Справа № 817/104/14
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сало
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
УХВАЛА

іменем України

"29" травня 2014 р.
Справа № 817/104/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Моніча Б.С.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Хаюка С.М.,

при секретарі
Степанській А.В. ,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "11" березня
2014 р. у справі за позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення ,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі
- ФОП ОСОБА_3) звернулася до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області (далі
- ДПІ у м. Рівному) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
23.08.2013 № про збільшення грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб від підприємницької
діяльності в сумі 88242,48 грн. (у т.ч. 58828,32
грн. основного платежу та 29414,16 грн. -
штрафних санкцій) та № про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість в розмірі
123631,50 грн. (у т.ч. 82421,00 грн. основного
платежу та 41210,50 грн. - штрафних санкцій).

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду позов
задоволено повністю. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області № та №
від 23.08.2013.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із цим судовим
рішенням, Державна податкова інспекція
у м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову - про
відмову у задоволенні позову. В
апеляційній скарзі посилається на
порушення судом норм матеріального,
процесуального права та неповне
з'ясування обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги відповідно до ст.195
КАС України, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Ст.200 КАС України визначено, що суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Правильне по суті судове рішення не
може бути скасоване з одних лише
формальних міркувань.

Як свідчать матеріали справи,
відповідно до свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
серії НОМЕР_2 позивач зареєстрований як
суб'єкт підприємницької діяльності
06.05.2008 з видом економічної діяльності -
"рекламні та поліграфічні послуги,
фотографування та інші фотороботи".
Перебуває на загальній системі
оподаткування та є платником податку
на додану вартість згідно свідоцтва
№100117601 від 23.05.2008.

У період з 22.07.2013 по 02.08.2013 ДПІ у м.
Рівному, відповідно до наказу на
проведення планової документальної
перевірки №638 від 01.07.2013, була проведена
документальна планова виїзна
перевірка дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства ФОП ОСОБА_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 за
період з 01.01.2012 по 31.12.2012 результати якої
оформлені актом №180/17-117/НОМЕР_1 від
09.08.2013.

Висновками акта перевірки
№180/17-117/НОМЕР_1 від 09.08.2013 встановлено
порушення позивачем вимог п.138.2 п.138.4 ст.
138 п. 139.1, ст.. 139, п. 177.2 п.177.4 ст. 177, п.198.2, п.
198.3 ст.198, п.199.1 ст.199 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 №2755-УІ (із наступними
змінами та доповненнями) в результаті
чого занижено суми податку на доходи
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю в сумі
56278,33грн. та суми податку на додану
вартість, які підлягають нарахуванню
до сплати в бюджет в розмірі 82421,00 грн.

На підставі результатів
документальної планової виїзної
перевірки ФОП ОСОБА_3 23.08.2013 ДПІ у м.
Рівному винесено податкові
повідомлення-рішення № про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності в сумі 88242,48
грн. (у т.ч. 58828,32 грн. основного платежу
та 29414,16 грн. - штрафних санкцій) та
№ про збільшення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 123631,50 грн. (у т.ч. 82421
грн. основного платежу та 41210,50 грн. -
штрафних санкцій).

Відповідно до висновку акта перевірки
№180/17-117/НОМЕР_1 від 09.08.2013, викладеного в
підрозділі 2.2.2., перевіркою
правильності визначення витрат за 2012
рік, відображених в деклараціях про
доходи, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходів та документально
підтверджених, з даними про суми
витрат, визначеними в ході перевірки,
податковим органом встановлено що
позивачем за період 2012 року понесені
документально підтверджені витрати,
надані в ході перевірки та враховані
перевіркою до обсягу валових витрат в
сумі 100443,0 грн., що на 837248,41 грн. менше ніж
задекларовано, в т.ч. за результатами
планової перевірки на 491595,81 грн.

Крім того, в ході перевірки встановлено
завищення валових витрат позивачем за
2012 рік на загальну суму - 62318,24 грн.
Розбіжність виникла у зв'язку з тим, що
позивачем частково до складу валових
витрат помилково включалися суми ПДВ,
які входять до ціни придбання товарів.

