Справа № 2а-1670/5043/11
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 р.Справа № 2а-1670/5043/11Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бершова Г.Є.

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання
Кудіної Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області, Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Механічно-ремонтний завод" на
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 24.02.2014р.
по справі № 2а-1670/5043/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Механічно-ремонтний
завод"

до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області
за участю Прокуратури
Полтавської області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Механічно-ремонтний
завод" (далі за текстом - позивач),
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції в
Полтавській області (далі за текстом -
відповідач, податковий орган), за
участю Прокуратури Полтавської
області про скасування податкових
повідомлень-рішень від 04 квітня 2007 року
№ /0/792, № /0/793, № /0/56.

Постановою Господарського суду
Полтавської області від 20 липня 2007
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01 квітня 2008
року, позовні вимоги задоволено
частково - визнано нечинними податкові
повідомлення-рішення від 04 квітня 2007
року № /0/792, № /0/56 повністю та
податкове повідомлення-рішення від 04
квітня 2007 року № 0/0/793 частково, в
частині визначення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 713389,00 (основна сума -
475592,00 грн., штрафна санкція - 237797,00 грн).

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 27 квітня 2011 року постанову
Господарського суду Полтавської
області від 20 липня 2007 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01 квітня 2008
року скасовано, а справу направлено на
новий розгляд до Полтавського
окружного адміністративного суду.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду 14 березня 2012
року позовні вимоги задоволено
частково - визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції в Полтавській області від 04
квітня 2007 року № /0/792 в частині
визначення суми податкового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств в розмірі 408570
грн., в тому числі: за основним платежем
в розмірі 272380,00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 136190,00
грн. Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції в Полтавській
області від 04 квітня 2007 року № /0/793
в частині визначення суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 682729,50 грн., в тому
числі: за основним платежем в розмірі
455153,00 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями в розмірі 227576,50 грн.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11 грудня 2012
року апеляційну скаргу Кременчуцької
ОДПІ задоволено частково. Постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 14 березня
2012 року по справі № 2а-1670/5043/11 скасовано
в частині задоволення позовних вимог
щодо скасування податкового
повідомлення-рішення №/0/792 від 04
квітня 2007 року в частині визначення
суми податкового зобов'язання з
податку на прибуток приватних
підприємств в розмірі за основним
платежем 115 377 грн. та штрафними
санкціями в сумі 57 689 грн, а всього на
суму 173 066 грн.; в частині задоволення
позовних вимог щодо скасування
податкового повідомлення-рішення від 04
квітня 2007 року №/0/793 в частині
визначення суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 210 087,88 грн. та
штрафними санкціями в сумі 105 043,94 грн., а
всього на суму 315 131,82 грн. Прийняти нову
постанову, якою в цій частині в
задоволенні позовних вимог Товариству
з обмеженою відповідальністю
"Механічно-ремонтний завод" відмовлено.
В іншій частині постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 14 березня
2012 року по справі №2а-1670/5043/11 залишено
без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 16 грудня 2013 року постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11 грудня 2012
року та постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 14
березня 2012 року скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

11 січня 2014 року справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Механічно-ремонтний завод" до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції в Полтавській
області, за участю Прокуратури
Полтавської області про скасування
податкових повідомлень-рішень
прийнято до провадження Полтавського
окружного адміністративного суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що висновки податкового
органа про заниження податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість, податку на прибуток
приватних підприємств, а також про
завищення від'ємного значення об'єкта
оподаткування за квітень 2005 року є
необґрунтованими та спростовуються
належним виконанням сторонами умов
договорів і первинними
бухгалтерськими документами.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 24.02.14 р.
задоволено частково позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Механічно-ремонтний
завод» до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Полтавській області, за участі
Прокуратури Полтавської області про
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Полтавській
області від 04 квітня 2007 року № /0/792
в частині визначення суми податкового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств в розмірі 253504
грн., в тому числі: за основним платежем
в розмірі 157003 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 78501
грн.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Полтавській
області від 04 квітня 2007 року № /0/793
в частині визначення суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 367597,68 грн., в тому
числі: за основним платежем в розмірі
242065,12 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями в розмірі 122532,56 грн. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем -
Кременчуцькою об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області подано апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на прийняття
оскаржуваного рішення з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а саме: ст. 5 ЗУ "Про оподаткування
прибутку підприємств" ст. ЗУ "Про
податок на додану вартість", ст. 9, 11, 69, 86,
159 КАС України, просить суд апеляційної
інстанції оскаржувану постанову
скасувати в частині задоволених
позовних вимог та прийняти нову
постанову якою відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Позивачем - Товариством з обмеженою
відповідальністю «Механічно-ремонтний
завод» подано апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на прийняття
оскаржуваного рішення з порушенням
норм процесуального права, просить суд
апеляційної інстанції оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову
постанову якою задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
доводи поданої скарги підтримав у
повному обсязі з підстав і мотивів,
викладених в апеляційній скарзі. Проти
задоволення апеляційної скарги
позивача заперечував, наполягаючи на
законності в цій частині постанови
суду першої інстанції.

