Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" червня 2014 р. м. Київ
К/800/22606/13

К/800/22185/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.

Винокурова К.С.

Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційні скарги ПАТ
"Сумихімпром" та Управління Пенсійного
фонду України в м.Сумах на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 31 січня 2013 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25 березня
2013 року у справі за позовом ПАТ
"Сумихімпром" до Управління Пенсійного
фонду України в м.Сумах про скасування
вимоги,

в с т а н о в и л а :

В грудні 2012 року Публічне акціонерне
товариство "Сумихімпром" звернулось до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м.Сумах, в
якому просило визнати протиправною і
скасувати вимогу №Ю-37/12 від 06.12.2012р. про
сплату фінансових санкцій та пені у
сумі 8197928,94 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначав, що згідно з вказаною вимогою
№Ю-37/12 від 06.12.2012р. відповідачем
заборгованість за несплату страхових
внесків за період до 24.10.2011р. нарахована
на підставі рішень органу УПФ, по яким
вже існують судові рішення про
стягнення коштів або про відмову у
стягненні коштів; крім того, позивач
вважає вказані вимоги погашеними у
зв'язку з незаявленням їх відповідачем
до реєстру вимог кредиторів у рамках
справи про банкрутство позивача, що
розглядається господарським судом
Сумської області.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25 березня
2013 року, позов задоволено частково:
визнано протиправною і скасовано
вимогу Управління Пенсійного фонду
України в м.Сумах від 06 грудня 2012 року
№Ю-37/12 в частині сплати фінансових
санкцій в сумі 4283185,35 грн. та пені в сумі
2939669,81 грн.; у задоволенні інших
позовних вимог відмовлено.

В касаційних скаргах позивач та
відповідач, посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права й неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи, просили
рішення судів скасувати та прийняти
нові, якими, відповідно, задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі й
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційних скарг та
перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що 06 грудня 2012 року
відповідачем винесено вимогу №Ю-37/12
про сплату боргу, згідно з якою станом
на 01 грудня 2012 року заборгованість
позивача зі сплати фінансових санкцій
і пені становить 8197928,94 грн., у тому
числі зі сплати фінансових санкцій у
сумі 4579534,50 грн., пені у сумі 3618394,44 грн.

Відповідно до розрахунку
заборгованості по вказаній вимозі до
неї увійшли суми фінансових санкцій та
пені, визначені рішеннями відповідача
№606 від 15.12.2010р., №188 від 21.04.2011р., №450 від
09.06.2009р., №186 від 19.04.2010р., №469 від 18.06.2009р.,
№538 від 02.11.2010р., №605 від 15.12.2010р.

Так, рішенням відповідача №188 від
21.04.2011р. до ПАТ "Сумихімпром"
застосовано штраф в розмірі 290311,55 грн.
та нараховано пеню в сумі 653166,82 грн., а з
метою стягнення заборгованості за
вказаним рішенням УПФ України в м.Сумах
звернулось із позовом до Сумського
окружного адміністративного суду,
постановою якого від 19.04.2012р. у справі
№2а-1870/1652/12 позов задоволено, однак
постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09.10.2012р.
постанову суду першої інстанції
скасовано та в задоволенні позову УПФ
України в м.Сумах про стягнення з ПАТ
"Сумихімпром" боргу на підставі рішення
№188 від 21.04.2011р. відмовлено.

Рішенням відповідача №606 від 15.12.2010р. на
позивача накладено штраф в розмірі
18173,23 грн. та нараховано пеню в сумі 35491,38
грн., що були стягнуті постановою
Сумського окружного адміністративного
суду від 02.03.2012р. у справі № 2а-1870/1149/12,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.05.2012р.

Рішенням відповідача №450 від 09.06.2009р. на
ПАТ "Сумихімпром" накладено штраф в
розмірі 1955626,48 грн. та нараховано пеню в
розмірі 612935,51 грн., стягнуті постановою
Сумського окружного адміністративного
суду від 14.06.2012р., залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.07.2012р.