Згідно даних обліку позивачем до
складу валових витрат віднесено суму
витрат на придбання матеріалів
(саморіз, дюбель, плівка ПВХ, профіль) та
послуги згідно видаткових накладних,
отриманих від контрагентів на загальну
суму 362610,90 грн., ас саме: ТОВ
"Пластікс-Україна» - 66407,31 грн., ТзОВ
"Медіапринт» -12318,55 грн., ТзОВ "Пластики
України" - 16495,23 грн., ПП "Рівнебудпостач"
- 23984,14 грн., ТзОВ "Полімерконсалтинг"
123813,12 грн., ТзОВ "Гріфітек україни" - 20332,50
грн., ТОВ Софіт-люкс" - 6813,45 грн., ТОВ
"Модус" - 7430,07 грн., АТ "УГМК"- 340,00 грн., ПП
"Власт" - 3399,80 грн., ТзОВ "Наші люди" - 11773,52
грн., ТзОВ "Джі-Сі-Ті" - 16812,80 грн., ТОВ
"Укрвестбуд" - 1608,81 грн., ТОВ "Бел сім
Електро" - 3180,08 грн., ТОВ "Сіті строй" -
9240,00 грн., ТОВ "Інфініті-Інк" - 5136,66 грн.,
ТОВ "Полімер" 5388,30 грн., ТзОВ "Волинська
фабрика гофротари" - 1500,00 грн., ТзОВ "Гал
пак"- 1333,33 грн., ФОП ОСОБА_3-642,23 грн.

Згідно проведеного відповідачем
аналізу в ході перевірки не прийнято
матеріальні витрати на списання
вказаних матеріалів (саморіз, дюбель,
плівка ПВХ, фарби) за 2012 рік згідно
вищевикладених накладних на загальну
суму 362610,90 грн., у зв'язку з тим, що в
актах списання ФОП ОСОБА_3 вказано
перелік отриманих накладних, згідно
яких було придбано матеріали, а також
перелік видаткових накладних на
відпуск готової продукції, виданих
замовникам рекламних послуг. Проте
встановити кількість та номенклатуру
використаних матеріалів для кожного
замовника окремо відповідачу
встановити не вдалося. Таким чином, на
переконання податкового органу, ФОП
ОСОБА_3 порушено п.138.2 ст. 138, п.177.2, п.177.4
ст. 177 Податкового кодексу України
№2755-IV від 02.12.2010 (із змінами і
доповненнями).

Також, на переконання відповідача,
позивачем до складу валових витрат
безпідставно віднесено суму витрат на
придбання послуг по виготовленню та
монтажу матеріалів згідно актів
виконаних робіт, отриманих від
контрагента Бренд Протекшн Україна на
суму 66666,67 грн.

В ході перевірки встановлено, що згідно
акту списання №55 від 31.12.2012 вказано
перелік отриманих накладних, по яких
було придбано послуги по виготовленню
та монтажу рекламних матеріалів та
перелік видаткових накладних із
замовниками рекламних послуг. В актах
виконаних робіт №86 від 13.11.2012 на суму
придбання без ПДВ 37500 грн., №87 від 15.11.2012
на суму придбання без ПДВ 29166,67 грн.,
вказано найменування послуг та їх
загальна вартість, проте відсутня
інформація про об'єкти на яких
розміщується реклама, кількість та
об'єм матеріалів необхідних, для її
виготовлення та встановлення
рекламної продукції.

За таких обставин податковим органом
зроблено висновок про не підтвердження
використання позивачем придбаної
продукції а також отриманих послуг у
господарській діяльності, а відповідно
і безпідставне віднесення сум по
вказаних операціях до складу валових
витрат.

Разом з тим, судом під час розгляду
справи встановлено, що відповідачем
під час проведення перевірки не було
здійснено перевірку використання
придбаних товарно-матеріальних
цінностей у виробничій діяльності не
досліджено його рух та не проведено
інвентаризацію залишків на складі.

Надаючи правову оцінку спірним
обставинам справи судом першої
інстанції обґрунтовано враховано, що
відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України витрати -
це сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно п. 138.1. ст. 138 ПК витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

В свою чергу, витрати операційної
діяльності, відповідно до підпункту
138.1.1. цього пункту, включають:
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

В силу вимог п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до вимог пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України до складу
витрат не включаються витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

На спростування висновків відповідача
про безпідставність віднесення
позивачем до складу валових витрат в
сумі 491595,81 грн., та завищення
податкового кредиту по ПДВ в сумі 82421,00
грн., які не приймали участь в основній
господарській діяльності позивачем у
судове засідання та під час перевірки
було надано акти списання,
товарно-матеріальних цінностей,
видаткові та податкові накладні,
договори з контрагентами, видаткові
накладні на передачу у виробництво,
банківські виписки про оплату
товарно-матеріальних цінностей.