Прокурор в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції проти
задоволення апеляційної скарги
позивача заперечував, наполягаючи на
законності в цій частині постанови
суду першої інстанції.

Представники позивача в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечували,
наполягаючи на законності постанови
суду першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши постанову суду
першої інстанції, дослідивши доводи
апеляційної скарги, письмових
заперечень, колегія суддів дійшла до
висновку, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що відповідачем проведено
виїзну планову перевірку позивача з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 липня 2004 року по 30 вересня 2006
року.

За результатами перевірки 26 березня 2007
року складено акт № 180/23-120/13951984 (том І
а.с. 14-64), в якому зафіксовано порушення
позивачем:

- вимог статті 9 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2005 рік",
статті 8 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2006 рік", Постанови
Кабінету Міністрів України № 1729 від 27
грудня 2001 року, підпунктів 7.2.1, 7.2.6
пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України "Про податок на
додану вартість", в результаті чого
занижено суму податку на додану
вартість за ІІІ-IV квартали 2004 року на
суму 110655,00 грн., в тому числі за липень
на 20494,00 грн., за вересень на 12880,00 грн., за
жовтень на 36813,00 грн., за листопад на 16652
грн., за грудень на 23816,00 грн.; за 2005 рік
на суму 309913,00 грн., в тому числі: за
січень на 17027,00 грн., за лютий на 38078,00
грн., за березень на 28918,00 грн., за
квітень на 5740,00 грн., за травень на 11629,00
грн., за червень на 100085,00 грн., за липень
на 14307,00 грн., за серпень на 5258,00 грн., за
жовтень на 31466,00 грн., за листопад на
16055,00 грн., за грудень на 41350 грн.; за 9
місяців 2006 року на суму 55471,00 грн., в тому
числі: за січень на 8466,00 грн., за лютий на
11699,00 грн., за березень на 17433,00 грн., за
квітень на 698,00 грн., за травень на 13967,00
грн., за червень на 281,00 грн.; серпень 2006
року на 2927,00 грн.

- вимог підпунктів 7.2.1, 7.2.6 пункту 7.2,
підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", що стало наслідком завищення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування за квітень 2005 року на
14510,00 грн.

- абзацу "а" підпункту 12.15 пункту 12.1
статті 12, пункту 5.1, підпункту 5.3.9 пункту
5.3 статті 5 Закону України Про
оподаткування прибутку підприємств" в
результаті чого завищено від'ємне
значення об'єкта оподаткування ряд. 11
Декларації з податку на прибуток
підприємства за 9 місяці 2006 року на суму
407818,00 грн., в тому числі за І квартал на
122652,00 грн., за II квартал на 285166,00 грн.

- підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", внаслідок чого занижено
податок на прибуток за 2004 рік на суму
65105,00 грн., в тому числі: за ІІІ квартал
на 32350,00 грн., ІV квартал на 32755,00 грн.; за
2005 рік на суму 310736,00 грн., в тому числі:
за І квартал на 47166,00 грн., за II квартал
на 160 109,00 грн., за ІІІ квартал на 29506,00
грн., за ІV квартал на 73955,00 грн.

