Справа № 814/4250/13-а
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

04 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/4250/13-а

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції:
Птичкіна В.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

при секретарі Василенко І.Ю.,

за участю представників позивача
Демчука В.В. та Радченко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Южноукраїнської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року по справі за адміністративним
позовом приватного підприємства
«Южноукраїнський комбінат харчування»
до Южноукраїнської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року приватне підприємство
«Южноукраїнський комбінат харчування»
(далі ПП «Южноукраїнський комбінат
харчування») звернулось до суду з
позовом до Южноукраїнської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області (далі
Южноукраїнська ОДПІ ГУ Міндоходів у
Миколаївській області) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 11
червня 2013 року № , № та від 25
липня 2013 року № .

В обґрунтування позову зазначалось, що
з 15 по 21 травня 2013 року посадовою особою
Южноукраїнської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Миколаївській області проведено
позапланову невиїзну документальну
перевірку позивача з питань
правомірності формування податкового
кредиту по взаємовідносинам з ТОВ
«Електромонтаж-Трейд» за період
листопад-грудень 2011 року та ТОВ
«Транспортно-монтажна фірма
«Транспосервіс-ЛТД» за період лютий та
квітень 2012 року з питань правомірності
формування витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування, по
взаємовідносинам з ТОВ
«Електромонтаж-Трейд» за IV квартал 2011
року та з ТОВ «Транспортно-монтажна
фірма «Транспосервіс-ЛТД» за І та ІІ
квартали 2012 року. За результатами
перевірки складено акт від 27 травня 2013
року за № 20/22-01/36230520, в якому зазначено
про порушення позивачем статей 203, 215, 228,
662, 655, 656 Цивільного кодексу України в
частині недодержання правочинів, які
не спрямовані на реальне настання
правових наслідків, пунктів 198.1, 198.3, 198.6
ст. 198 Податкового кодексу України, що
призвело до заниження суми податку на
додану вартість на 314953 грн., а також п. п.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, внаслідок
чого позивачем завищено суму валових
витрат на 1564765 грн., що призвело до
заниження податку на прибуток на 342926
грн.. На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 11 червня 2013
року № , яким ПП «Южноукраїнський
комбінат харчування» визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток за основним платежем 342926 грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
в розмірі 44546 грн. 50 коп., а також №
, яким позивачу визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем в
314953 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями в розмірі 157476 грн. 50 коп.. Крім
того, 25 липня 2013 року на підставі
рішення ГУ Міндоходів у Миколаївській
області від 15 липня 2013 року №
409/10/14-29-10-02-10 відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
, яким позивачу донараховано
штрафні (фінансові) санкції з податку
на прибуток в розмірі 44546 грн. 50 коп.. На
думку позивача, висновки акта
перевірки не відповідають вимогам
Податкового кодексу України, а тому
прийняті відповідачем на його підставі
податкові повідомлення-рішення
підлягають скасуванню.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року позовні вимоги ПП
«Южноукраїнський комбінат харчування»
задоволено у повному обсязі. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення відповідача від 11
червня 2013 року № , № та від 25
липня 2013 року № .

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, представник
Южноукраїнської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Миколаївській області в апеляційній
скарзі зазначає, що судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи, і, крім
того, порушено норми матеріального та
процесуального права. Так, судом не
прийнято до уваги вимоги ст. ст. 203, 215, 228,
662, 655, 656 Цивільного кодексу України, ст.
ст. 139 та 198 Податкового кодексу України
щодо необхідності належного
підтвердження позивачем фактичного
здійснення господарської операції з
контрагентом під час визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток та податкового кредиту. У
зв'язку з викладеним в апеляційній
скарзі ставиться питання про
скасування постанови суду першої
інстанції з винесенням нової постанови
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи
представників позивача про залишення
оскарженого судового рішення без змін,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку
про відсутність підстав для її
задоволення.

