Справа № 823/68/14
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
823/68/14 Головуючий у
1-й інстанції: Каліновська А.В.
Суддя-доповідач: Троян
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
- Троян Н.М.,

суддів
- Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря
- Костюченка М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Товариства з додатковою
відповідальністю «Русь» на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 17 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з додатковою
відповідальністю «Русь» до Управління
Держземагенства у Золотоніському
районі Черкаської області про
скасування рішень та зобов'язання
вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 17 лютого 2014
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною
постановою, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить суд
скасувати постанову та прийняти нову,
якою позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
апеляційну скаргу, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як свідчать обставини справи, на
підставі рішення Гельмязівської
сільської ради народних депутатів від
04.04.1996 №12-22 відкритому акціонерному
товариству «Русь» передано 4338 га землі
у колективну власність та 1503,6 га у
постійне користування, що
підтверджується державними актами від
19 квітня 1996 року серії ЧР 5-25 на право
колективної власності на землю та на
право постійного користування землею.

Приватним підприємством Землемір
виготовлено технічну документацію із
землеустрою щодо встановлення в натурі
(на місцевості) меж земельних ділянок
загальною площею 16,0381 га, земель під
господарськими будівлями та дворами
ТДВ «Русь», для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва, в
адмінмежах Гельмязівської сільської
ради Золотоніського району Черкаської
області.

На підставі вищезазначеної технічної
документації позивач звернувся до
Державного кадастрового реєстратора
управління Держземагенства у
Золотоніському районі з заявами про
внесення відомостей до Державного
земельного кадастру.

Рішеннями Державного кадастрового
реєстратора управління Дерземагенства
у Золотоніському районі Черкаської
області від 24.12.2013 №РВ-013,
№РВ-013, №РВ-013 позивачу
відмовлено у внесенні відомостей до
Державного земельного кадастру з
підстав невідповідності поданих
документів вимогам, установленим
Законом України «Про Державний
земельний кадастр» і Порядку ведення
Державного земельного кадастру, а саме
ст. 24 Закону України «Про Державний
земельний кадастр», п. 107 Порядку
ведення Державного земельного
кадастру, затвердженого Постановою КМУ
від 17.10.2012 №1051, ст. 79-1 Земельного
кодексу України, встановлення меж в
натурі (на місцевості) меж земельних
ділянок. Подана технічна документація
із землеустрою щодо встановлення меж в
натурі (на місцевості) меж земельних
ділянок, не є підставою для їх
формування та рекомендовано надати
документацію із землеустрою, яка є
підставою для формування земельної
ділянки - проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку
відповідача та з метою їх відновлення,
ТДВ «Русь» звернулось за захистом до
суду

Відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що правових
підстав для задоволення позовних вимог
немає.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 6 Закону
України «Про державний земельний
кадастр» ведення та адміністрування
Державного земельного кадастру
забезпечуються центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин.

Частиною першою ст. 9 зазначеного
Закону України визначено, що внесення
відомостей до Державного земельного
кадастру і надання таких відомостей
здійснюються державними кадастровими
реєстраторами центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
державний земельний кадастр»
визначені підстави та основні вимоги
щодо внесення відомостей до Державного
земельного кадастру, зокрема відомості
про межі земельної ділянки вносяться
до Державного земельного кадастру на
підставі відповідної документації із
землеустрою щодо формування земельних
ділянок - у випадках, визначених
статтею 79-1 Земельного кодексу України,
при їх формуванні.

Так, відповідно до положень ст. 79-1
Земельного кодексу України
формування земельної ділянки полягає у
визначенні земельної ділянки як
об'єкта цивільних прав. Формування
земельної ділянки передбачає
визначення її площі, меж та внесення
інформації про неї до Державного
земельного кадастру. Формування
земельних ділянок здійснюється: у
порядку відведення земельних ділянок
із земель державної та комунальної
власності; шляхом поділу чи об'єднання
раніше сформованих земельних ділянок;
шляхом визначення меж земельних
ділянок державної чи комунальної
власності за проектами землеустрою
щодо впорядкування територій
населених пунктів. Сформовані земельні
ділянки підлягають державній
реєстрації у Державному земельному
кадастрі. Формування земельних ділянок
(крім випадків, визначених у частинах
шостій - сьомій цієї статті)
здійснюється за проектами землеустрою
щодо відведення земельних ділянок.