На підставі вищевказаного акта
перевірки від 26 березня 2009 року
податковим органом прийняті податкові
повідомлення-рішення форми "Р" від 04
квітня 2007 року № /0 (том І а.с. 65),
яким позивачу збільшено податкові
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств на суму 375841,00
грн. та застосовано штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 187921,00 грн. та № /0
(том І а.с. 66), яким позивачу
донараховано суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем в
розмірі 476039,00 грн. та застосовано
штрафні (фінансові) санкції в розмірі
238020,00 грн., а також податкове
повідомлення-рішення форми "В1" від 04
квітня 2007 року № /0 (том І а.с. 66) про
зменшення суми бюджетного
відшкодування на 14510,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 04
квітня 2007 року № /0/792 в частині
визначення суми податкового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств в розмірі 253504,00
грн., в тому числі: за основним платежем
в розмірі 157003,00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 78501,00
грн. та № 0/793 в частині визначення
суми податкового зобов'язання з
податку на додану вартість в розмірі
367597,68 грн., в тому числі: за основним
платежем в розмірі 242065,12 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями в
розмірі 122532,56 грн., суд першої інстанції
дійшов до висновку, що вимоги позивача
в зазначеній частині правомірні та
такі, що ґрунтуються на положеннях
діючого законодавства, є належним
чином обґрунтованими, а тому
підлягають задоволенню в зазначеній
частині.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої виходячи з
наступного.

Надаючи оцінку спірному податковому
повідомленню-рішенню Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції в Полтавській області від 04
квітня 2007 року № /0/792, колегія
суддів виходить з наступного.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ
"Глобинський м'ясокомбінат".

Відповідно до підпункту 8.4.4 пункту 8.4
статті 8 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
чинному на дату виникнення спірних
правовідносин, у разі виведення з
експлуатації основних фондів груп 2, 3 і
4 у зв'язку з їх продажем балансова
вартість групи зменшується на суму
вартості продажу таких основних фондів
(вартості продукції, робіт, послуг,
отриманих платником податку в межах
бартерних (товарообмінних) операцій).
Якщо сума вартості основних фондів
дорівнює або перевищує балансову
вартість відповідної групи, її
балансова вартість прирівнюється до
нуля, а сума перевищення включається до
валового доходу платника податку
відповідного періоду.

Як вбачається з матеріалів справи,
підприємством позивача до складу
валового доходу за ІІ квартал 2005 року
включено вартість реалізованого
автомобіля КрАЗ-250 в розмірі 41667,00 грн.
(видаткова накладна № 1 від 10 серпня 2005
року, покупець ТОВ "Глобинський
м'ясокомбінат", податкова накладна від
10 серпня 2005 року № 788), а в ІV кварталі 2005
року - суму реалізованих автомобілів у
розмірі 102 917,00 грн.: Автобус ПАЗ 3205
(видаткова накладна № 03 від 24 листопада
2005 року, покупець ТОВ "Глобинський
м'ясокомбінат", податкова накладна № 1043
від 24 листопада 2005 року); автомобіль
ГАЗ-33021 (видаткова накладна № 02 від 23
листопада 2005 року, покупець гр. ОСОБА_1,
податкова накладна № 1041 від 23
листопада 2005 року); автомобіль Nissan Maxima
(видаткова накладна № 03 від 20 грудня 2005
року, покупець гр. ОСОБА_2, податкова
накладна № 1127 від 20 грудня 2005 року). А
отже, дохід від реалізації основних
фондів груп 2, 3, 4 позивачем до складу
валового віднесений неправомірно.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що ТОВ
"Механічно-ремонтний завод" допущено
завищення валового доходу за ІІІ
квартал 2005 року на 41667,00 грн. та за IV
квартал 2005 року на 102917,00 грн.

Вимогами підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті
5 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" передбачено, що
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

При перевірці правильності визначення
валових витрат Кременчуцькою ОДПІ
встановлено, що підприємством позивача
зайво включено до валових витрат за IV
квартал 2005 року собівартість
реалізованого автомобіля на суму 62239,00
грн.

З урахуванням викладеного податковим
органом встановлено, підтверджено в
суді апеляційної інстанції,
неправомірність включення до валових
витрат суми в розмірі 62239,00 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що контролюючим органом
обґрунтовано включено суми в розмірі
62239,00 грн. до складу податкових
зобов'язань з податку на прибуток
приватних підприємств, визначених у
податковому повідомленні-рішенні від 04
квітня 2007 року № /0/792.

Щодо взаємовідносин позивача з ПП
"Дніпросервіс".

Під час проведення зазначеної
перевірки податковим органом
встановлено, що у період з ІІІ кварталу
2004 року по ІV квартал 2005 року послуги з
виконання робіт та з термообробки
позивачу надавало ПП "Дніпросервіс" (м.
Дніпропетровськ) за відповідними
договорами (том І а.с. 68, 71, 75, 80, 84, 88, 92, 96,
102, 106, 120, 124, 133, 137, 141, 145) та додатковими
угодами (том І а.с. 147, 148, 149, 150). Суми за
вказані послуги віднесені позивачем до
складу валових витрат за податковими
накладними, що наявні в матеріалах
справи (а.с. 74, 78, 83, 87, 91, 95, 100, 101, 105, 109, 129,
128, 132, 136, 140, 144, 152, 154). Крім того,
контролюючим органом встановлено, що
вищевказані договори та акти виконаних
робіт скріплені факсимільним підписом
директора ПП "Дніпросервіс" Старикова
В. В., що на думку податкового органа є
неправомірним, а отже підтвердити факт
виконання послуг, а звідси і факт
отримання послуг ТОВ "Мехремзавод" -
неможливо.

На підставі чого податковим органом
встановлено наявність порушення
позивачем пункту 5.1, підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" -
завищення валових витрат за ІІІ-IV
квартал 2004 року на суму 260421,00 грн., в
тому числі за III квартал - 129400,00 грн., IV
квартал - 131021,00 грн., за 2005 рік на суму
1387529,00 грн., в тому числі за І квартал -
188666,00 грн., II квартал - 640436,00 грн., ІІІ
квартал -159690, грн., IV квартал - 398737,00 грн.,
з зазначеного приводу колегія суддів
зазначає.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" валові витрати
виробництва та обігу - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті
5 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Вимогами підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті
5 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" передбачено, що
підставою для виключення витрат із
складу валових є відсутність будь-яких
розрахункових, платіжних та інших
документів.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 вказаної статті передбачено,
що первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати обов'язкові реквізити,
серед яких, зокрема, посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

На підтвердження реальності існування
господарських відносин позивача з ПП
"Дніпросервіс" у період з ІІІ кварталу
2004 року по ІV квартал 2005 року, позивачем
надано до суду договір про виконання
робіт механічної обробки стержнів
балок від 29 вересня 2004 року № 29/10 (том І
а.с. 20), договір про виконання робіт з
установки панцирної сітки на
металоконструкції та футеровці
металоконструкцій від 05 травня 2005 року
№ 05/05 (том І а.с. 110), договір про
виконання робіт з гибки труб від 02
червня 2005 року (том І а.с. 116), договір про
виконання робіт з рихтування від 01
вересня 2005 року № 01/09 (том І а.с.129);
протоколи погодження договірної ціни
за вищевказаними договорами (том І а.с.
81, 111, 117, 130), акти виконаних робіт до
вказаних договорів (том І а.с. 82, 112, 114, 115,
118, 131), податкові накладні (том І а.с. 83,
113, 115, 119, 132), платіжні доручення (том І
а.с. 84, .181, 198).

Дослідивши наявні докази, колегія
суддів не знаходить підстав для
визнання їх такими, що не відповідають
вимогам оформлення первинних
документів бухгалтерської та
податкової звітності. Будь-яких
порушень щодо оформлення первинних
документів судом не встановлено.

Таким чином, висновок відповідача про
те, що ТОВ "Механічно-ремонтний завод"
включило до складу валових витрат
витрати, понесені у зв'язку з оплатою
вартості робіт з порушенням вимог
підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", є необґрунтованим та
таким, що не відповідає фактичним
обставинам справи, оскільки вказані
витрати підтверджені документально,
тобто з дотриманням вимог зазначеної
норми Закону.

