Справа № 872/6498/13
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2014 рокусправа № 1170/2а-3910/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Іванова С.М.

суддів: Чабаненко
С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Олександрійської об'єднаної державної
податкової інспекції Кіровоградської
області Державної податкової служби на
постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від
18 січня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
науково-виробнича фірма "Атіс" до
Олександрійської об'єднаної державної
податкової інспекції Кіровоградської
області Державної податкової служби
про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю науково-виробнича
фірма «Атіс» звернулося з позовом до
Олександрійської об'єднаної державної
податкової інспекції про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень:

- № від 12.10.2012 р., яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток в сумі 35 285,00 грн.
основного платежу та 1,00 грн. штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів);

- № від 12.10.2012 р., яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в сумі 214
747,00 грн. основного платежу та 46
198,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій
(штрафів), у частині збільшення
грошових зобов'язань на суму 29 957,00 грн.
основного платежу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
позивачем сформовано валові витрати та
податковий кредит за господарськими
операціями з ТОВ Фірма «САТ Імпекс» у
січні 2011 року та ПП «Баварія-Ф» у
травні 2011 року, а висновки податкового
органу про нереальність зазначених
господарських операцій та нікчемність
правочинів не підтверджені належними
доказами.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від
18 січня 2013 року адміністративний
позов задоволено повністю

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення
№ від 12 жовтня 2012 року,
винесене Олександрійською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Кіровоградської області Державної
податкової служби, яким Товариству з
обмеженою відповідальністю
науково-виробничій фірмі «Атіс»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток у розмірі 35 286,00
грн., у тому числі 35 285,00 грн.
основного платежу та 1,00 грн. штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів).

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення
№ від 12 жовтня 2012 року,
винесене Олександрійською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Кіровоградської області Державної
податкової служби, яким

Товариству з обмеженою
відповідальністю науково-виробничій
фірмі «Атіс» збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 260
945,50 грн., у тому числі 214 747,00 грн.
основного платежу та 46 198,50 грн.
штрафних (фінансових) санкцій (штрафів),
у частині збільшеної суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 29 957,00 грн. основного
платежу.

Вирішено питання про судові витрати по
справі.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що позивач, сплативши
вартість придбаних матеріалів, отримав
податкові і видаткові накладні,
складені належним чином, що
підтверджують правомірність
формування валових витрат у І, ІІ
кварталах 2011 р. і податкового кредиту у
лютому та травні 2011 р. за
господарськими операціями з
ТОВ Фірма «САТ Імпекс» та ПП
«Баварія-Ф».

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим рішенням, у поданій
апеляційній скарзі відповідач, вказує
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги її заявник посилається на те, що
перевіркою було встановлено, що
господарські операції позивача з ПП
«Баварія-Ф» і ТОВ Фірма «САТ
Імпекс» не носили реального характеру,
з огляду на встановлення відсутності в
них управлінського або технічного
персоналу, оборотних коштів,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів, а
також у зв'язку з не підтвердженням
факту передачі товарів (послуг), так як
відсутні (не надані для перевірки) акти
приймання-передачі товару, документи,
що засвідчують транспортування,
зберігання товару.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про час та місце судового
розгляду у відповідності до приписів п.
4 ч. 4 ст. 33, ч. 1 ст. 35 КАС України
повідомлені належним чином. За таких
підстав, з урахуванням приписів ч. 4 ст.
196 та ч. 1 ст. 41 КАС України, колегія
суддів вважає за можливе розглянути
справу за відсутності останніх та без
здійснення фіксування судового
засідання технічними засобами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
останньої, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
у період з 11.09.2012 р. по 01.10.2012 р.
посадовими особами Олександрійської
ОДПІ Кіровоградської області ДПС та
ДПС в Кіровоградській області на
підставі направлень від 11.09.2012 року №
333/22-10/36145357, № 334/170/36145357, від 25.09.2012 року
№ 378/22-10-36145357 та відповідно до наказу
Олександрійської ОДПІ Кіровоградської
області ДПС від 22.08.2012 р. № 381 проведено
планову виїзну документальну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробничої
фірми «Атіс» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2011 року по
30.06.2012 року, за результатами якої
складено акт № 271/22-10/36145357 від 08.10.2012
року, на підставі якого винесено
податкові повідомлення - рішення №
від 12.10.2012 р., яким ТОВ НВФ «Атіс»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток в сумі 35 286,00 грн.,
в тому числі 35 285,00 грн. -
основного платежу та 1,00 грн. - штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів), а також
№ від 12.10.2012 р., яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в сумі 214
747,00 грн. основного платежу та 46
198,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій
(штрафів) (а.с.12, 13, Т.1).

Грошові зобов'язання за вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями
винесено податковим органом, зокрема, у
зв'язку з завищенням позивачем, на
думку відповідача, задекларованих
валових витрат в загальній сумі 149 787,00
грн. та податкового кредиту в загальній
сумі 29 957,00 грн. за господарськими
операціями з ТОВ
Фірма «САТ Імпекс» у січні 2011 року та ПП
«Баварія-Ф» у травні 2011 року, які, на
думку Олександрійської об'єднаної
державної податкової інспекції
Кіровоградської області Державної
податкової служби, не носять реального
характеру.

Також встановлено, що ТОВ НВФ «Атіс»
відповідно до договору купівлі-продажу
№ 01/19 від 19.01.2011 р. придбано у ТОВ
Фірма «САТ Імпекс» регулятори росту
рослин (Емістим С, Агростімулін та
Зеастимулін) на загальну суму 50 000,00
грн., у тому числі ПДВ у сумі 8 333,33 грн.,
що підтверджується податковою та
видатковою накладними (а.с. 55-57, 58, 62, Т.1).
Суму 41 666,67 грн. позивачем віднесено до
складу валових витрат за І
квартал 2011 року, а суму ПДВ - 8 333,33 грн. -
до складу податкового кредиту за лютий
2011 року (а.с.105-110, Т.1, 133-139, Т.2, а.с.3-7, Т.3).

Оплата за придбаний товар проведена у
повному обсязі у безготівковому
порядку, що підтверджується
банківською випискою (а.с. 60, Т.1).

Під час розгляду справи судом першої
інстанції, представником позивача було
зазначено, що доставка придбаного
товару відповідно до п.3.1 договору
купівлі-продажу № 01/19 від 19.01.2011 р.
здійснювалася ТОВ Фірма «САТ Імпекс»
на склад покупця (а.с. 55, Т.1).

ТОВ НВФ «Атіс» відповідно до договору
купівлі-продажу № 270511 від 27.05.2011 р.
придбано у ПП «Баварія-Ф» засоби
захисту рослин (Емістим С, Зеастимулін
та Трептолем) на загальну суму 129 744,48
грн., у тому числі ПДВ у сумі 21 624,08 грн.,
що підтверджується податковою та
видатковою накладними (а.с.64, 65, 66, Т.1).
Суму 108 120,40 грн. позивачем віднесено до
складу витрат за ІІ квартал 2011 року, а
суму ПДВ - 21 624,08 грн. - до складу
податкового кредиту за травень 2011 року
(а.с.111, Т.1, 125-132, Т.2, а.с.10-14, 20-21, Т.3).

18.07.2011 р. ТОВ НВФ «Атіс» повернуто ПП
«Баварія-Ф» частину придбаного товару
(Зеастимулін) на суму 17 681,90 грн., у тому
числі ПДВ - 2 946,98 грн., у зв'язку з чим
ПП «Баварія-Ф» видано розрахунок № 1
від 18.07.2011 р. коригування кількісних і
вартісних показників до податкової
накладної від 30.05.2011 р. № 91 (а.с.23, Т.3).

З огляду на викладене, оплата за
придбаний товар проведена у
безготівковому порядку в розмірі 112 062,58
грн. (129 744,48 грн. - 17 681,90 грн.), що
підтверджується банківськими
виписками (а.с.75-79, Т.1).

З матеріалів справи вбачається, що у
зв'язку з поверненням частини
придбаного товару продавцю, ТОВ НВФ
«Атіс» проведено корегування
показників податкової декларації з
податку на прибуток за ІІ квартал 2011
року та декларації з податку на додану
вартість за травень 2011 року (а.с.117-124, Т.2,
18-19, Т.3). Доставка придбаного товару
відповідно до умов договору
купівлі-продажу № 270511 від 27.05.2011 р.
здійснювалася ПП «Баварія-Ф» (а.с.64, Т.1).

