 12.02.2014, за
боржником транспортні засоби не
зареєстровані.

Згідно відомостей Реєстру Інспекції
Держтехнагляду було встановлено, що
техніки за ДП "Білокуракинська
нафтобаза" ВАТ "Луганськнафтопродукт"
на обліку не знайдено.

Згідно відповіді ПАТ «Райфайзен Банк
Аваль» рахунки зареєстровані за ДП
"Білокуракинська нафтобаза" ВАТ
"Луганськнафтопродукт" закриті,
залишок грошових коштів на рахунках
відсутній.

Згідно інформаційних довідок з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно від 18.06.2013, 15.01.2014, 06.02.2014 у
ДП "Білокуракинська нафтобаза" ВАТ
"Луганськнафтопродукт" відомості про
нерухоме майно відсутні.

Згідно відповіді відділу
Держземагенства у Білокуракинському
районі від 13.06.2013 ДП "Білокуракинська
нафтобаза" ВАТ "Луганськнафтопродукт"
розташоване за адресою: смт.
Білокуракине, вул. Чапаєва, 278, договори
аренди не реєструвала. Згідно
відповіді від 24.12.2013 року за ДП
"Білокуракинська нафтобаза" ВАТ
"Луганськнафтопродукт" земельні
ділянки на праві власності не
зареєстровані.

При виході на ділянку за адресою ДП
"Білокуракинська нафтобаза" ВАТ
"Луганськнафтопродукт" відповідно до
акту від 18.04.2014 було встановлено, що
майно на яке можливо звернути
стягнення відсутнє,
матеріально-відповідальні особи
відсутні.

Представник відповідача у судове
засідання не прибув. Про дату, час та
місце судового розгляду справі
повідомлений належним чином.

Представник третьої особи у судове
засідання не прибув. Про дату, час та
місце судового розгляду справі
повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог ст.ст.69-72 КАС України, суд дійшов
висновку про задоволення
адміністративного позову з огляду на
таке.

Згідно із ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 1 статті 181 КАС України
передбачено, що учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Відповідачем у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби (ч.3 ст.181 КАС України).

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначені Законом України від
21 квітня 1999 року №606-ХІV "Про виконавче
провадження".

Виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (стаття 1 Закону
України "Про виконавче провадження").

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону
України "Про виконавче провадження",
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно із ч.1 ст.11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

У судовому засіданні встановлено, що
постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 13.07.2009 по
справі № 2а-401/09/1270 позовні вимоги
Луганського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
задоволено, стягнуто з ДП
"Білокуракинська нафтобаза" ВАТ
"Луганськнафтопродукт" на користь
Луганського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
суму адміністративно - господарських
санкцій у розмірі 3356,25 грн. та пені в
сумі 132,66 грн., а всього 3488,91 грн. (а.с. 31-33).

15 жовтня 2009 року на примусове виконання
вищезазначеної постанови позивачу
видано виконавчий лист (а.с. 5).

22.04.2014 відповідачем винесено постанову
про повернення виконавчого документа
стягувачу, з посиланням на п.5 ч.1 ст.47,
ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» та
з зазначенням, що боржник за юридичною
адресою не знаходиться, майно на яке
можливо звернути відсутнє, грошові
кошти на рахунках відсутні.

Зазначена постанова отримана
позивачем 12 травня 2014 року (а.с. 7).

Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України
про виконавче провадження виконавчий
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо:

1) є письмова заява стягувача;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може
бути звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за
собою майно боржника, не реалізоване
під час виконання рішення;

4) стягувач перешкоджає провадженню
виконавчих дій або не здійснив
авансування витрат на організацію та
проведення виконавчих дій, авансування
яких передбачено цим Законом,
незважаючи на попередження державного
виконавця про повернення йому
виконавчого документа;

5) у результаті вжитих державним
виконавцем заходів неможливо
встановити особу боржника, з'ясувати
місцезнаходження боржника - юридичної
особи, місце проживання, перебування
боржника - фізичної особи (крім
випадків, коли виконанню підлягають
виконавчі документи про стягнення
аліментів, відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, у зв'язку з
втратою годувальника, а також
виконавчі документи про відібрання
дитини, за якими мають бути стягнуті
кошти чи інше майно, та інші виконавчі
документи, що можуть бути виконані за
безпосередньої участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене
виконавчим документом майно, яке він за
виконавчим документом має передати
стягувачу, або майно, на яке необхідно
звернути стягнення з метою погашення
заборгованості (крім коштів), а
здійснені державним виконавцем
відповідно до цього Закону заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними;

7) боржник - фізична особа (крім
випадків, коли виконанню підлягають
виконавчі документи про стягнення
аліментів, відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, у зв'язку з
втратою годувальника, а також
виконавчі документи про відібрання
дитини) чи майно боржника, розшук яких
здійснювався органами внутрішніх
справ, не виявлені протягом року з дня
оголошення розшуку;

8) коштів, що надійшли від реалізації
заставленого майна, недостатньо для
задоволення вимог
стягувача-заставодержателя за
виконавчим документом, на підставі
якого звернуто стягнення на заставлене
майно;

9) наявна встановлена законом заборона
щодо звернення стягнення на майно чи
кошти боржника, якщо у нього відсутнє
інше майно чи кошти, на які можливо
звернути стягнення, а також щодо
проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, що виключає
можливість виконання відповідного
рішення.

Про повернення стягувачу виконавчого
документу та авансового внеску
державний виконавець виносить
постанову з обов'язковим мотивуванням
підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом (ч.4 ст.47 Закону №606).

Спірна постанова прийнята
відповідачем з підстав пункту 5 частини
1 статті 47 Закону України "Про виконавче
провадження".