Судом встановлено, що з 15 по 21 травня 2013
року посадовою особою Южноукраїнської
ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській
області проведено позапланову
невиїзну документальну перевірку
позивача з питань правомірності
формування податкового кредиту по
взаємовідносинам з ТОВ
«Електромонтаж-Трейд» за період
листопад-грудень 2011 року та з ТОВ
«Транспортно-монтажна фірма
«Транспосервіс-ЛТД» за період лютий та
квітень 2012 року; з питань правомірності
формування витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування, по
взаємовідносинам з ТОВ
«Електромонтаж-Трейд» за IV квартал 2011
року та з ТОВ «Транспортно-монтажна
фірма «Транспосервіс-ЛТД» за І та ІІ
квартали 2012 року.

За результатами перевірки складено акт
від 27 травня 2013 року за № 20/22-01/36230520, в
якому зазначено про порушення
позивачем статей 203, 215, 228, 662, 655, 656
Цивільного кодексу України в частині
недодержання правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, пунктів 198.1, 198.3, 198.6
ст. 198 Податкового кодексу України, що
призвело до заниження суми податку на
додану вартість на 314953 грн., а також п. п.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, внаслідок
чого позивачем завищено суму валових
витрат на 1564765 грн., що призвело до
заниження податку на прибуток на 342926
грн..

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 11 червня 2013
року № , яким ПП «Южноукраїнський
комбінат харчування» визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток за основним платежем 342926 грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
в розмірі 44546 грн. 50 коп., а також №
, яким позивачу визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем в
314953 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями в розмірі 157476 грн. 50 коп..

25 липня 2013 року на підставі рішення ГУ
Міндоходів у Миколаївській області від
15 липня 2013 року № 409/10/14-29-10-02-10
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № , яким
позивачу донараховано штрафні
(фінансові) санкції з податку на
прибуток в розмірі 44546 грн. 50 коп..

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
відповідачем не доведено фактів
порушення ПП «Южноукраїнський
комбінат харчування» норм Податкового
кодексу України при формуванні валових
витрат та податкового кредиту протягом
перевіреного періоду за
господарськими операціями з ТОВ
«Електромонтаж-Трейд» та з ТОВ «ТМФ
«Транспосервіс-ЛТД».

Так, відповідно до п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, 138.11 цієї статті.

Витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку (п. п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
ПК України).

Згідно пунктам 138.2, 138.4, 138.6 ст. 138
названого Кодексу витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України
визначено, що не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Як встановлено матеріалами справи,
видами діяльності ПП «Южноукраїнський
комбінат харчування» є, серед іншого,
діяльність їдалень (т. 1 а. с. 22).

Позивачем (Покупець) укладено з ТОВ
«Електромонтаж-Трейд» (Постачальник)
договір поставки від 01 листопада 2011
року за № 16, відповідно до якого
Постачальник зобов'язується
систематично поставляти і передавати у
власність Покупця, а Покупець
зобов'язується приймати і оплачувати
товари народного споживання в порядку
та на умовах договору. Найменування,
кількість, розгорнутий асортимент і
ціна товарів визначаються при кожній
поставці на підставі заявки, переданої
в усній формі засобами зв'язку (т. 2 а. с.
91-93).

Також, позивачем (Покупець) укладено з
ТОВ «ТМФ «Транспосервіс-ЛТД»
(Постачальник) договір поставки від 03
січня 2012 року за № 9, відповідно до
якого Постачальник зобов'язується
систематично поставляти і передавати у
власність Покупця, а Покупець
зобов'язується приймати і оплачувати
товари народного споживання в порядку
та на умовах договору. Найменування,
кількість, розгорнутий асортимент і
ціна товарів визначаються при кожній
поставці на підставі підписаної
сторонами специфікації або поданій
Покупцем та узгодженою з
Постачальником заявки та зазначаються
в накладній (т. 2 а. с. 201-203).

Витрати в розмірі 1564765 грн., понесені
позивачем у зв'язку з оплатою товарів,
отриманих від ТОВ
«Електромонтаж-Трейд» та ТОВ «ТМФ
«Транспосервіс-ЛТД», віднесено
позивачем до складу валових витрат.