Рішенням відповідача №469 від 18.06.2009р. на
позивача накладено штраф в розмірі
1429199,50 грн., вимога про стягнення якого
була задоволена постановою Сумського
окружного адміністративного суду від
01.10.2012р. по справі №2а-1870/6869/12, залишеною
без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 05.12.2012р.

Рішенням УПФ №186 від 19.04.2010р. до ПАТ
"Сумихімпром" застосовано штраф у
розмірі 328283,32 грн. та нарахована пеня в
розмірі 900388,72 грн. й з метою стягнення
суми заборгованості, визначеної
рішенням №186 від 19.04.2010р., відповідач
звернувся з позовом до Сумського
окружного адміністративного суду,
постановою якого від 12.09.2012р. у справі
№2а-1870/6460/12, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 27.11.2012р.,
позов УПФУ в м.Сумах задоволено.

Рішенням же відповідача №538 від 02.11.2010р.
до позивача застосовано штраф в
розмірі 261591,27грн. та нараховано пеню в
розмірі 737687,38 грн., в стягненні яких
постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 24.10.2012р. у
справі №2а-1870/7981/12, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.01.2013р.,
відмовлено.

Відповідно до п.7 розділу VIII "Прикінцеві
та перехідні положення" Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Частиною 13 статті 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначено, що про
нарахування пені та накладення
штрафів, передбачених частинами
дев'ятою і десятою цієї статті,
посадові особи виконавчих органів
Пенсійного фонду в порядку,
встановленому правлінням Пенсійного
фонду, виносять рішення, які протягом
трьох робочих днів із дня їх винесення
надсилаються страхувальнику, банку чи
організації, яка здійснює виплату і
доставку пенсій.

Суми пені та штрафів, передбачених
частинами дев'ятою і десятою цієї
статті, підлягають сплаті
страхувальником, банком чи
організацією, яка здійснює виплату і
доставку пенсій, протягом десяти
робочих днів з дня одержання
відповідного рішення. При цьому в цей
же строк страхувальник, банк чи
організація, яка здійснює виплату і
доставку пенсій, має право оскаржити
зазначене рішення до вищого органу
Пенсійного фонду або в судовому
порядку з одночасним обов'язковим
письмовим повідомленням про це
відповідного виконавчого органу
Пенсійного фонду, яким прийнято це
рішення.

Оскарження рішення виконавчого органу
Пенсійного фонду про нарахування пені
та накладання штрафів зупиняє строки
їх сплати до винесення вищим органом
Пенсійного фонду або судом рішення у
справі. Строки сплати фінансових
санкцій також призупиняються до
винесення судом рішення в разі
оскарження страхувальником вимоги про
сплату недоїмки, якщо накладення
фінансових санкцій пов'язано з її
виникненням або несвоєчасною сплатою.

Виходячи з положень вказаної статті,
страхувальник має право протягом
десяти днів з моменту отримання
рішення про сплату фінансових санкцій
та пені оскаржити його в судовому
порядку, повідомивши про це орган
Пенсійного фонду, який прийняв
оскаржуване рішення, й при цьому строк
сплати визначених рішенням фінансових
санкцій та пені, настає після
закінчення встановленого
десятиденного строку для подання
позову до суду про його оскарження або
після набрання законної сили судовим
рішенням за наслідками оскарження.

Згідно з частиною 3 статті 106 Закону №1058
територіальні органи Пенсійного фонду
за формою і у строки, визначені
правлінням Пенсійного фонду,
надсилають страхувальникам, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату; вимога
про сплату недоїмки є виконавчим
документом; протягом десяти робочих
днів із дня одержання вимоги про сплату
недоїмки страхувальник зобов'язаний
сплатити суми недоїмки та суми
фінансових санкцій; страхувальник у
разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки, зазначеної у вимозі про
сплату недоїмки, узгоджує її з органами
Пенсійного фонду в порядку,
встановленому правлінням Пенсійного
фонду, а в разі неузгодження вимоги із
органами Пенсійного фонду має право на
оскарження вимоги в судовому порядку;
про оскарження вимоги територіального
органу Пенсійного фонду про сплату
недоїмки до виконавчої дирекції
Пенсійного фонду або в судовому
порядку страхувальник зобов'язаний
письмово повідомити відповідний
територіальний орган Пенсійного фонду
протягом трьох робочих днів із дня
звернення до виконавчої дирекції
Пенсійного фонду чи суду; узгодження
вимоги територіального органу
Пенсійного фонду про сплату недоїмки
здійснюється на підставі заяви
страхувальника, яка розглядається
територіальним органом Пенсійного
фонду протягом трьох робочих днів
після її отримання, та поданих
страхувальником документів, що
свідчать про неправильність
обчислення сум недоїмки, зазначених у
вимозі; у разі узгодження
страхувальником вимоги про сплату
недоїмки з територіальним органом
Пенсійного фонду цей орган
зобов'язаний у строк, визначений для
розгляду заяви страхувальника про
узгодження вимоги, надіслати йому
узгоджену вимогу про сплату недоїмки, а
страхувальник зобов'язаний сплатити
узгоджену суму недоїмки протягом
десяти робочих днів після отримання
узгодженої вимоги; у разі якщо
страхувальник, який одержав вимогу
територіального органу Пенсійного
фонду про сплату недоїмки і протягом
десяти робочих днів після її отримання
не сплатив зазначену у вимозі суму
недоїмки разом з застосованою до нього
фінансовою санкцією, включеної до
вимоги, або не узгодив вимогу з
відповідним органом Пенсійного фонду,
або не оскаржив вимогу в судовому
порядку, а також у разі якщо
страхувальник узгодив вимогу, але не
сплатив узгоджену суму недоїмки
протягом десяти робочих днів після
отримання узгодженої вимоги,
відповідний орган Пенсійного фонду
звертається в установленому законом
порядку і подає вимогу про сплату
недоїмки до відповідного підрозділу
державної виконавчої служби. У
зазначених випадках орган Пенсійного
фонду також має право звернутися до
суду чи господарського суду з позовом
про стягнення недоїмки; у разі
звернення органу Пенсійного фонду з
позовом про стягнення недоїмки до
господарського суду передбачені
законодавством заходи досудового
врегулювання спорів не застосовуються.

Таким чином, як правильно вказали суди,
Законом №1058 було встановлено порядок
стягнення заборгованості та визначено,
що зверненню до суду з відповідним
позовом має передувати направлення
органом УПФ вимоги боржнику, а вчинення
дій у зворотному порядку не
передбачено.

Отже, оскільки вимога органу
Пенсійного фонду про сплату боргу є
виконавчим документом, то наявність
рішення суду про стягнення суми цього
боргу, яке також може бути звернене до
виконання, породжує ситуацію, за якої
одна і та ж заборгованість може бути
стягнута двічі, що є неприпустимим.

Наведене кореспондується й з
підпунктом «ґ» пункту 8.6 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України від 19.12.2003р. №21-1 (далі -
Інструкція №21-1), відповідно до якого
вимога вважається відкликаною, якщо є
рішення суду на стягнення відповідних
сум боргу, що зазначені у вимозі.

Отже, як правильно вказали суди
попередніх інстанцій, відповідач не
мав правових підстав для направлення
позивачеві вимоги про сплату
заборгованості, рішення про стягнення
сум якої вже прийнято судом.

Зазначене стосується таких рішень
відповідача, заборгованість по яких
включено до оскаржуваної вимоги, - №606
від 15.12.2010р., №450 від 09.06.2009р., №469 від
18.06.2009р., №186 від 19.04.2010р., оскільки по цих
рішеннях станом на дату винесення
вимоги від 06.12.2012р. були такі, що набрали
законної сили, судові рішення про
стягнення боргу.

Таким чином, оскаржувана вимога в
частині сплати заборгованості з
фінансових санкцій та пені, що виникла
на підставі рішень №606 від 15.12.2010р., №450
від 09.06.2009р., №469 від 18.06.2009р., №186 від
19.04.2010р., є необґрунтованою і підлягає
скасуванню.

Що ж до вимоги про сплату фінансових
санкцій та пені, які виникли на
підставі рішень відповідача №538 від
02.11.2010р. та №188 від 21.04.2011р., то колегія
суддів зазначає таке.

Так, як вже вказувалось, з метою
стягнення суми заборгованості,
визначеної рішенням №538 від 02.11.2010р.,
відповідач звертався з позовом до
Сумського окружного адміністративного
суду, постановою якого від 24.10.2012р. у
справі №2а-1870/7981/12, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.01.2013р., в
задоволенні позову УПФУ в м.Сумах
відмовлено, оскільки суд дійшов
висновку, що ці вимоги є погашеними.

Аналогічних висновків дійшов суд,
розглядаючи позов УПФ України в м.Сумах
про стягнення боргу, визначеного в
рішенні №188 від 21.04.2011р. (постанова
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09.10.2012р. у
справі №2а-1870/1652/12).

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Враховуючи викладене, оскаржувана
вимога в частині визначення позивачу
заборгованості з фінансових санкцій та
пені, що виникла на підставі рішень №188
від 21.04.2011р. та №538 від 02.11.2010р. є
необґрунтованою й також підлягає
скасуванню.

Що ж до суми заборгованості, що виникла
на підставі рішення №605 від 15.12.2010р., то
судова колегія погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій
про правомірність її включення до
оскаржуваної вимоги, враховуючи, що
вказане рішення №605 від 15.12.2010р.
оскаржувалось ПАТ "Сумихімпром" в
судовому порядку й постановою
Сумського окружного адміністративного
суду від 07.02.2011р. у справі №2а-1870/114/11,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17.11.2011р., в
задоволенні позову про визнання цього
рішення протиправним та його
скасування було відмовлено, а отже на
час складання органом Пенсійного фонду
спірної вимоги визначені в рішенні №605
від 15.12.2010р. суми фінансових санкцій та
пені були підтверджені судовими
рішеннями, що набрали законної сили, й,
відповідно, позовні вимоги у вказаній
частині задоволенню не підлягають.

Таким чином, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про наявність
підстав для часткового задоволення
позову.

Що ж до посилань ПАТ "Сумихімпром" в
касаційній скарзі на те, що визначені в
спірній вимозі суми фінансових санкцій
та пені є погашеними у зв'язку з
незаявленням їх відповідачем, як
конкурсним кредитором, до реєстру
вимог кредиторів у рамках справи про
банкрутство позивача, що розглядається
господарським судом Сумської області,
то, як правильно вказав суд апеляційної
інстанції, на момент винесення
господарським судом Сумської області
ухвали від 24.10.2011р. про порушення
провадження у справі про банкрутство
позивача, рішення №605 від 15.12.2010р. про
стягнення фінансових санкцій
перебувало у процесі оскарження, а отже
відповідач ще не набув за ним права
вимоги до ПАТ "Сумихімпром" щодо сплати
фінансових санкцій та пені, а позивач -
обов'язку їх сплачувати, що, враховуючи
приписи ст.1 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
відносить ці фінансові санкції та пеню
до поточної, а не конкурсної,
заборгованості.

Також твердження позивача про те, що
постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 18.01.2013р.
задоволено позов УПФ в м.Суми й
стягнуто з ПАТ "Сумихімпром" фінансові
санкції та пеню, визначені в рішенні
№605 від 15.12.2010р., а тому включення цих
сум у спірну вимогу може призвести до
видачі двох виконавчих документів на
стягнення одних і тих самих сум, є
безпідставними з огляду на приписи
п.п.«ґ» п.8.6 Інструкції №21-1, відповідно
до якого, як вже вказувалось, наявність
рішення суду на стягнення відповідних
сум боргу, що зазначені у вимозі, є
підставою для відкликання такої
вимоги.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи ж касаційних скарг не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору, а тому
підстав для скасування судових рішень
колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ПАТ "Сумихімпром" та
Управління Пенсійного фонду України в
м.Сумах залишити без задоволення, а
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 18 грудня 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 20 березня 2013 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Винокуров К.С.

Кочан В.М.