Справа № 825/3211/13-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/3211/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Д'яков В.І.
Суддя-доповідач: Оксененко
У Х В А Л А

Іменем України

29 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

при секретарі - Ніколаєнко М.Г.,

за участь позивача - ОСОБА_2,
представника позивача - ОСОБА_3,
представника відповідача - Соловей О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу державної
інспекції сільського господарства в
Чернігівській області на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 25 листопада
2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
державної інспекції сільського
господарства в Чернігівській області,
Чернігівської міської ради, за участю
третьої особи на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - Публічного
акціонерного товариства
«Чернігівобленерго» про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась до Чернігівського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до державної
інспекції сільського господарства в
Чернігівській області, Чернігівської
міської ради, за участю третьої особи
на стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
публічного акціонерного товариства
«Чернігівобленерго», в якому, з
урахуванням уточнення позовних вимог,
просила визнати протиправною
бездіяльність державної інспекції
сільського господарства в
Чернігівській області щодо розгляду її
заяв від 17 січня 2013 року щодо
проведення перевірки дотримання ПАТ ЕК
«Чернігівобленерго» статей 96, 103, 79, 21,
211, 143 Земельного кодексу України, від
28.01.2013 року щодо проведення перевірки
по заяві від 17.01.2013, а також складання
акту перевірки та припису, від 19 лютого
2013 року про прискорення проведення
перевірки та здійснення контролю
виконання припису Держкомзему № 000118
стосовно ПАТ ЕК «Чернігівобленерго»,
від 04 березня 2013 року щодо подання
клопотання до Чернігівської міської
ради про приведення у відповідність із
земельним законодавством прийнятих
ним рішень № 727 від 07.05.1958, №337 від 28.12.2001,
а саме, розташування на території
домоволодіння по АДРЕСА_1 опори ЛЕП № 21,
від 13.03.2013 щодо складання акту
перевірки дотримання земельного
законодавства від 11.03.2013 та відсутності
в ньому порушень законодавства і
перевірки виконання припису
Держкомзему від 23.03.2011 № 000118;
зобов'язати державну інспекцію
сільського господарства в
Чернігівській області розглянути всі
зазначені заяви у відповідності до
вимог Закону України «Про звернення
громадян».

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 25 листопада
2013 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на невідповідність
фактичним обставинам справи, порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просив його скасувати та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення учасників процесу, які
прибули в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2012 року, яка набрала законної сили,
адміністративний позов ОСОБА_2 до
державної інспекції сільського
господарства в Чернігівській області
задоволено частково. Визнано
протиправною бездіяльність державної
інспекції сільського господарства в
Чернігівській області щодо не
проведення перевірки виконання вимог
припису №000118 від 23 березня 2011 року та
зобов'язано державну інспекцію
сільського господарства в
Чернігівській області здійснити
перевірку виконання вимог припису
№000118 від 23 березня 2011 року ПАТ ЕК
«Чернігвобленерго».

Після набрання постанови суду законної
сили, позивач звернулася до державної
інспекції сільського господарства в
Чернігівській області з заявою від
17.01.2013 та в подальшому з заявами від
28.01.2013, від 19.02.2013, від 04.03.2013, від 13.03.2013,
в яких ставила питання про проведення
повної перевірки порушень з боку ПАТ
«Чернігвобленерго» вимог земельного
законодавства.

Листами від 23.01.2013 за №04 01-07/215, від 28.01.2013
за №04/К-12/1, від 15.02.2013 за №04/К-12, від
18.03.2013 за №04/К-54, від 15.04.2013 за №04/К-64, від
11.03.2013 за №04/К-33 Державною інспекцією
сільського господарства в
Чернігівській області були надані
позивачу відповіді на вказані заяви.

Вважаючи, що вказаними листами
відповідачем не в повному обсязі були
надані відповіді на її звернення,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої прийшов до висновку, що
відповідачем була допущена
протиправна бездіяльність щодо
ненадання повної відповіді на заяви
позивача від 17.01.2013, від 28.01.2013, від
19.02.2013, від 04.03.2013, від 13.03.2013.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону України
«Про інформацію» всі громадяни
України, юридичні особи і державні
органи мають право на інформацію.
Кожному громадянину забезпечується
вільний доступ до інформації, яка
стосується його особисто, крім
випадків передбачених законами
України.

Питання практичної реалізації
громадянами України, наданого їм
Конституцією України, права вносити в
органи державної влади, об'єднання
громадян відповідно до їх статуту
пропозиції про поліпшення їх
діяльності, викривати недоліки в
роботі, оскаржувати дії посадових осіб,
державних і громадських органів
регулюється Законом України «Про
звернення громадян» від 02.10.1996р. №
393/96-ВР ( далі по тексту Закон № 393/96-ВР).