Усі витрати позивача підтверджені
первинними документами відповідно до
вимог Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" та Податкового
кодексу України, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.

Отже, виходячи з викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про правомірність дії
позивача щодо формування складу
витрат.

Що стосується формування податкового
кредиту на підставі господарських
операцій з вищевказаними
контрагентами, колегія суддів
зазначає.

Правовідносини, що виникають у зв'язку
з формуванням платником податку на
додану вартість податкового кредиту,
регулюються ст. 198 Податкового кодексу
України.

Так, згідно п. 198.1 ст. 198 Кодексу
визначено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 цієї ж статті
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку та придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Приписами п. 198.6 ст. 198 Кодексу
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначено п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.95р. за № 168/704, первинні документі - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Відповідно до
даної статті, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Податковим кодексом України або ж
іншим нормативно-правовим актом не
встановлено будь-яких обмежень, ніж
наявність належним чином оформленої
податкової накладної, щодо включення
до податкового кредиту суми сплаченого
податку.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України передбачено, що
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту (п.
201.10 Податкового кодексу України).

Усі господарські операції
підтверджені первинними документами
позивача відповідно до вимог Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" та
Податкового кодексу України, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку.

Зазначені документи містять всі
обов'язкові реквізити, що передбачені
для даного виду господарських
операцій, містять необхідні відомості
про господарську операцію,
підтверджують реальність руху активів
учасників правовідносин, а відтак є
первинними в розумінні закону.

Висновки податкового органу про
завищення позивачем податкового
кредиту за 2012 рік в сумі 82421,00 грн.
ґрунтуються на тому, що згідно
проведеного відповідачем аналізу в
ході перевірки не прийнято матеріальні
витрати, що включені до складу
податкового кредиту (саморіз, дюбель,
плівки ПВХ, фарби) за 2012 р. згідно
вищевикладених податкових накладних
на загальну суму 435126,00 грн., в т.ч. ПДВ
72521,00 грн., та суму ПДВ на придбання
послуг по виготовленню та монтажу
матеріалів згідно актів виконаних
робіт, отриманих від контрагента Бренд
Протекшн Україна 9900,00 грн.

Таким чином, на переконання
податкового органу, оскільки
матеріали, придбані згідно
вищевикладених податкових накладних
та послуги, отримані від Бренд Протекшн
Україна не призначалися для
використання в господарській
діяльності платника то сума податку в
розмірі 82421,00 грн., сплаченого у зв'язку
з таким придбанням, не включається до
складу податкового кредиту.

Разом з тим, під час розгляду справи
судом встановлено, що ТМЦ на які
покликається відповідач у висновках
акта перевірки обліковувалися в
бухгалтерському обліку та
використовувались позивачем в
господарські діяльності.

ДПІ помилково не визнано право
позивача на віднесення витрат по
придбанню ТМЦ описаних в акті
перевірки та витрат по послугах до
валових витрат та відповідно
формування податкового кредити з ПДВ
включеного до ціни вказаних товарів,
пославшись на те, що вказані товари не
використовувались позивачем в
господарській діяльності.

Це потягло за собою помилкове
визначення бази оподаткування і як
наслідок - неправильне нарахування
податку на прибуток та податку на
додану вартість.

За встановлених обставин, суд прийшов
обґрунтованого висновку, що
податковим органом не доведено
порушення позивачем п.198.2, п. 198.3, ст. 198,
п.199.1 ст.199 Податкового кодексу України,
у зв'язку з чим збільшено суму ПДВ, яка
підлягає нарахуванню до сплати в
бюджет в сумі 82421,00 грн., що виключає
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 41210,50 грн.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
впливають на правильність прийнятого
рішення, яке постановлено з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права. Підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"11" березня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Б.С. Моніч

судді: (підпис)
І.Ф.Бондарчук

(підпис)
С.М.Хаюк

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення
виготовлено "03" червня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Суб'єкт
підприємницької діяльності-фізична
особа ОСОБА_3 АДРЕСА_1

представник ОСОБА_6 АДРЕСА_2

3- відповідачу/відповідачам: Державна
податкова інспекція у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області
вул.Відінська,8,м.Рівне,33023

4-третій особі: - ,