Вирішуючи питання щодо правомірності
оскаржуваної постанови суд виходить з
наступного.

Згідно з п.4.13.3 та п. 4.13.4 Інструкції про
проведення виконавчих дій,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України від 15.12.1999 за №865/4158 (далі -
Інструкція) у разі відсутності
відомостей про місцезнаходження майна
боржника за виконавчими документами,
зазначеними в пункті 4.13.2 цієї
Інструкції, державний виконавець
виносить постанову про розшук майна,
яка затверджується начальником
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Розшук оголошується відповідно за
місцем виконання рішення або за
останнім відомим місцем проживання
(місцезнаходженням) боржника чи
місцезнаходженням його майна, або за
місцем проживання (місцезнаходженням)
стягувача. Розшук
громадянина-боржника, дитини та розшук
транспортних засобів боржника
здійснюють органи внутрішніх справ, а
розшук боржника - юридичної особи, а
також іншого майна боржника здійснює
державна виконавча служба шляхом
запитів до відповідних установ
(Державної автомобільної інспекції,
бюро технічної інвентаризації,
податкової адміністрації, банків або
інших кредитних установ тощо).

Згідно з абз.2 п.3.12 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом МЮУ від
02.04.12 №512/5, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України від 02.04.2012
за №489/20802 організацію розшуку боржника
- юридичної особи та майна боржника чи
інформації про місце отримання
боржником доходів державний
виконавець здійснює шляхом
направлення запитів до органів
державної податкової служби, Державної
реєстраційної служби України, банків,
Державної автомобільної інспекції
Міністерства внутрішніх справ України,
Державної казначейської служби
України, Державного агентства
земельних ресурсів, бюро технічної
інвентаризації, нотаріату, органів
статистики тощо або перевірки
інформації за даними електронних баз
даних та реєстрів, що містять
інформацію про майно чи доходи
боржника, а також за даними інших
джерел інформації як офіційних, так і
неофіційних (засобів масової
інформації, мережі Інтернет тощо). Крім
того, державний виконавець здійснює
вихід за місцезнаходженням (місцем
проживання) боржника.

Згідно відповіді з Старобільського
ВРЕВ ДАІ від 02.07.2013 та 12.02.2014, за
боржником транспортні засоби не
зареєстровані. (а.с.18)

Згідно відомостей Реєстру Інспекції
Держтехнагляду було встановлено, що
техніки за ДП "Білокуракинська
нафтобаза" ВАТ "Луганськнафтопродукт"
на обліку не знайдено. (а.с. 19)

Згідно відповіді ПАТ «Райфайзен Банк
Аваль» рахунки зареєстровані за ДП
"Білокуракинська нафтобаза" ВАТ
"Луганськнафтопродукт" закриті,
залишок грошових коштів на рахунках
відсутній. (а.с.20)

Згідно інформаційних довідок з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно від 18.06.2013, 15.01.2014, 06.02.2014 у
ДП "Білокуракинська нафтобаза" ВАТ
"Луганськнафтопродукт" відомості про
нерухоме майно відсутні. (а.с.21-23)

Згідно відповіді відділу
Держземагенства у Білокуракинському
районі від 13.06.2013 ДП "Білокуракинська
нафтобаза" ВАТ "Луганськнафтопродукт"
розташоване за адресою: смт.
Білокуракине, вул. Чапаєва, 278, договори
аренди не реєструвала. Згідно
відповіді від 24.12.2013 року за ДП
"Білокуракинська нафтобаза" ВАТ
"Луганськнафтопродукт" земельні
ділянки на праві власності не
зареєстровані. (а.с.24)

Аналізуючи вищенаведені норми, суд
дійшов висновку, що виконавчий
документ повертається стягувачу, якщо
при здійсненні заходів примусового
виконання виконавчих документів,
державний виконавець вжив заходи щодо
встановлення наявності нерухомого
майна та інших основних засобів
виробництва, що забезпечує ведення
виробничої діяльності, та іншого майна,
щодо якого може бути звернуто
примусова реалізація, наявності акцій
(часток або паїв), що належать державі в
майні інших господарських товариств і
передані до статутних фондів цих
підприємств, та інших цінних паперів,
які можуть бути реалізовані у
примусовому порядку.

В матеріалах справи відсутні докази,
які б підтверджували виконання повною
мірою державним виконавцем обов'язків,
покладених на нього законодавством,
зокрема, з моменту отримання
виконавчого листа № 2а-401/09/1270
відповідачем не було вчинено жодних
виконавчих дій, направлених на
організацію розшуку боржника та майна
боржника.

З приписів ст.ст.71, 86 КАС України
вбачається, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Частиною 2 статті 71 КАС України,
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень, на якого ч.2 ст.71 КАС
України покладено обов'язок щодо
доказування правомірності своїх дій та
рішень, не довів суду правомірності
оскаржуваного рішення, що є підставою
для задоволення адміністративного
позову.

Керуючись ст.ст.2, 9, 10, 11, 17, 18, 71, 87, 94, 158-163,
181 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Відділу державної виконавчої служби
Білокуракинського районного
управління юстиції Луганської області,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору - ДП
"Білокуракинська нафтобаза" ВАТ
"Луганськнафтопродукт" про скасування
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 22.04.2014 ВП
№41104758, задовольнити повністю.

Скасувати постанову відділу державної
виконавчої служби Білокуракинського
районного управління юстиції
Луганської області про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
22.04.2014 ВП №41104758.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів після її проголошення а в
разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
- з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого ст. 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанову в повному обсязі складено 30
травня 2014 року.

Суддя
І.В. Тихонов