Згідно статті 1 Закону України «Про
звернення громадян» громадяни України
мають право звернутися до органів
державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.
Військовослужбовці, працівники
органів внутрішніх справ і державної
безпеки, а також особи рядового і
начальницького складу Державної
кримінально-виконавчої служби України
мають право подавати звернення, які не
стосуються їх службової діяльності.

Статтею 3 вказаного Закону, передбачено
що під зверненнями громадян слід
розуміти викладені в письмовій або
усній формі пропозиції (зауваження),
заяви (клопотання) і скарги.

Відповідно до статті 15 Закону
України «Про звернення громадян»
органи державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до статті 19 зазначеного
Закону органи державної влади і
місцевого самоврядування,
підприємства, установи, організації
незалежно від форм власності,
об'єднання громадян, засоби масової
інформації, їх керівники та інші
посадові особи в межах своїх
повноважень зобов'язані: об'єктивно,
всебічно і вчасно перевіряти заяви чи
скарги; у разі прийняття рішення про
обмеження доступу громадянина до
відповідної інформації при розгляді
заяви чи скарги скласти про це
мотивовану постанову; на прохання
громадянина запрошувати його на
засідання відповідного органу, що
розглядає його заяву чи скаргу;
відміняти або змінювати оскаржувані
рішення у випадках, передбачених
законодавством України, якщо вони не
відповідають закону або іншим
нормативним актам, невідкладно вживати
заходів до припинення неправомірних
дій, виявляти, усувати причини та умови,
які сприяли порушенням; забезпечувати
поновлення порушених прав, реальне
виконання прийнятих у зв'язку з заявою
чи скаргою рішень; письмово
повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення; вживати
заходів щодо відшкодування у
встановленому законом порядку
матеріальних збитків, якщо їх було
завдано громадянину в результаті
ущемлення його прав чи законних
інтересів, вирішувати питання про
відповідальність осіб, з вини яких було
допущено порушення, а також на прохання
громадянина не пізніш як у місячний
термін довести прийняте рішення до
відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи
об'єднання громадян за місцем
проживання громадянина; у разі
визнання заяви чи скарги
необгрунтованою роз'яснити порядок
оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі
розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти
стан розгляду заяв чи скарг громадян,
вживати заходів до усунення причин, що
їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення
про хід цієї роботи.

Згідно статті 20 Закону звернення
розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
їх отримання. Якщо в місячний термін
вирішити порушені у зверненні питання
неможливо, керівник відповідного
органу, підприємства, установи,
організації або його заступник
встановлюють необхідний термін для
його розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення. При цьому
загальний термін вирішення питань,
порушених у зверненні, не може
перевищувати сорока п'яти днів.

Відповідно до частини 1 статті 7
Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені
належним чином і подані у
встановленому порядку, підлягають
обов'язковому прийняттю та розгляду.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, державна інспекція
сільського господарства в
Чернігівській області у відповідях на
заяви позивача не вказала чи відбулася
зміна цільового призначення земельної
ділянки по АДРЕСА_1 та чи є відповідне
рішення виконкому міської ради? Не дано
відповіді з питання установлення
об'єкту права власності, а саме,
земельної ділянки, як частини земної
поверхні з установленими межами,
певним місцем розташування, з
визначеними щодо неї правами. Також
відповідач не надав відповіді з питань,
що врегульовані статтею 96 ЗК України, а
саме: чи забезпечено використання
землі за цільовим призначенням? чи не
порушено права власників суміжних
земельних ділянок та
землекористувачів? чи своєчасно надано
відповідним органам виконавчої влади
та органам місцевого самоврядування
дані про стан і використання земель та
інших природних ресурсів у порядку,
встановленому законом? чи дотримуються
правила добросусідства (затінення,
задимлення, неприємні запахи, шумове
забруднення тощо)? Відповідач не надав
відповіді з питань підстав для
примусового припинення прав на
земельну ділянку з боку ПАТ
«Чернігівобленерго», що передбачені
статтею 143 ЗК України, а саме:
використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням; не усунення
допущених порушень законодавства
(використання земель способами, які
завдають шкоди здоров'ю населення) в
строки, встановлені вказівками
(приписами).

В зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції ухвалене законне та
обґрунтоване рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте, апелянт не надав до суду
належних доказів, що б підтверджували
факт протиправності рішення суду
першої інстанції, та, як суб'єкт владних
повноважень - не довів правомірність
своїх дій.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну державної інспекції
сільського господарства в
Чернігівській області залишити без
задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 25 листопада
2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
порядку та строки передбачені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:

О.М. Оксененко

Судді:

О.В. Карпушова

М.І. Кобаль

Ухвалу в повному тексті виготовлено
03.06.2014 року.

.

Головуючий суддя
Оксененко О.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Кобаль М.І.