Справа № 2а/1270/3661/2012
Суддя: Васильєва І. А.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ковальова Т.І.
Суддя-доповідач - Васильєва І. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року
справа №2а/1270/3661/2012
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: Васильєвої І.А., Яманко В.Г.,
Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку
письмового провадження апеляційну
скаргу Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Свердловську
Луганської області на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 10 квітня
2014 року у справі № 2а/1270/3661/2012 за позовом
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Свердловську
Луганської області до Товариства з
обмеженою відповідальністю "ДТЕК
Свердловантрацит" в особі
відокремленого підрозділу "Управління
з матеріально-технічного постачання"
про стягнення суми пені у розмірі 2862,49
грн., -

ВСТАНОВИВ:

10 травня 2012 року позивач звернувся до
суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "ДТЕК
Свердловантрацит" в особі
відокремленого підрозділу "Управління
з матеріально-технічного постачання" ,
в якому просив стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "ДТЕК
Свердловантрацит" в особі
відокремленого підрозділу "Управління
з матеріально-технічного постачання"
на користь позивача нараховану пеню в
сумі 2862,49 грн. (а.с. 2-5).

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 30 травня
2012 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю (а.с. 29-31).

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 08 серпня 2012
року постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 30 травня 2012
року у справі № 2а/1270/3661/2012 залишено без
змін (а.с. 50-51).

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 19 березня 2014 року касаційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Свердловську Луганської області
задоволено частково, постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 30 травня 2012
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 08 серпня 2012
року скасовано, а справу направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції
(а.с. 70-72).

Суд касаційної інстанції мотивував
висновок тим, що нарахована
підприємству у зв'язку з несплатою
страхових внесків при виплаті
заробітної плати за період з 01 січня 2010
року по 31 грудня 2010 року
заборгованість, має бути стягнута і
після 01 січня 2011 року, оскільки така
заборгованість зі сплати внесків та
пеня виникли в період дії частини
другої статті 52 Закону № 1105-ХІУ.
Оскільки розрахунком співставлення
фактично сплачених страхових внесків,
який міститься в матеріалах справи не
розраховано різницю суми пені за
несплату страхових внесків за період з
01 січня 2010 року по 31 грудня 2010, Вищий
адміністративний суд України, повернув
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвалою від 03 квітня 2014 року справу
прийнято до провадження Луганського
окружного адміністративного суду (а.с.
74).

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 10 квітня
2014 року у задоволенні
адміністративного позову відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Свердловську
Луганської області до Товариства з
обмеженою відповідальністю «ДТЕК
«Свердловантрацит» про стягнення пені
у сумі 2862,49 грн., - відмовлено (а.с. 94-96).

Позивач з постановою суду першої
інстанції не погодився, подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.
Просив скасувати постанову суду першої
інстанції, та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі (а.с. 103-106).

В доводах апеляційної скарги апелянт
посилається на те, що 01 грудня 2011 року
між Міністерством енергетики та
вугільної промисловості України і ТОВ
«ДТЕК Свердловантрацит» укладено
договір концесії, згідно до умов якого
кредиторська заборгованість, у тому
числі й заборгованість по страховим
внескам до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України за період 2009-2010
роках, передана ТОВ «ДТЕК
Свердловантрацит». Відповідно до п. 33.8.
вищевказаного договору «Концесіонер -
ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» є
правонаступником Підприємства - ДП
«Свердловантрацит» за майновими та
немайновими правами та обов'язками, які
сформувалися у Підприємства станом на
дату укладення між сторонами та
передані Концесіонеру за зведеним
актом приймання-передачі майна з
моменту укладення договору між
сторонами».

Сторони в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явились, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. За
приписами п.2 ч.1 ст.197 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд справи колегією суддів
здійснюється в письмовому провадженні
за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги. Суд апеляційної інстанції
може вийти за межі доводів
апеляційної скарги в разі встановлення
під час апеляційного провадження
порушень, допущених судом першої
інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
встановила наступне.

03 жовтня 2011 року відділенням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Свердловську
Луганської області проведено
перевірку правильності нарахування,
повноти і своєчасності сплати
страхових внесків по державному
підприємству «Свердловантрацит» в
особі відокремленого підрозділу
«Управління з матеріально-технічного
постачання», за результатами
проведення якої складено акт №143 від
03.10.2011 року (а.с.13).

Перевіркою встановлено, що за період з
01 січня 2010 року по 03 жовтня 2011 року
виявлені факти порушення строків та
обсягів сплати страхових внесків, в
результаті чого ДП «Свердловантрацит»
нарахована пеня у сумі 2 862,49 грн. (а.с.13-16)

Державне підприємство
«Свердловантрацит» має у своїй
структурі відокремлений підрозділ
«Управління з матеріально-технічного
постачання», який внесено до Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України без права
юридичної особи та є платником
страхових внесків (а.с.7-9).

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК
«Свердловантрацит» зареєстровано в
якості юридичної особи 23 червня 2011 року
(а.с.10-12)

Як вбачається з матеріалів справи, 01
грудня 2011 року між Міністерством
енергетики та вугільної промисловості
України і Товариством з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК
Свердловантрацит» укладено
концесійний договір (а.с.19,20).

Пунктом 33.8 концесійного договору
передбачено, що «ДТЕК
«Свердловантрацит» є
правонаступником Державного
підприємства «Свердловантрацит» за
майновими та немайновими правами та
обов'язками, які сформувались у
підприємства станом на дату укладення
між сторонами цього договору та
передані TOB «ДТЕК Свердловантрацит» за
зведеним актом приймання - передачі
майна, передбаченим підпунктом 33.4
цього договору, з моменту його
укладання між сторонами (а.с.19).