Про те, щодо віднесення позивачем до
складу валових витрат сум за
договорами щодо придбання послуг з
термообробки у ПП "Дніпросервіс" у
період з ІІІ кварталу 2004 року по ІV
квартал 2005 року колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції та податкового органу та
зазначає.

Відповідно до 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарська
операція - це дія або подія, що викликає
зміни у структурі активів і
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Із положень частин 1, 3 статті 9
вказаного Закону вбачається, що
бухгалтерський облік полягає, зокрема,
у складанні та прийнятті до обліку
первинних документів, які фіксують
факти здійснення господарських
операцій, складенні на їх підставі
зведених облікових документів,
систематизації інформації первинних
документів на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку.

Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Згідно з вимогами статті 4 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" одним із
принципів бухгалтерського обліку є
превалювання суті над формою, тобто
операції обліковуються відповідно до
їх суті, а не лише з урахуванням
юридичної форми. Таким чином,
господарська операція, яка не
відбулась, не може бути об'єктом
оподаткування.

З огляду на викладене, валові витрати
для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
підприємств мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами бухгалтерської та
податкової звітності, що відображають
реальність господарських операцій, які
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Матеріалами справи підтверджено, що
протягом вказаного періоду позивач
відповідно до договорів про виконання
робіт оплачував послуги ПП
"Дніпросервіс" з термообробки.

На підтвердження отриманих від
контрагента послуг позивач надав до
суду: договори (том І а.с. 68,71, 75, 84, 88, 92, 96,
102, 106, 120, 124,133, 137, 141, 145), додаткові угоди
(том І а.с. 147, 148, 149, 150), протоколи
погодження договірної ціни за
вищевказаними договорами (том І а.с. 69,
72, 76, 85, 89, 93, 97, 103, 107, 121, 126, 134, 138, 147, 146),
акти виконаних робіт до вказаних
договорів, податкові накладні та
платіжні доручення.

Судом першої інстанції правомірно
зазначено, що вище зазначені договори
та первинні документи, складені на
виконання договорів між ТОВ
"Механічно-ремонтний завод" та ПП
"Дніпросервіс" про надання послуг з
термообробки протягом періоду з ІІІ
кварталу 2004 року по ІV квартал 2005 року,
не відображають фактичних обставин та
оцінюються судом критично, оскільки
господарські операції між вказаними
юридичними особами не носять реального
характеру, не підтверджені
документально та не мали місця у
господарській діяльності позивача.

Колегія суддів погоджується в
висновком відповідача про те, що ТОВ
"Механічно-ремонтний завод" включило до
складу валових витрат витрати,
понесені у зв'язку з оплатою вартості
послуг з термообробки з порушенням
вимог підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств".

Щодо податкового повідомлення-рішення
Кременчуцької ОДПІ від 04 квітня 2007 року
№ /0/793, яким визначено суму
податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій) за
платежем податок на додану вартість,
колегія суддів зазначає, що згідно з
розрахунку (том ІІ а.с. 116) штрафних
санкцій за період з 01 липня 2004 року по 30
вересня 2006 року до податкового
повідомлення-рішення Кременчуцької
ОДПІ від 04 квітня 2007 року № /0
увійшли встановлені відповідачем
порушення податкового законодавства,
допущені позивачем за господарськими
операціями з ПП "Дніпросервіс" щодо
придбання робіт та послуг з
термообробки, ПП "Плотина" щодо
придбання металопродукції, ТОВ
"Укргазгеологія" щодо придбання
природного газу, а також внаслідок
повторного включення суми податку на
додану вартість за податковою
накладною, яка в попередньому періоді
вже включалась до складу податкового
кредиту позивача.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ
"Укргазгеологія" колегія суддів
зазначає.

Як вбачається з матеріалів справи між
ТОВ "Механічно-ремонтний завод" та ТОВ
"Укргазгеологія" (м. Київ) було укладено
Договір на постачання природного газу
від 21 грудня 2004 року № 44/21/12-г (том ІІ а.с.
48-49) та додаткові угоди до нього від 22
грудня 2004 року № 1, від 26 жовтня 2005 року
№ 2, від 30 листопада 2005 року № 3, від 19
грудня 2005 року № 4, від 28 грудня 2005 року
№ 4, від 02 лютого 2006 року № 5, від 20
лютого 2006 року № 6, від 01 березня 2006
року № 7, від 01 квітня 2006 року № 8, від 01
травня 2006 року № 9, від 01 червня 2006 року
№ 10 (том ІІ а.с. 50-60).

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів
України від 27 грудня 2001 року № 1729 "Про
забезпечення споживачів природним
газом" встановлено, що в 2006 році
природний газ, ввезений на митну
територію України за
зовнішньоекономічними контрактами,
укладеними на виконання міжнародних
договорів України, та оформлений
митними органами в режимі випуску у
вільний обіг із звільненням від
обкладення податком на додану
вартість, реалізується Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України", дочірньою компанією "Газ
України" та дочірнім підприємством
"Газ-тепло", а також суб'єктами
господарювання, що мають ліцензію на
провадження господарської діяльності
з постачання природного газу за
регульованим тарифом, із застосуванням
нульової ставки податку на додану
вартість (крім постачання населенню,
бюджетним установам та іншим
споживачам, які не є платниками
зазначеного податку), за наявності:

договорів на таке придбання із
зазначенням, кому належить поставлений
газ;

договорів на власну поставку такого
газу з обов'язковим зазначенням, кому
належить поставлений газ та
індивідуального податкового номера
споживача - платника податку на додану
вартість;

вантажосупровідних документів
(товаротранспортних і податкових
накладних, актів приймання-передачі), в
яких обов'язково зазначається, кому
належить поставлений газ, суб'єкт
господарювання та його індивідуальний
податковий номер платника податку на
додану вартість.

Оскільки вищевказані норми носять
імперативний характер, то чинним ( на
момент виникнення спірних
правовідносин) законодавством
встановлено обов'язок продавця у
податкових накладних зазначати країну
походження природного газу, а за
покупцем визнано у разі порушення
продавцем порядку оформлення
податкової накладної право звертатися
з відповідною заявою до органу
державної податкової служби.

З досліджених у судовому засіданні
податкових накладних, оформлених ТОВ
"Укргазгеологія" на виконання Договору
з поставки природного газу від 21 грудня
2004 року № 44/21/12-г (том ІІ а.с. 62, 65, 68, 71, 74,
77, 80, 83), актів прийому-передачі до
зазначеного договору, що підтверджують
факт отримання позивачем природного
газу від ТОВ "Укргазгеологія" (том ІІ
а.с. 61,64, 67, 70, 73, 76, 79, 82), а також платіжних
доручень на підтвердження оплати
природного газу позивачем (том ІІ а.с. 63,
66, 69, 72, 75, 78, 81, 84) встановлено, що у
вищевказаних податкових накладних у
графі "Номенклатура поставки товарів
(послуг) продавця" міститься
найменування товару без посилання на
його походження, що є порушенням
податкового законодавства.

Таким чином, наявні в матеріалах справи
податкові накладні ТОВ
"Укргазгеологія" не можуть вважатись
належною підставою для нарахування
податкового кредиту за операціями з
придбання природного газу в сумі 20439,00
грн.

Щодо взаємовідносин позивача з ПП
"Плотина" колегія суддів зазначає.

Відповідно до пункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва
(обігу) та основних фондів чи
нематеріальних активів, що підлягають
амортизації.

Суми податку на додану вартість,
сплачені (нараховані) платником
податку у звітному періоді у зв'язку з
придбанням (спорудженням) основних
фондів, що підлягають амортизації,
включаються до складу податкового
кредиту такого звітного періоду,
незалежно від строків введення в
експлуатацію основних фондів, а також
від того, чи мав платник податку
оподатковувані обороти протягом
такого звітного періоду.

Матеріалами справи підтверджено, що 08
січня 2004 року між ТОВ
"Механічно-ремонтний завод" (покупець)
та ПП "Плотина" (продавець) укладено
договір № 28/01 купівлі-продажу
металопродукції (том ІІ а.с. 1) та
додаткову угоду до нього від 02 серпня
2004 року (том ІІ а.с. 2). Відповідно до умов
вказаного договору продавець
зобов'язується продати та відвантажити
металопродукцію згідно специфікації,
яка є невід'ємною частиною цього
договору, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити товар.

На виконання умов зазначеного договору
продавцем виписано накладні (том ІІ а.с.
3, 6, 9, 14, 17, 20, 23, 25, 29, 32, 35, 38, 41) та податкові
накладні (том ІІ а.с. 5, 7, 10, 11, 15, 19, 21, 26, 28,
31, 34, 37, 40, 42, 43, 44,).

Факт реальності вчиненої угоди також
підтверджується наявними в матеріалах
справи платіжними дорученнями (том ІІ
а.с. 4, 8, 12, 13, 16, 18, 22, 24, 27, 30, 33, 36, 39, 45,46, 47)
які підтверджують оплату придбаної
металопродукції.

Оглянувши зазначені первинні
документи, виписані позивачем та його
контрагентом для документального
оформлення виконання умов договору
купівлі-продажу, колегія суддів не
знаходить підстав для визнання їх
такими, що не відповідають вимогам
оформлення первинних документів
бухгалтерської та податкової
звітності. Будь-яких порушень щодо
оформлення первинних документів судом
не встановлено, зауваження до змісту та
форми зазначених документів у
податкового органу відсутні.

Щодо доводів контролюючого органу
стосовно наявності факсимільного
підпису первинних документів
бухгалтерської та фінансової
звітності судова колегія погоджується
з висновком суду першої інстанції , що
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість ПП "Плотина"
у листопаді 2006 року не вплинуло на
правомірність формування податкового
кредиту ТОВ "Механічно-ремонтний завод"
за операціями з даним підприємством,
проведеними у 2004-2005 роках.

А отже, колегія суддів приходить до
висновку, що податковий орган
безпідставно та протиправно ставить
під сумнів розмір податкового кредиту,
визначений позивачем за
господарськими взаємовідносинами з ПП
"Плотина".

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що у 2006 році ПП
"Дніпросервіс" виконувало
посередницькі функції в межах
договорів про надання послуг з
термообробки з позивачем. При цьому
фактичним постачальником вказаних
послуг значився ФОП ОСОБА_5, який діяв
на підставі договору з ПП
"Дніпросервіс" (Замовник) № 01/04У від 01
квітня 2004 року.

Податковим органом встановлено, що
основними видами господарської
діяльності ФОП ОСОБА_5 є оптова
торгівля, збір та переробка очерету.
Відповідно до відомостей наданих
Дніпропетровської МДПІ на запит
відповідача, найманих працівників ФОП
ОСОБА_5 не залучав. Крім того,
підприємець є платником єдиного
податку, тобто податок на додану
вартість вказаний суб'єкт
господарювання не нараховував та до
бюджету не сплачував. На підставі
вищевикладеного Кременчуцька ОДПІ
дійшла висновку про неможливість
підтвердити факт виконання таких
послуг та факт отримання послуг з
термообробки позивачем у 2006 році, що
стало причиною для виключення сум за
вказаними договорами зі складу
податкового кредиту останнього.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції та
зазначає, що в матеріалах справи наявна
Довідка ДПІ у Кіровському районі м.
Дніпропетровська від 20 березня 2007 року
про результати невиїзної
документальної перевірки ПП
"Дніпросервіс" з питань правових
відносин з ТОВ "Механічно-ремонтний
завод" за період січень-березень,
травень-липень 2006 року (том ІІ а.с. 97-102).
Висновками зазначеного документа
підтверджена правомірність
господарських операцій з виконання
робіт, поставки товару та надання
послуг з термообробки, визначеного
договорами між позивачем та його
контрагентом, та договором між ПП
"Дніпросервіс" та ФОП ОСОБА_5, а також
встановлено відсутність порушень
податкового законодавства.

Таким чином, у зв'язку з відсутністю
порушень податкового законодавства з
боку позивача щодо формування
податкового кредиту за
господарсько-правовими відносинами в
частині придбання послуг з
термообробки у ПП "Дніпросервіс" у 2006
році, відсутні підстави для визначення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість та застосування
штрафних санкцій до останнього за
вказані правочини та у зазначений
період.

Крім того, проведеною перевіркою
встановлено порушення підпункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" -
підприємством включено до книги
придбання (том ІІ а.с. 108-110) в липні 2004
року податкову накладну № Кр-0000889 від 22
липня 2003 року (том ІІ а.с. 111), складену
ВДСО при УМВС України в Полтавській
області, на загальну суму 2682,07 грн., в
тому числі податок на додану вартість
447,01 грн., яка вже включалась до
бухгалтерського обліку позивача в
липні 2003 року.

Відповідно до п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" визначено, що не дозволяється
включення до податкового кредиту
будь-яких витрат по сплаті податку, що
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями, а
при імпорті робіт (послуг) - актом
прийняття робіт (послуг) чи банківським
документом, який засвідчує
перерахування коштів в оплату вартості
таких робіт (послуг).

Таким чином, податковим органом
правомірно встановлено, що внаслідок
вказаного порушення ТОВ
"Механічно-ремонтний завод" занижено
податок на додану вартість за липень 2004
року на суму 447,00 грн.

Надаючи оцінку податковому
повідомленню-рішенню Кременчуцької
ОДПІ від 04 квітня 2007 року № /0/56,
яким позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 14510,00 грн. колегія
суддів зазначає.

Актом перевірки встановлено порушення
позивачем податкового законодавства
щодо визначення від'ємного значення
об'єкта оподаткування за квітень 2005
року, що виникло наступним чином.

Так, згідно уточнюючого розрахунку №
58028 від 11 липня 2006 року підприємством
задекларовано від'ємне значення в сумі
2927,00 грн. згідно декларації з податку на
додану вартість за вересень 2005 року
задекларовано від'ємне значення в сумі
15698,00 грн., але враховуюче те, що воно
переноситься до декларації з податку
на додану вартість за серпень 2006 року в
сумі 2927,00 грн., та в жовтні 2005 року в сумі
15698,00 грн., то за відповідні періоди
донараховується податок на додану
вартість за серпень 2006 року в сумі 2927,00
грн. та жовтень 2005 року на суму 15698,00 грн.

Отже, від'ємне значення з податку на
додану вартість у квітні 2005 року в сумі
14510,00 грн. виникло в зв'язку із
перевищенням обсягів витрат над
обсягами реалізації та є наслідком
того, що підприємство позивача
віднесло до податкового кредиту
податкові накладні за лютий, березень
2005 року на загальну суму 32632,20 грн., в
тому числі ПДВ - 5438,70 грн., які отримані
від ЗАТ "Содружество" 36, м. Херсон),
ТОВ "Інфоком" 87), Четвертої
міської лікарні 58, м. Кременчук),
що не були належним чином відображені в
податковому кредиті у лютому, березні
2005 року.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що податковим органом
правомірно зменшено позивачу суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість на суму 14510,00 грн. та
прийнято податкове
повідомлення-рішення Кременчуцької
ОДПІ від 04 квітня 2007 року № /0/56.

Частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень не довів правомірності
прийнятих ним податкових повідомлень -
рішень в частині визначення суми
податкового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств в
розмірі 253504,00 грн., в тому числі: за
основним платежем в розмірі 157003,00 грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
в розмірі 78501,00 грн. по податковому
повідомленню-рішенню № 0/792 та в
частині визначення суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 367597,68 грн., в тому
числі: за основним платежем в розмірі
242065,12 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями в розмірі 122532,56 грн. по
податковому повідомленню-рішенню №
0/793.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
відзначає, що суд першої інстанції
дійшов вичерпних юридичних висновків
щодо встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарги колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки
викладена правова позиція не є
обґрунтованою та підтвердженою
матеріалами справи.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1
205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області,
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Механічно-ремонтний
завод" залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 24.02.2014р.
по справі № 2а-1670/5043/11 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Бершов Г.Є.Судді
Катунов В.В. Ральченко І.М. Повний
текст ухвали виготовлений 02.06.2014 р.