Справа № 815/2603/14
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2603/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді:
Білостоцького О.В.

При секретарі:
Солдатовій О.С.

За участю сторін:

Представника позивача:
Дмітрієва Р.Б.

Представника відповідача:
Санжарук О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом комунального підприємства
«Гідропарк «Лузанівка» до Державної
фінансової інспекції в Одеській
області про визнання протиправними
дій, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство (далі КП)
«Гідропарк «Лузанівка» звернулось до
Одеського окружного адміністративного
суду з адміністративним позовом до
Державної фінансової інспекції (далі
ДФІ) в Одеській області, в якому просить
суд:

- визнати дії ревізійної групи
протизаконними, які полягають у
проведенні планової ревізії з грубим
порушенням порядку проведення
інспектування, а її результати
недопустимими як такі, що одержані з
порушенням вимог закону;

- визнати неправомірними дії головного
державного фінансового інспектора
сектору інспектування у сфері
виробництва та послуг ДФІ в Одеській
області Посухова Р.В., які полягають у
складанні безпідставних та
протиправних висновків в акті ревізії
стосовно встановлених порушень
фінансово-господарської діяльності КП
«Гідропарк «Лузанівка».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в
період з 13.05.2013 року по 31.07.2013 року ДФІ в
Одеській області було проведено
планову ревізію
фінансово-господарської діяльності КП
«Гідропарк «Лузанівка» за період з
01.01.2009 року по 31.03.2013 року, про що було
складено акт ревізії №810-16/94 від 07.08.2013
року, в якому зафіксовані виявлені під
час ревізії з боку підприємства
порушення фінансового-господарської
дисципліни. Позивач вважає, що
зазначену перевірку ДФІ в Одеській
області було проведено з грубим
порушенням порядку проведення
інспектування, а висновки щодо
встановлених порушень з боку КП
«Гідропарк «Лузанівка» фінансової
дисципліни, викладені за результатами
її проведення в акті ревізії №810-16/94 від
07.08.2013 року є необґрунтованими та
безпідставними.

Представник позивача у судовому
засіданні, посилаючись на
обґрунтування, викладені у
адміністративному позові, підтримав
позовні вимоги та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнала з підстав, викладених
у запереченнях на адміністративний
позов (т. 2 а.с. 7-14), наполягала, що
планову ревізію
фінансово-господарської діяльності КП
«Гідропарк «Лузанівка» за період з
01.01.2009 року по 31.03.2013 року відповідачем
проведено у відповідності до вимог
чинного законодавства та з дотриманням
порядку здійснення інспектування, а
викладені в акті ревізії №810-16/94 від
07.08.2013 року висновки щодо встановлених
під час її проведення з боку КП
«Гідропарк «Лузанівка» порушень
фінансово-господарської дисципліни є
обґрунтованими.

Судом під час офіційного з'ясування
обставин у справі встановлено
наступне:

В період з 13.05.2013 року по 31.07.2013 року
ревізійною групою у складі: головного
державного фінансового інспектора
сектору інспектування у сфері
виробництва та послуг Одеської
об'єднаної державної фінансової
інспекції ДФІ в Одеській області
Посухова Р.В., головного державного
фінансового інспектора сектору
інспектування в Комінтернівському
районі Одеської ОДФІ Карпія А.В.,
старшого державного фінансового
інспектора сектору інспектування у
сфері виробництва та послуг Одеської
ОДФІ Бойко О.О., головного державного
фінансового аудитора ДФІ в Одеській
області Корнійчука Г.І., відповідно до
плану контрольно-ревізійної роботи
відповідача на 2 квартал 2013 року та на
підставі направлень від 08.05.2013 року №102,
№103, №104, проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності КП
«Гідропарк «Лузанівка» за період з
01.01.2009 року по 31.03.2013 року.

За результатами ревізії складено акт
ревізії № 810-16/94 від 07.08.2013 року, у якому
відображено виявлені під час ревізії
порушення фінансово-господарської
діяльності КП «Гідропарк «Лузанівка»,
який був підписаний директором
підприємства (займав посаду до 30.07.2013
року) Кочатовським С.А., в.о. директора
підприємства (з 31.07.2013 року) Абдулаєвим
Р.М та головним бухгалтером Кладовою
А.С без зауважень (т. 1 а.с. 22-81).

На підставі зазначеного акту ревізії
за наслідками перевірки ДФІ в Одеській
області на адресу КП «Гідропарк
«Лузанівка» листом від 21.08.2013 року №
810-27/1638 направлено вимогу щодо усунення
порушень, виявлених під час ревізії
фінансово-господарської діяльності
(всього 20 пунктів) (т. 2 а.с. 87-95).

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги КП
«Гідропарк «Лузанівка» не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Як було зазначено у судовому засіданні
представником позивача, КП «Гідропарк
«Лузанівка» в межах заявлених позовних
вимог фактично оскаржує: дії
ревізійної групи ДФІ в Одеській
області, які полягали в проведенні
фінансово-господарської діяльності КП
«Гідропарк «Лузанівка» з порушенням
граничних строків проведення
відповідних ревізій; дії головного
державного фінансового інспектора
сектору інспектування у сфері
виробництва та послуг ДФІ в Одеській
області Посухова Р.В. щодо складання
без залучення фахівців у галузі
будівництва актів контрольного обміру
займаної площі приміщень та літніх
майданчиків розважальних закладів, що
розташовані на території КП
«Гідропарк «Лузанівка», а саме: кафе
Баварія, клуб «Лемон», кафе «Флорида»,
кафе «Бікіні», кафе «У Солохи», кафе
«Саго-В», Причал № 213, бар «Підводний
човен К-40», згідно яких встановлено
завищення площі приміщень (літніх
майданчиків) у співставленні з
укладеними договорами зі сплати
пайової участі; а також дії ревізійної
групи щодо включення до акту ревізії
№810-16/94 від 07.08.2013 року у пунктах 6; 7.2; 8;
10.5; 10.6 висновків про встановлені з боку
КП «Гідропарк «Лузанівка» порушення
фінансового-господарської дисципліни.
При цьому представник позивача
зазначив, що керівництвом КП
«Гідропарк «Лузанівка» заперечення на
акт ревізії до ДФІ в Одеській області
не надавались, вимоги позивача
(викладені у листі ДФІ від 21.08.2013 року
№810-27/1638) щодо усунення порушень,
виявлених під час ревізії
фінансово-господарської діяльності
підприємства, які були висунуті на
підставі висновків акту ревізії №810-16/94
від 07.08.2013 року, позивачем в
адміністративному та судовому порядку
не оскаржувались та не оскаржуються і
на час розгляду адміністративної
справи №815/2603/14 виконуються шляхом
усунення недоліків.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» від 26 січня 1993 року № 2939-XII
(далі Закон України №2939-XII) головним
завданням органу державного
фінансового контролю є: здійснення
державного фінансового контролю за
використанням і збереженням державних
фінансових ресурсів, необоротних та
інших активів, правильністю визначення
потреби в бюджетних коштах та взяття
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Частинами 2 та 5 статті 2 Закону України
№ 2939-XII передбачено, що державний
фінансовий контроль реалізується
через проведення державного
фінансового аудиту, перевірки
державних закупівель та інспектування.

Інспектування здійснюється у формі
ревізії та полягає у документальній і
фактичній перевірці певного комплексу
або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті.

Згідно вимог ст. 11 Закону України №
2939-XII плановою виїзною ревізією
вважається ревізія у підконтрольних
установах, яка передбачена у плані
роботи органу державного фінансового
контролю і проводиться за
місцезнаходженням такої юридичної
особи чи за місцем розташування об'єкта
права власності, стосовно якого
проводиться така планова виїзна
ревізія. Планова виїзна ревізія
проводиться за сукупними показниками
фінансово-господарської діяльності
підконтрольних установ за письмовим
рішенням керівника відповідного
органу державного фінансового
контролю не частіше одного разу на
календарний рік.