Разом з тим, частиною четвертою ст. 24
Закону України «Про державний
земельний кадастр» для державної
реєстрації земельної ділянки
Державному кадастровому реєстратору,
який здійснює таку реєстрацію,
подаються: заява за формою,
встановленою центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
земельних відносин; оригінал
документації із землеустрою, яка є
підставою для формування земельної
ділянки; документація із землеустрою,
яка є підставою для формування
земельної ділянки у формі електронного
документа; документ, що підтверджує
оплату послуг з державної реєстрації
земельної ділянки.

Пунктом 107 Порядку ведення
Державного земельного кадастру,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2012 №1051,
передбачено, що державна реєстрація
земельної ділянки здійснюється під час
її формування за результатами
складення документації із землеустрою
після її погодження у встановленому
порядку та до прийняття рішення про її
затвердження органом державної влади
або органом місцевого самоврядування
(у разі, коли згідно із законом така
документація підлягає затвердженню
таким органом) шляхом відкриття
Поземельної книги на таку земельну
ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього
Порядку.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, матеріали справи не містять
доказів надання державному
кадастровому реєстратору проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок площею 5.3420 га, 10.6681 га, 0,0280 га.
Більше того, дані земельні ділянки
окремо не сформовані та є частками
земельної ділянки за державним актом
від 19 квітня 1996 року серії ЧР 5-25 на
право колективної власності на землю,
які жодного разу окремо не
реєструвались.

За таких умов, вірним є і висновок, що
реєстрації вказаних земельних ділянок
передує їх окреме виділення та
формування, однак у справі відсутні
докази щодо виділення часток земельної
ділянки площею 5.3420 га, 10.6681 га, 0,0280 га з
акту від 19 квітня 1996 року серії ЧР 5-25 на
право колективної власності на землю
та їх окремого формування.

Водночас, згідно п. 115 Порядку ведення
Державного земельного кадастру,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2012 №1051,
встановлено, що державна реєстрація
земельних ділянок, переданих у
власність (користування) без
проведення їх державної реєстрації (в
тому числі у разі, коли відомості про
земельні ділянки, право власності
(користування) на які виникло до 2004
року, не внесені до державного реєстру
земель), здійснюється на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за заявою їх власників
(користувачів земельних ділянок
державної чи комунальної власності) в
порядку, визначеному для державної
реєстрації земельної ділянки.

Однак, положення п. 73 вказаного Порядку,
державний кадастровий реєстратор у
строк, що не перевищує 14 робочих днів з
дня прийняття заяви про внесення
відомостей (змін до них) до Державного
земельного кадастру: 1) розглядає її
разом з документами, зазначеними у
пункті 69 цього Порядку, та перевіряє:
відповідність документів вимогам,
зазначеним у пункті 67 цього Порядку;
електронний документ відповідно до
пункту 74 цього Порядку; 2) за
результатами перевірки вносить
відомості (зміни до них) до Державного
земельного кадастру або приймає
рішення про відмову у внесенні таких
відомостей з підстав, зазначених у
пунктах 91-137 цього Порядку, за формою
згідно з додатком 14.

Отже, відмовляючи Товариству у
реєстрації земельних ділянок, діяв в
межах наданих йому повноважень та у
відповідності до норм чинного
законодавства.

Окрему увагу, судова колегія вважає за
необхідне звернути на наступне.

Відповідно до частини першої ст. 52
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд першої інстанції,
встановивши, що з адміністративним
позовом звернулася не та особа, якій
належить право вимоги, або не до тієї
особи, яка повинна відповідати за
адміністративним позовом, може за
згодою позивача допустити заміну
первинного позивача або відповідача
належним позивачем або відповідачем,
якщо це не потягне за собою зміни
підсудності адміністративної справи.

Як вбачається з адміністративного
позову, а з його прохальної частини,
позивач просить визнати протиправними
та скасувати рішення Державного
кадастрового реєстратора Управління
Держземагенства у Золотоніському
районі Черкаської області, а також
зобов'язати останнього вичинити певні
дії. Натомість слід зауважити, що
відповідачем за даним позовом є лише
Управління Держземагенства у
Золотоніському районі Черкаської
області.

За таких обставин, а також враховуючи,
що Державний кадастровий реєстратор
Управління Держземагенства у
Золотоніському районі Черкаської
області - є суб'єктом владних
повноважень, який виконує певні владні
управлінські функції, позивач
звернувся до не належного відповідача.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
позбавлений права допустити заміну
неналежного відповідача під час
апеляційного розгляду справи, а відтак,
правові підстави для задоволення
даного позову, відсутні.

Згідно до частини першої ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права, при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, суд апеляційної
інстанції підстав для його скасування
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
додатковою відповідальністю «Русь» -
залишити без задоволення, а постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 17 лютого 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, передбачені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Н.М. Троян

Судді:
Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

.

Головуючий суддя
Троян Н.М.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.