У відповідності до змісту п. 5.1 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» від 28.12.1994 року №
334/94-ВР, чинного на час на час виникнення
частини спірних правовідносин, валові
витрати виробництва та обігу - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

На підставі п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5
зазначеного Закону до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

У відповідності до змісту п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України, чинного
на час виникнення іншої частини
спірних правовідносин, витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, зокрема,
собівартості реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та
інших витрат.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.4 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

У відповідності до п. 138.6 ст. 138
Податкового кодексу України,
собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

Згідно з пунктом 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

З аналізу зазначених норми колегія
суддів вбачає, що визначальним
фактором для формування валових витрат
та податкового кредиту платником
податку є подальше використання таких
товарів (основних фондів) в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності такої особи -
платника податку.

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Тобто обов'язковими ознаками
господарської діяльності є здійснення
її суб'єктами господарювання у сфері
суспільного виробництва; спрямування
її на виготовлення та реалізацію
продукції, виконання робіт чи надання
послуг. При цьому результати
зазначеної діяльності - продукція,
роботи чи послуги - мають вартісний
характер і цінове вираження.

Відповідно до п.п. 6.1.3 Статуту
Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробничої
фірми «Атіс», предметом діяльності
позивача є, зокрема, оптова торгівля
хімічними продуктами (а.с. 165-177, Т.2).

Під час розгляду справи судом першої
інстанції представником позивача було
зазначено, що придбані у ТОВ «САТ
Імпекс» та ПП «Баварія-Ф» матеріали
оприбутковані товариством та
використані у господарській
діяльності ТОВ НВФ «Атіс» шляхом
реалізації контрагентам на
підтвердження останнього було надано
копії оборотно-сальдових відомостей по
рахунках 281, 631, актів
інвентаризаційного опису товарів на
складі, договорів купівлі-продажу та
видаткових накладних (а.с. 83-97, 98-104, 117-243,
Т.1, а.с. 1-42, Т.2).

З огляду на викладене, колегія суддів
зазначає, що суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, що витрати
понесені позивачем за господарськими
операціями з ТОВ Фірма «САТ
Імпекс» та ПП «Баварія-Ф» щодо
придбання матеріалів безпосередньо
пов'язані з господарською діяльністю
Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробничої
фірми «Атіс».

Відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового Кодексу України не
включаються до складу витрат, зокрема,
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин,
визначено, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в пункті 198.2 зазначеної
статті передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
із банківського рахунку платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Аналіз зазначених норм дає підстави
зробити висновок, що у Податковому
кодексі України передбачено єдину
підставу для формування складу валових
витрат та податкового кредиту, а саме
наявність у платника податку - покупця
належно оформленої та виданої
податкової накладної.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач сформував валові витрати та
податковий кредит на підставі належно
оформлених податкових і видаткових
накладних, виданих йому контрагентами
у перевіряємому періоді. При цьому, ТОВ
Фірма «САТ Імпекс» та ПП
«Баварія-Ф» на момент їх виписки були
зареєстровані платниками податку на
додану вартість, а тому, відповідно до
вимог п. 201.8 та п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України мали обов'язок
виписувати податкові накладні.

Як вбачається з акту перевірки №
271/22-10/36145357 від 08.10.2012 року та
встановлено судом першої інстанції під
час розгляду справи, фактичною
підставою для зменшення позивачу
валових витрат за І, ІІ квартал 2011 року
та податкового кредиту за січень і
травень 2011 р. за взаємовідносинами з
ТОВ Фірма «САТ Імпекс» та
ПП «Баварія-Ф» стали висновки
податкових органів про те, що їх
господарські операції щодо придбання
товарів у контрагентів-постачальників
та продажу ним товарів на адресу
контрагентів-покупців не
підтверджуються стосовно врахування
реального часу здійснення операцій,
місцезнаходження майна, наявністю
трудових, виробничо-складських
приміщень та іншого майна, які, на думку
податкових органів, економічно
необхідні для здійснення
господарських операцій.

Колегія суддів вважає таку позицію
податкового органу безпідставною,
оскільки покупець не може нести
відповідальність у випадку порушення
податкового законодавства своїм
контрагентом (продавцем). Натомість, у
разі якщо ж такі особи не виконали
свого зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо таких
осіб. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
права на відшкодування податку на
додану вартість у разі, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо отримання такого відшкодування та
має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

До того ж, ТОВ Фірма «САТ Імпекс» та ПП
«Баварія-Ф» віднесено ПДВ за вказаними
господарськими операціями до складу
своїх податкових зобов'язань з податку
на додану вартість за відповідні
звітні періоди (а.с. 63, 69, Т.1).

Окрім цього, Олександрійська ОДПІ
Кіровоградської області ДПС під час
перевірки дійшла висновку про те, що
правочини позивача з ТОВ Фірма «САТ
Імпекс» та ПП «Баварія-Ф» є нікчемними,
оскільки, на її думку, вчинені без мети
настання реальних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 Цивільного
кодексу України, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним
є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин).

У відповідності до ч.1 ст.234 Цивільного
кодексу України, фіктивним є правочин,
який вчинено без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином. Такий правочин
визнається судом недійсним.

З системного аналізу вищевказаних норм
колегія суддів зазначає, що органи
податкової служби не наділені
повноваженнями щодо визнання
правочину недійсним, в тому числі і з
мотивів порушення публічного порядку,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним (нікчемний правочин),
оскільки таке визнання можливе в
судовому порядку, а тому висновки
відповідача в частині визнання
правочину нікчемним, що покладені в
основу для визначення податкових
зобов'язань позивачеві, вимогам
чинного законодавства не відповідають
так як вчинені поза межами законодавчо
визначених повноважень та з
перейняттям компетенції судових
органів. Висновок податкового органу
про нікчемність правочину, який на його
думку, вчинений з метою, що суперечить
інтересам держави та порушує публічний
порядок не може бути беззаперечним
доказом такої нікчемності, а повинен
доводитись в судовому порядку шляхом
подання відповідного позову на
виконання законодавчо визначених
повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не доведено фактів
відсутності реального характеру
господарських операцій позивача з ТОВ
Фірма «САТ Імпекс» та ПП «Баварія-Ф»,
того що правочини, укладені між ними,
порушують публічний порядок,
суперечать моральним засадам
суспільства та спрямовані на
заволодіння майном держави, чи
наявності у вказаних осіб мети,
завідомо суперечної інтересам держави
і суспільства, а також існування умислу
у позивача чи його контрагента.
Відсутні докази про встановлення таких
фактів у рішеннях інших судів.

Враховуючи викладене та з огляду на те,
що позивач, сплативши вартість
придбаних матеріалів, отримав
податкові і видаткові накладні,
складені належним чином, в зв'язку з чим
ним сформовано валові витрати та
податковий кредит, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції суд щодо правомірності
формування ТОВ НВФ «Атіс» валових
витрат у І, ІІ кварталах 2011 р. і
податкового кредиту у лютому та травні
2011 р. за господарськими операціями з
ТОВ Фірма «САТ Імпекс» та ПП
«Баварія-Ф».

Всупереч ст. 71 КАС України,
відповідачем не було надано, ані до
суду першої інстанції, а ні до суду
апеляційної інстанції доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення і не
доведено правомірності прийнятих ним
податкових повідомлень № від
12.10.2012 р. та № від 12.10.2012 р.

З огляду на зміст доказів в їх
сукупності, а також на відсутність з
боку відповідача додаткових
аргументів в обґрунтування своєї
позиції, колегія суддів зазначає, що
суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку щодо підтвердження
факту реальності господарських
операцій між позивачем і ТОВ Фірма «САТ
Імпекс» та ПП «Баварія-Ф» та,
відповідно, задовольнив позовні вимоги
у повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції і не дають
підстав для висновку про помилкове
застосування судом першої інстанції
норм матеріального або процесуального
права, яке призвело б до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
залишення оскаржуваного рішення суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Олександрійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Кіровоградської області
Державної податкової служби - залишити
без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від
18 січня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
науково-виробнича фірма "Атіс" до
Олександрійської об'єднаної державної
податкової інспекції Кіровоградської
області Державної податкової служби
про скасування податкових
повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко

Суддя:
А.В. Шлай