Процедуру проведення інспектування,
зокрема, в установах та організаціях,
які отримують (отримували в період,
який перевіряється) кошти з бюджетів
усіх рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
період, який перевіряється) державне чи
комунальне майно (далі - підконтрольні
установи) визначає Порядок проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами, затверджений Постановою
Кабінетом Міністрів України від 20.04.2006
року №550 (далі Порядок №550).

Відповідно до п. 2 вказаного Порядку
інспектування полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
об'єкта контролю і проводиться у формі
ревізії, яка повинна забезпечувати
виявлення фактів порушення
законодавства, встановлення винних у
їх допущенні посадових і матеріально
відповідальних осіб.

Пунктом 9 Порядку №550 визначено, що
склад, кількість посадових осіб
контролюючого органу та строки
проведення ревізії визначаються
контролюючим органом з урахуванням
обсягу передбачених програмою ревізії
питань та в межах визначеної її
тривалості (30 робочих днів для планової
та 15 - для позапланової).

Згідно п. 22 Порядку №550 планова виїзна
ревізія може бути зупинена у разі
необхідності проведення зустрічних
звірок, без завершення яких неможливе
якісне проведення ревізії, термінового
виконання інших завдань відповідно до
повноважень, передбачених Законом, а
також у разі обґрунтованого звернення
об'єкта контролю за погодженням з
керівником контролюючого органу. При
цьому ревізія повинна бути закінчена
протягом 60 робочих днів.

Рішення про зупинення та поновлення
планової виїзної ревізії приймає
керівник контролюючого органу за
письмовим поданням посадової особи
контролюючого органу, що проводить
ревізію.

Строк, на який зупинено ревізію, не
включається до тривалості її
проведення.

Як вбачається з матеріалів справи та
було зазначено представником
відповідача у судовому засіданні,
ревізію фінансово-господарської
діяльності КП «Гідропарк «Лузанівка»
за період з 01.01.2009 року по 31.03.2013 року
було проведено ревізійною групою ДФІ в
Одеській області у період з 13.05.2013 року
по 31.07.2013 року. При цьому, з метою
проведення зустрічних звірок
зазначена ревізія зупинялась у періоди
з 27.05.2013 року по 03.06.2013 року, з 14.06.2013 року
по 18.06.2013 року та з 05.07.2013 року по 26.07.2013
року. Зазначені обставини
представником позивача в судовому
засіданні не заперечувались.

Під час судового розгляду справи, судом
було встановлено, що з урахуванням
термінів зупинення ревізії, а також
вихідних та святкових днів у
травні-липні 2013 року, ревізію
фінансово-господарської діяльності КП
«Гідропарк «Лузанівка» було проведено
в межах строків, передбачених Порядком
проведення інспектування Державною
фінансовою інспекцією, її
територіальними органами, а тому у суду
відсутні підстави для задоволення
адміністративного позову КП
«Гідропарк «Лузанівка» в частині
визнання дій ревізійної групи ДФІ в
Одеської області протиправними.

З приводу оскарження позивачем дій
ревізійної групи ДФІ в Одеській
області щодо включення до акту ревізії
№810-16/94 від 07.08.2013 року у пунктах 6; 7.2; 8;
10.5; 10.6 висновків про встановлені з боку
КП «Гідропарк «Лузанівка» порушення
фінансового-господарської дисципліни,
суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Частиною 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси, тобто цією статтею
Кодексу адміністративного судочинства
України визначено право особи на
судовий захист, відповідно до якого
кожному гарантується право на захист
його прав, свобод та інтересів
незалежним і неупередженим судом.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відтак, суд вважає, що згідно з
вищевказаними нормами права, особа має
право звернутись до адміністративного
суду з позовом лише у разі, якщо вона
вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю відповідача (суб'єкта
владних повноважень) порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин. При цьому,
обставину дійсного (фактичного)
порушення відповідачем прав, свобод чи
інтересів позивача має довести
належними та допустимими доказами саме
позивач.

Задоволенню в адміністративному
судочинстві підлягають лише ті вимоги,
які відновлюють порушені права чи
інтереси особи в сфері
публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України захист прав,
свобод та інтересів осіб завжди є
наступним, тобто передбачає наявність
встановленого судом факту їх
порушення.

Право на судовий захист має лише та
особа, яка є суб'єктом (носієм)
порушених прав, свобод чи інтересів.
Тож для того, щоб особі було надано
судовий захист, суд повинен встановити,
що особа дійсно має право, свободу чи
інтерес, про захист яких вона просить, і
це право, свобода чи інтерес порушені
відповідачем.

Враховуючи вимоги КАС України, позивач
повинен довести факт порушення його
прав чи охоронюваних законом інтересів
оскаржуваним рішенням, дією чи
бездіяльністю відповідача, шляхом
надання доказів, які існують станом на
час розгляду справи.

Аналогічна позиція вбачається з
окремих рішень Конституційного Суду
України, зокрема, Рішення № 6-зп/1997 від
25.11.1997 року щодо офіційного тлумачення
частини 2 статті 55 Конституції України
та статті 248-2 Цивільного
процесуального кодексу України та
Рішення № 9-зп/1997 від 25.12.1997 року щодо
офіційного тлумачення статей 55, 64, 124
Конституції України. Зі змісту
вказаних рішень випливає, що кожен має
право звернутися до суду, якщо його
права чи свободи порушені або
порушуються, створено або створюються
перешкоди для їх реалізації або мають
місце інші ущемлення прав та свобод.

Разом з тим, відповідно до п. 3 Порядку
№550 акт ревізії - документ, який
складається посадовими особами
контролюючого органу, що проводили
ревізію, фіксує факт її проведення та
результати. Заперечення, зауваження до
акта ревізії (за їх наявності) та
висновки на них є невід'ємною частиною
акта.

Пунктом 35 Порядку № 550 передбачено, що
результати ревізії оформляються актом,
який складається на паперовому носії
державною мовою і повинен мати
наскрізну нумерацію сторінок. На
першому аркуші акта ревізії, який
оформляється на бланку контролюючого
органу, зазначається назва документа
(акт), дата і номер, місце складення
(назва міста, села чи селища).

Акт ревізії містить: вступну частину, в
якій зазначаються підстава для
проведення ревізії, тема ревізії, повна
назва об'єкта контролю, його
місцезнаходження, відомості про
організаційно-правову форму та форму
власності, дати початку і закінчення
ревізії, період, який підлягав ревізії,
перелік посадових осіб контролюючого
органу та залучених спеціалістів, що
проводили ревізію, перелік посадових
осіб, які відповідали за
фінансово-господарську діяльність
об'єкта контролю у період, що підлягав
ревізії; констатуючу частину, в якій
наведено інформацію про результати
ревізії в розрізі кожного питання
програми із зазначенням, за який
період, яким способом (вибірковим,
суцільним) та за якими документами
перевірено ці питання, висновок про
наявність або відсутність порушень
законодавства, а також у разі наявності
визначений в установленому
законодавством порядку розмір збитків,
завданих державі чи об'єкту контролю
внаслідок таких порушень.

Допущені об'єктом контролю порушення
законодавства, контроль за дотриманням
якого віднесено до компетенції
контролюючого органу, та які виявлені
під час ревізії, фіксуються в
констатуючій частині акта ревізії з
обов'язковим посиланням на норми
законів чи інших нормативно-правових
актів, які порушено, та зазначенням
винних у їх допущенні осіб.

Акт ревізії підписується посадовою
особою контролюючого органу та
керівником і головним бухгалтером
об'єкта контролю або особою,
уповноваженою на ведення
бухгалтерського обліку (далі - головний
бухгалтер), а також за необхідності
іншими працівниками об'єкта (п. 36).

Керівник, головний бухгалтер та інші
визначені працівники об'єкта контролю
зобов'язані ознайомитися з актом
ревізії та у разі погодження з
викладеними у ньому фактами підписати
отримані примірники акта. У разі
наявності заперечень (зауважень) щодо
змісту акта ревізії керівник, головний
бухгалтер чи інші особи підписують
його із застереженням (п. 40).

У разі підписання акта ревізії із
запереченнями (зауваженнями) керівник
об'єкта контролю у строк не пізніше ніж
5 робочих днів після повернення
контролюючого органу акта ревізії
повинен подати йому письмові
заперечення (зауваження). Якщо протягом
цього строку заперечення (зауваження)
щодо акта не надійдуть, то контролюючий
орган має право вжити відповідних
заходів для реалізації результатів
ревізії (п. 42).

Відповідно до п. 46 Порядку №550
контролюючим органом у строк не
пізніше ніж 10 робочих днів після
реєстрації акта ревізії, а у разі
надходження заперечень (зауважень) до
нього - не пізніше ніж 3 робочих дні
після надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.

Частиною 2 ст. 15 Закону України №2939-XII
передбачено, що законні вимоги
службових осіб державної
контрольно-ревізійної служби є
обов'язковими для виконання службовими
особами об'єктів, що ревізуються.

Отже, із системного аналізу
вищезазначених положень чинного
законодавства витікає, що акт ревізії є
виключно службовим документом, який
підтверджує факт проведення ревізії
фінансово-господарської діяльності
підприємства, носієм доказової
інформації про виявлені контролюючим
органом під час проведення ревізії
порушення вимог
фінансово-господарської дисципліни
підконтрольними суб'єктами
господарювання, та документом, на
підставі якого приймається вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства, а дії органу ревізії з
проведення ревізії, оформлення її
результатів та викладення їх у
висновках акту ревізії є лише
службовою діяльністю працівників
контролюючого органу на виконання
своїх посадових обов'язків зі збирання
доказової інформації щодо дотримання
суб'єктом господарювання вимог чинного
законодавства та самі по собі не мають
безпосереднього впливу на стан
суб'єктивних прав та обов'язків
суб'єкта господарювання.

При цьому, суд вважає за необхідне
зазначити, що відповідно до вимог
чинного законодавства орган
фінансової інспекції не позбавлений
права викладати в акті ревізії власні
висновки щодо зафіксованих в ході
проведення ревізії обставин, та в
подальшому, у разі виникнення спору
щодо вимоги про усунення порушень, що
приймається на підставі такого акту,
обґрунтувати ними власну позицію щодо
наявності певних допущених
підконтрольним суб'єктом
господарювання порушень.

Таким чином, суд доходить висновку, що
акт ревізії не є рішенням суб'єкта

владних повноважень у розумінні
Кодексу адміністративного судочинства
України, його висновки не зумовлюють
виникнення суб'єктивних прав та
обов'язків суб'єкта господарювання, а
тому оцінка висновків акту ревізії, в
тому числі і оцінка дій посадових осіб
органу фінансової інспекції щодо
складання акту та викладання в ньому
висновків має надаватися лише при
вирішенні спору щодо правомірності
рішення, прийнятого на підставі такого
акту, яким є вимога про усунення
порушень, самі по собі висновки акту та
дії щодо їх складання не впливають на
стан прав, свобод чи інтересів осіб у
сфері публічно-правових відносин.

