Справа № 2-а-8132/11/1527
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2013-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2013 р.Справа № 2-а-8132/11/1527

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Мунтян О.О.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Милосердного М.М.

розглянувши в місті Одесі в порядку
письмового провадження на підставі п. 3
ч. 1 ст. 197 КАС України апеляційна скарга
ОСОБА_2 на постанову Суворовського
районного суду міста Одеси від 26 серпня
2011 року по справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Суворовському районі міста Одеси про
визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Суворовському районі міста Одеси про
визнання протиправними дій та
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплатити недонараховану пенсію
відповідно до ст. ст. 50, 54, Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обґрунтування позову ОСОБА_2
зазначав, що він є постраждалим від
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
першої категорії та інвалідом другої
групи. Відповідно до ст. ст. 49, 50 та ч. 4
ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має право на державну
пенсію в розмірі восьми мінімальних
пенсій за віком та додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком. Позивач
звернувся до Управління Пенсійного
фонду України в Суворовському районі
міста Одеси із заявою про перерахунок
пенсії, однак в проведенні перерахунку
пенсії йому було відмовлено.

Постановою Суворовського районного
суду міста Одеси від 26 серпня 2011 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково. Зобов'язано Управління ПФУ в
Суворовському районі міста Одеси
здійснити ОСОБА_2 перерахунок раніше
призначеної державної та додаткової
пенсії як інваліду 2-ї групи,1 категорії
у відповідності до вимог ст. ст. 50 та 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» пенсію для інвалідів, щодо
яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком, а також
щомісячну додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком, тобто
прожиткового мінімуму для осіб, що
втратили працездатність, за період з 20
січня 2011 року по 18 червня 2011 року
включно з урахуванням проведених
виплат. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в
Суворовському районі міста Одеси
ставиться питання про скасування
судового рішення, в зв'язку з тим, що
воно постановлено з порушенням норм
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи в межах
апеляційної скарги та перевіривши
доводи апеляційної скарги, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про відсутність підстав для
її задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є
постраждалим від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС першої категорії -
інвалідом 2 групи, що підтверджується
відповідним посвідченням.

Відповідачем нараховувалася та
виплачувалася позивачу державна
пенсія та додаткова пенсія, виходячи з
розмірів пенсії, встановлених
постановами Кабінету Міністрів
України від 28 травня 2008 року № 530 та від
16 липня 2008 року № 654.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що позивач
має право на нарахування та виплату
основної пенсії як інваліду другої
групи та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірах,
визначених Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 49 названого Закону
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Згідно ч. 1 ст. 50 зазначеного Закону (в
редакції до 28 грудня 2007 року), особам,
віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами II групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком.

Частиною 4 ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у вказаній
редакції встановлено, що розмір пенсії
для інвалідів другої групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, в усіх випадках не може
бути нижчим 8 мінімальних пенсій за
віком.

Із врахуванням викладеного позивач, як
учасник ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС першої категорії та
інвалід ІІ групи, з 22 травня 2008 року має
право на отримання державної пенсії в
розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій
за віком, передбаченому ч. 4 ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
(в редакції до 28 грудня 2007 року), та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком,
передбаченому ч. 1 ст. 50 зазначеного
Закону у названій редакції.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору. Крім того, це право гарантується
ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій,
до яких відносяться і пенсії,
визначаються Законом України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії».

Відповідно до ст. 17 зазначеного Закону
мінімальний розмір пенсії за віком, як
основна державна соціальна гарантія,
встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної
пенсії за віком Кабінетом Міністрів
України суперечить наведеним нормам
закону.

На підставі ч. 3 ст. 46 Конституції
України пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним
джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Із врахуванням наведеної
конституційної норми, розмір
мінімальної пенсії за віком, з якого
мають обраховуватися державна та
додаткова пенсія позивачу, не може бути
нижчим від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Аналогічне положення щодо визначення
розміру мінімальної пенсії за віком
міститься в ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», який набрав
чинності з 01 січня 2004 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 28 названого
Закону мінімальний розмір пенсії за
віком за наявності у чоловіків 25, а у
жінок - 20 років страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Будь-якими іншими чинними
законодавчими актами розмір
мінімальної пенсії за віком не
визначається.

Із врахуванням викладеного, колегія
суддів апеляційного суду приходить до
висновку щодо не взяття до уваги
положень ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання державної та
додаткової пенсії у встановлених
законом розмірах.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Таким чином, за конституційними
нормами, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні розміру державної та
додаткової пенсії позивачу підлягають
застосуванню ч. 3 ст. 46 Конституції
України, ст. ст. 49, 50 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ст. 17
Закону України «Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні
гарантії» і ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», а не постанови
Кабінету Міністрів України № 530 від 28
травня 2008 року та № 654 від 16 липня 2008
року, які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Безпідставними є і посилання
відповідача на відсутність коштів щодо
забезпечення виплати зазначеної
пенсії у вказаному розмірі, оскільки
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46 Конституції
України та статтями 49, 50 та 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
щодо визначення розміру та виплати
пенсій.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» затверджено на 2011
рік прожитковий мінімум для осіб, які
втратили працездатність.

З урахуванням викладеного висновок
суду першої інстанції про зобов'язання
Управління ПФУ в Суворовському районі
міста Одеси провести перерахунок та
виплатити ОСОБА_2 державну пенсію та
додаткову пенсію, виходячи з розмірів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, встановлених
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік», за період з 20 січня
2011 року по 18 червня 2011 року є
правильним.

Оскільки судом першої інстанції повно
встановлено обставини справи та
постановлено судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, суд апеляційної
інстанції на підставі ст. 200 КАС України
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а оскаржену постанову
районного суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційна скарга Управління
Пенсійного фонду України в
Суворовському районі міста Одеси
залишити без задоволення, а постанову
Суворовського районного суду міста
Одеси від 26 серпня 2011 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: