Справа № 2а-555/09
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2010-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2010 р. Справа № 85567/10

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді

Довгополова О.М.

Суддів
Пліша М.А. ,
Стародуба О.П.

при секретарі судового засідання
Золотий
Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
Шевченківського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради на
постанову Шевченківського районного
суду м. Львова від 16 жовтня 2009 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до
Шевченківського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради про
визнання протиправними дій, стягнення
коштів,-

ВСТАНОВИЛА

У квітні 2009 року позивач звернулася до
суду з позовом у якому, з урахуванням
уточнених вимог, просила визнати
протиправними дії відповідача щодо
донарахування та виплати їй щомісячної
грошової допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку та зобов'язання перерахувати у її
користь недоплачену суму державної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період 2007-2008 років. При цьому просила
поновити строк звернення до суду.
Вимоги обґрунтовані тим, що всупереч ч.
1 ст. 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» та п. 3 ст. 22
Конституції України вказані виплати на
двох її дітей у повному розмірі не
здійснювалися.

Поновивши строк звернення до суду,
постановою Шевченківського районного
суду м. Львова від 16 жовтня 2009 року
позов задоволено частково: визнано
протиправною бездіяльність
відповідача у частині невиконання
рішень Конституційного Суду України
від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 та від 22.05.2008
року; зобов'язано відповідача провести
донарахування і виплату позивачеві
недоплаченої щомісячної грошової
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення ними трирічного віку з 09.07
по 31.12.2007 року та з 22.05 по 31.12.2008 року, у
розмірах, визначених Законом України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», а саме у розмірі встановленого
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років щомісячно.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати постанову,
відмовивши у задоволенні позову.
Вимоги обґрунтовані неправильним
застосуванням законів України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» та
«Про Державний бюджет України на 2007
рік». Просить застосувати встановлений
ч. 2 ст. 99 КАС України річний строк
звернення до суду щодо вимог за 2007 рік.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про її
задоволення, враховуючи наступне.

Встановлено, що позивач є
застрахованим у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
матір'ю дітей ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Аналіз ст. 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» та
ст. 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку із
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», свідчить, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку застрахованій особі
надається у розмірі, не меншому
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Задовольняючи позовні вимоги за 2007 рік,
суд першої інстанції виходив з того, що
згідно з Рішенням Конституційного суду
України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 визнано
неконституційними положення ст. 56, п.п.
7, 14 ст. 71 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік», якими було
зупинено дію ст. 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» та ст. 15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
відповідно щодо встановлення розміру
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.

Частиною 2 статті 152 Конституції
України встановлено, що закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

При цьому колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 100 цього
Кодексу пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.
Якщо суд визнає причину пропущення
строку звернення до суду поважною,
адміністративна справа розглядається
і вирішується в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Враховуючи пропущення позивачем
річного строку звернення до
адміністративного суду у частині
позовних вимог за 2007 рік без зазначення
причин його пропущення, наполягання
відповідача на відмові у позові за цей
період на цій підставі, колегія суддів
приходить до висновку про
безпідставність задоволення позову у
цій частині та відмову у задоволенні
позовних вимог за 2007 рік.

Водночас відмова у задоволенні позову
за період до 09.07.2007 року у межах цього
року є обґрунтованою, так як відповідач
керувався чинними на той час
положеннями Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік», а
тому його дії є правомірними.

Щодо позовних вимог за 2008 рік, то судом
першої інстанції не враховано, що
відповідач керувався чинними
положеннями Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» з
урахуванням змін, внесених до нього
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
що неконституційними не визнавалися, а
тому його дії є правомірними, що
виключає задоволення позову у цій
частині.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню з прийняттям нової
про відмову у позові, а тому скарга
відповідача - задоволенню.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями
195, 196, 198, 202 п. 4, 205 ч. 2, 207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу Шевченківського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради задовольнити,
постанову Шевченківського районного
суду м. Львова від 16 жовтня 2009 року у
справі № 2-а-535/09 - скасувати та прийняти
нову постанову.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом місяця шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя

Довгополова О.М.

Судді
Пліша М.А. ,
Стародуба О.П.

Повний текст рішення виготовлено
19.03.2010 року.