В матеріалах справи міститься,
передавальний акт №3/СА від 01 грудня 2011
року, який спростовує доводи апелянта
про те, що спірна сума нарахованої пені
у розмірі 2862,49 грн. включена до складу
кредиторської та дебіторської
заборгованості (а.с.82-85).

Судова колегія звертає увагу, що спірна
сума пені у розмірі 2862,49 грн. нарахована
ДП «Свердловантрацит» залишилась саме
за цим підприємством, державну
реєстрацію якого на даний час не
скасовано та не виключено з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців.

Отже відмовляючи в задоволенні
позовних вимог суд першої інстанції
зробив висновок про те, що ТОВ « ДТЕК
Свердловантрацит» не є належним
відповідачем та не повинно відповідати
по боргам ДП «Свердловантрацит».

Судова колегія погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, та
звертає увагу на наступне.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 1 Закону
України «Про концесії» договір
концесії (концесійний договір) -
договір, відповідно до якого
уповноважений орган виконавчої влади
чи орган місцевого самоврядування
(концесієдавець) надає на платній
основі та строковій основі суб'єкту
підприємницької діяльності
(концесіонеру) право створити
(побудувати) об'єкт концесії чи суттєво
його поліпшити та (або) здійснювати
його управління (експлуатацію)
відповідно до цього Закону з метою
задоволення громадських потреб. У
концесію можуть надаватися об'єкти
права державної чи комунальної
власності, які використовуються для
здійснення діяльності у таких сферах
господарської діяльності (крім видів
підприємницької діяльності, які
відповідно до законодавства можуть
здійснюватися виключно державними
підприємствами і об'єднаннями), зокрема
пошук, розвідка родовищ корисних
копалин і їх видобування, видобування
кам'яного вугілля, лігніту (бурого
вугілля), його переробка у порядку,
визначеному Законом України «Про
особливості оренди чи концесії
об'єктів паливно-енергетичного
комплексу, що перебувають у державній
власності» (ч.2 ст. З Закону України «Про
концесії»).

Об'єктами права державної чи
комунальної власності, які надаються у
концесію, є: майно підприємств, які є
цілісними майновими комплексами або
системою цілісних майнових комплексів,
що забезпечують комплексне надання
послуг у сферах діяльності, що
визначені частиною другою та третьою
цієї статті: об'єкти незавершеного
будівництва та законсервовані об'єкти,
які можуть бути добудовані з метою їх
використання для надання послуг по
задоволенню громадських потреб у
сферах діяльності, що визначені
частиною другою та третьою цієї статті;
спеціально збудовані об'єкти
відповідно до умов концесійного
договору для задоволення громадських
потреб у сферах діяльності, що
визначені частиною другою та третьою
цієї статті (ч. 4 ст. З Закону України
«Про концесії»).

Під майном підприємств, які є цілісними
майновими комплексами або системою
цілісних майнових комплексів, що
надається у концесію, треба розуміти
майно (основні засоби, у тому числі
незавершене будівництво,
нематеріальні активи), що забезпечує
вироблення (створення) відповідної
продукції (послуг) у сферах діяльності,
визначених частинами другою і третьою
цієї статті. Інші необоротні
матеріальні активи, оборотні
матеріальні активи, кошти, цінні папери
та майно, що не відповідають вимогам,
визначеним в абзаці першому цієї
частини, а також майнові права та
зобов'язання, які належать
балансоутримувачу майна, що надається
у концесію, не є об'єктами концесії.

Необоротні матеріальні активи,
оборотні матеріальні активи можуть
бути викуплені концесіонером на
умовах, встановлених умовами договору.
Дебіторська та кредиторська
заборгованість, грошові кошти та цінні
папери можуть бути передані
концесіонеру на умовах, встановлених
договором (ч. 5 ст. З Закону України «Про
концесії»).

Згідно абзаців 5 та 6 ч. 5 ст.3 Закону
України «Про концесії» у концесіонера
не виникає загального
правонаступництва згідно з правами та
зобов'язаннями підприємства, цілісний
майновий комплекс якого надається у
концесію, можуть бути встановлені
умовами концесійного конкурсу.

У разі якщо всі активи та зобов'язання
підприємства, цілісний майновий
комплекс якого надається у концесію,
передано на баланс концесіонеру, таке
підприємство підлягає припиненню
шляхом ліквідації. ДП
«Свердловантрацит» не перебуває в
процесі припинення та продовжує
здійснювати господарську діяльність.

Таким чином, обов'язок у TOB «ДТЕК
Свердловантрацит» щодо сплати
заборгованості, яка виникла у ДП
«Свердловантрацит» відсутній,
оскільки така заборгованість не
обумовлена концесійним договором.

Отже, відповідно до умов концесійного
договору, концесіонеру передано не всі
зобов'язання Державного підприємства
«Свердловантрацит», а тому загальне
правонаступництво у концесіонера щодо
спірної суми у розмірі 2862,49 грн. не
виникає.

Аналізуючи встановлені обставини та
приведені норми закону, які
врегульовують спірні правовідносини,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови в задоволенні позовних вимог,
крім того, апелянтом не доведено
включення спірної суми до зведеного
передавального акту дебіторської та
кредиторської заборгованості, що є
порушенням вимог ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
(щодо обов'язку доказування).

На підставі викладеного, судова
колегія робить висновок, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для залишення
апеляційної скарги без задоволення, а
судового рішення без змін. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Свердловську
Луганської області на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 10 квітня
2014 року у справі № 2а/1270/3661/2012 -залишити
без задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 10 квітня
2014 року у справі № 2а/1270/3661/2012
-залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили. Ухвала прийнята за
наслідками розгляду в письмовому
проваджені набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів
І.А. Васильєва

В.Г. Яманко

Е.Г. Казначеєв