Такий висновок суду узгоджується з
правовою позицією Верховного Суду
України з цього питання, викладеною в
постанові від 10.09.2013 року по справі №
21-237а13. Верховним Судом України у
постанові зазначено, що дії службової
особи щодо включення до акта певних
висновків не можуть бути предметом
розгляду у суді, оскільки відповідно до
пункту 3 Порядку проведення
інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2006 року
№550, заперечення, зауваження до акта
ревізії (за їх наявності) та висновки на
них є невід'ємною частиною акта. Це
свідчить про те, що дії, пов'язані з
включенням до акта висновків, є
обов'язковими, тоді як самі висновки
такими не є. Акт ревізії не рішенням
суб'єкта владних повноважень у
розумінні статті 17 КАС України, не
зумовлює виникнення будь-яких прав і
обов'язків для осіб, робота (діяльність)
яких перевірялися, тому його висновки
не можуть бути предметом спору.

В силу ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237
цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Позивач в адміністративній справі
фактично оскаржує акт ревізії (його
висновки), які не породжують та не
змінюють його прав та обов'язків, що в
свою чергу свідчить про відсутність
спірних відносин, та виключає
можливість задоволення позову КП
«Гідропарк «Лузанівка» в цій частині,
оскільки відсутнє право, що підлягає
судовому захисту.

На підставі викладеного суд дійшов
висновку про необхідність відмовлення
в задоволенні вимог КП «Гідропарк
«Лузанівка» про визнання
протиправними дій ревізійної групи ДФІ
в Одеській області щодо складання
висновків акту ревізії №810-16/94 від
07.08.2013 року, оскільки позивачем обрано
невірний спосіб судового захисту своїх
прав та інтересів.

Крім того, оскаржуючи висновки щодо
недоотримання КП «Гідропарк
«Лузанівка» плати за дольову участь у
благоустрої території у загальній сумі
279 703, 58 грн., викладені ДФІ в Одеській
області у п. 6 акту ревізії № 810-16/94 від
07.08.2013 року, представник позивача під
час судового розгляду справи зазначав,
що вони зроблені безпідставно, на
підставі актів контрольного обміру
займаної площі приміщень та літніх
майданчиків розважальних закладів, що
розташовані на території КП
«Гідропарк «Лузанівка» від 03.07.2013 року,
а саме: кафе Баварія, клуб «Лемон», кафе
«Флорида», кафе «Бікіні», кафе «У
Солохи», кафе «Саго-В», Причал № 213, бар
«Підводний човен К-40», складених
головним державним фінансовим
інспектором сектору інспектування у
сфері виробництва та послуг ДФІ в
Одеській області Посуховим Р.В. Дії
цього фахівця ДФІ в Одеській області
позивач щодо складання цих актів
обмірів позивач просить суд визнати
неправомірними та зазначає, що обміри
площі вказаних об'єктів здійснювались
Посуховим Р.В. без залучення фахівця у
галузі будівництва та не відповідають
фактичним обставинам справи.

Разом з тим, жодних правових
обґрунтувань з посиланням на
нормативно-правові акти чинного
законодавства щодо наявності у
відповідача обов'язку щодо залучення
до проведення таких обмірів та
складання відповідних актів фахівців у
галузі будівництва, позивачем в
адміністративному позові та його
представником в судовому засіданні не
наведено. Доказів того, що зазначені
дії були вчинені ОСОБА_10 з порушення
вимог чинного законодавства України
або того, що дані щодо завищення площі
приміщень (літніх майданчиків) по
об'єктам: кафе Баварія, клуб «Лемон»,
кафе «Флорида», кафе «Бікіні», кафе «У
Солохи», кафе «Саго-В», Причал № 213, бар
«Підводний човен К-40», у співставленні
з укладеними договорами зі сплати
пайової участі, не відповідають
фактичним обставинам справи,
представником позивача до суду також
надано не було.

Як було встановлено судом під час
судового розгляду справи, посадовими
особами ДФІ в Одеській області в ході
проведення ревізії повноти
надходження плати за пайову участь від
власників (орендарів) будівель та
споруд соціально-культурного,
побутового, торговельного та іншого
призначення, пунктів дрібно-роздрібної
торговельної мережі, розташованих на
території КП «Гідропарк «Лузанівка»,
було проведено 18 контрольних обстежень
приміщень та літніх майданчиків, за
результатами яких лише у 8 випадках (по
об'єктам кафе Баварія, клуб «Лемон»,
кафе «Флорида», кафе «Бікіні», кафе «У
Солохи», кафе «Саго-В», Причал № 213, бар
«Підводний човен К-40») встановлено
завищення площі приміщень (літніх
майданчиків) у співставленні з
укладеними договорами зі сплати
пайової участі, що зафіксовано у
відповідних актах контрольного обміру
від 03.07.2013 року, та у зв'язку з цим
встановлено недоотримання позивачем
доходів. В інших випадках було
встановлено відповідність площ
об'єктів з укладеними договорами зі
сплати пайової участі (т.1 а.с. 125-237, т. 2
а.с. 96-120).

Зазначені акти, крім Посухова Р.В., були
підписані також іншими членами
комісії, які є працівниками КП
«Гідропарк «Лузанівка», з огляду на що
суд критично відноситься до посилань
позивача на необ'єктивність фахівця
ДФІ Посухова Р.В. при складанні цих
актів.

Представником позивача під час
судового розгляду справи не було
наведено обставин та фактів, які б
свідчили про наявність в діях
головного державного фінансового
інспектора сектору інспектування у
сфері виробництва та послуг ДФІ в
Одеській області Посухова Р.В. при
складання спірних актів порушень
чинного законодавства. Представником
КП «Гідропарк «Лузанівка» не було
також надано будь-яких доказів на
спростування наведених в цих актах
обміру відомостей та зроблених на їх
підставі висновків контролюючого
органу у пункті 6 акту ревізії №810-16/94
від 07.08.2013 року, а тому суд доходить
висновку про необхідність відмовлення
в задоволенні позовних вимог КП
«Гідропарк «Лузанівка» і в цій частині.

Суд також критично відноситься до
твердження представника позивача щодо
необґрунтованості та безпідставності
інших висновків акту перевірки,
зокрема, щодо необґрунтованого
нарахування та виплати заробітної
плати працівникам підприємства та
зайвих відрахувань до державних
цільових фондів (п. 7.2), щодо завищення
кредиторської заборгованості на
загальну суму 60 149,00 грн. та заниження
дебіторської заборгованості на
загальну суму 226,53 грн. (п. 8), що
недоотримання коштів по орендній
платі від ПП ОСОБА_11 (кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1») у загальній сумі 16 446,32
грн.(п. 10.5), щодо завищення вартості
виконаних робіт по взаємовідносинам з
підрядними організаціями ТОВ
«АСВ-ТРЕЙД-ЛТД» та ТОВ «УкрПромСтрой»
на загальну суму 60 220,79 грн. та
необґрунтовано сплачених коштів за
виконані роботи в сумі 96 109,61 грн. (п. 10.6),
оскільки вони спростовуються
дослідженими судом під час офіційного
з'ясування обставин у справі
матеріалами ревізії, наданими
представником ДФІ в Одеській області
(т. 2 а.с. 121-227).

З наданих матеріалів ревізії також
вбачається та судом враховується, що
наявність зазначених порушень
фінансово-господарської дисципліни не
заперечувались керівниками КП
«Гідропарк «Лузанівка» ні під час
проведення ревізії, ні під час
підписання акту; позивачем вчиняються
дії по їх усуненню на виконання вимоги
ДФІ в Одеській області від 21.08.2013 року
№810-27/1638.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 2, 7-14, 122, 158-163, 186, 254 КАС України,
суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову комунального підприємства
«Гідропарк «Лузанівка» до Державної
фінансової інспекції в Одеській
області про визнання протиправними дій
- відмовити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Одеський окружний адміністративний
суд апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня її
проголошення, а у разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України - з дня отримання копії
постанови. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги на постанову, встановленого
статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу
не було подано.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний суддею 02 червня 2014 року.

Суддядпис/
Білостоцький О.В.