В акті перевірки Южноукраїнської ОДПІ
ГУ Міндоходів у Миколаївській області
зроблено висновок, що позивачем
занижено суму податку на прибуток
внаслідок віднесення до складу валових
витрат (витрат операційної діяльності)
вартості товарів, придбаних у
постачальників ТОВ
«Електромонтаж-Трейд» та ТОВ «ТМФ
«Транспосервіс-ЛТД», укладені угоди з
якими, на думку посадової особи
податкового органу, є нікчемними. В
обґрунтування висновку щодо
нікчемності угод, укладених із
зазначеними підприємствами,
відповідач посилається на акт
перевірки ДПІ у Центральному районі м.
Миколаєва Миколаївської області ДПС
від 01 березня 2012 року № 319/23-325/32004632 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Електромонтаж-Трейд» та
акти перевірки ДПІ у Заводському
районі м. Миколаєва Миколаївської
області ДПС від 17 травня 2012 року №
113/22-200/13853514 та від 27 червня 2012 року №
184/22-200/13853514 про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «ТМФ
«Транспосервіс-ЛТД», у зв'язку з чим
неможливо підтвердити реальність
проведення названими підприємствами
господарських операцій за
листопад-грудень 2011 року та за лютий і
квітень 2012 року відповідно.

Проте, всупереч висновкам податкового
органу, витрати по вказаним вище
угодам, укладеним ПП «Южноукраїнський
комбінат харчування» з ТОВ
«Електромонтаж-Трейд» та з ТОВ «ТМФ
«Транспосервіс-ЛТД», безпосередньо
пов'язані з основною статутною
діяльністю позивача та
підтверджуються наявними в матеріалах
справи первинними документами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 названого Закону підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи,
витрати за названими вище угодами з ТОВ
«Електромонтаж-Трейд» та з ТОВ «ТМФ
«Транспосервіс-ЛТД» включено
позивачем до складу валових витрат на
підставі первинних документів -
договорів поставки, платіжних
доручень, квитанцій, видаткових та
податкових накладних (т. 2 а. с. 89-254, т. 3 а.
с. 1-66), оформлених відповідно до
наведених вимог чинного законодавства
України, що не спростовується
висновками акта перевірки.

Подальше використання позивачем
придбаних за названими вище угодами
товарів у власній господарській
діяльності, а саме реалізація цих
товарів ДП НАЕК «Енергоатом» за
договором від 30 березня 2010 року № 25/3670
про організацію
лікувально-профілактичного харчування
та продовольчого забезпечення
працівників ВП «Южноукраїнська АЕС»,
підтверджується наданими ПП
«Южноукраїнський комбінат харчування»
до суду першої інстанції первинними
документами - податковими та
видатковими накладними, актами
здачі-приймання наданих послуг (т. 1 а. с.
56-243, т. 2 а. с. 1-74).

При цьому податковим органом не
доведено фактів безтоварності
операцій за спірними угодами та
обізнаності позивача щодо можливого
порушення податкового законодавства
його контрагентами.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 ПК України
платниками податків визнаються
фізичні особи (резиденти і нерезиденти
України), юридичні особи (резиденти і
нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно п. 16.1 ст. 16 Кодексу платник
податків зобов'язаний, зокрема, вести в
установленому порядку облік доходів і
витрат, складати звітність, що
стосується обчислення і сплати
податків та зборів, подавати до
контролюючих органів у порядку,
встановленому податковим та митним
законодавством, декларації, звітність
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків та
зборів, сплачувати податки та збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи.

Зі змісту наведених положень
Податкового кодексу України
вбачається, що обов'язок щодо
звітування перед податковим органом та
сплати податкового зобов'язання
покладено на платника податків, якими в
даному випадку є ТОВ
«Електромонтаж-Трейд» та ТОВ «ТМФ
«Транспосервіс-ЛТД». При цьому можливе
невиконання такими контрагентами
свого зобов'язання по сплаті податку до
бюджету є підставою для
відповідальності та тягне негативні
наслідки саме щодо цих осіб. Зазначені
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку (ПП
«Южноукраїнський комбінат
харчування») права на віднесення сум
витрат до складу валових, якщо останній
виконав весь перелік умов щодо
підтвердження розміру витрат та їх
пов'язаності з господарською
діяльністю підприємства.

Суд апеляційної інстанції також
враховує, що на час здійснення спірних
господарських операцій постачальники
товарів (ТОВ «Електромонтаж-Трейд» та
ТОВ «ТМФ «Транспосервіс-ЛТД») були
включені до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, а також мали
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість. За таких
обставин покупець (позивач) не може
нести відповідальність ні за несплату
податків продавцем, ні за можливу
недостовірність відомостей про нього,
наведених у зазначеному реєстрі, за
умови необізнаності щодо неї.

Статтею 18 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» установлено таке.
Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, були внесені до
нього, то вони вважаються достовірними
і можуть бути використані у спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін. Якщо відомості, які
підлягають внесенню до цього реєстру, є
недостовірними і були внесені до нього,
то третя особа може посилатися на них у
спорі як на достовірні, за винятком
випадків, коли вона знала або могла
знати про те, що такі відомості є
недостовірними.

Із врахуванням викладеного,
апеляційний суд приходить до висновку
про правомірність включення до складу
валових витрат (витрат операційної
діяльності) позивача витрат за
названими вище договорами поставки з
ТОВ «Електромонтаж-Трейд» та з ТОВ «ТМФ
«Транспосервіс-ЛТД».

Відповідно до п. п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно п. 198.2 ст. 198 названого Кодексу
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

На підставі пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Кодексу
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 314953 грн. за
основним платежем визначено позивачу
податковим органом у зв'язку зі
зменшенням відповідачем підприємству
суми валових витрат по угодам з ТОВ
«Електромонтаж-Трейд» та ТОВ «ТМФ
«Транспосервіс-ЛТД».

Оскільки, як зазначено вище, витрати по
вказаним угодам правомірно віднесені
позивачем до складу валових витрат
(витрат операційної діяльності), всі
розрахунки позивача підтверджені
податковими накладними, оформленими у
відповідності до вимог чинного
законодавства, то і формування
позивачем податкового кредиту з
включенням до нього суми в 314953 грн. є
правомірним.

Суд апеляційної інстанції відхиляє
посилання апелянта на фіктивність
укладених позивачем з ТОВ
«Електромонтаж-Трейд» та з ТОВ «ТМФ
«Транспосервіс-ЛТД» правочинів з
огляду на наступне.

Статтею 204 Цивільного кодексу України
встановлена презумпція правомірності
правочину.

Загальні вимоги чинності правочину, у
разі порушення яких настають правові
наслідки, передбачені параграфом 2
глави 16 Кодексу, встановлені статтею 203
названого Кодексу.

Відповідно до приписів статті 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Згідно зі статтею 228 ЦК України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до пункту 18 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» при
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

На підставі частини 2 статті 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на приписи наведеної норми
процесуального права, при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання чи відмовлено у
наданні податкових вигод, зокрема,
бюджетного відшкодування,
презумується добросовісність платника
податків, якщо зазначеним органом не
доведено інше.

Із врахуванням викладеного, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що позивачем було додержано
встановлений чинним законодавством
порядок формування податкового
кредиту за спірними господарськими
операціями. При цьому можливе
невиконання контрагентами своїх
зобов'язань по сплаті податку до
бюджету є підставою для
відповідальності та тягне негативні
наслідки саме щодо цих осіб. Зазначені
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
формування податкового кредиту у разі,
якщо останній виконав весь перелік
умов щодо його формування та має
належні підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Оскільки визначення позивачу
податкових зобов'язань з податку на
прибуток та з податку на додану
вартість за основними платежами є
необґрунтованим, то і застосування
податковим органом штрафних
(фінансових) санкцій, передбачених ст.
123 Податкового кодексу України, є
неправомірним.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про задоволення вимог
позивача про скасування податкових
повідомлень-рішень відповідача від 11
червня 2013 року № , № та від 25
липня 2013 року № є правильним.

Враховуючи, що судом першої інстанції
повно встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, суд апеляційної інстанції на
підставі ст. 200 КАС України залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
оскаржену постанову окружного
адміністративного суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Южноукраїнської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області
залишити без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 06 червня
2014 року.

Головуючий:

Судді: