Справа № 2а-1732/11/2070
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року м. Київ
К/9991/50953/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Харкова на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 14.04.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.07.2011

у справі № 2а-1732/11/2070

за позовом Приватного підприємства
"Хорст"

до Державної податкової інспекції
у Жовтневому районі м. Харкова

про скасування податкового
повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Хорст"
звернулось до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Харкова про
скасування податкового повідомлення -
рішення.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 14.04.2011
позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.07.2011
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 14.04.2011
залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями
суду першої та апеляційної інстанції,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку. В скарзі просить скасувати
оскаржувані рішення, ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судами першої та апеляційної інстанцій
при вирішення спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем проведено невиїзну
документальну перевірку ПП «Хорст» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства щодо операцій по
взаємовідносинам з ТОВ «Релан»з 01.08.2008
по 27.07.2009 року; за результатами
перевірки складено акт від 31.05.2010 року
№ 1073/18-011/32238966

Перевіркою встановлено порушення
позивачем ч.1 ст.203, 215, п.1 ст.216, ст.228 ЦК
України; п.7.4. п.7.4.5 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість».

На підставі вищезазначеного акту
відповідачем прийнято
повідомлення-рішення від 10.06.2010 року №
/0, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання у розмірі 3735.0
грн.

З матеріалів справи вбачається, що
ПП "Хорст" та ТОВ "Релан" укладений
договір підряду №2008/19-07-08 від 19.07.2008
року.

Відповідно до ст. 228 Цивільного
кодексу України правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним. Згідно
з ч. 2 ст. 215 цього Кодексу якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин), у цьому разі
визнання такого правочину недійсним не
вимагається.

Отже, за вимогами зазначеної норми
договір є нікчемним, якщо він був
спрямований на незаконне заволодіння
майном держави.

Фактичне виконання договорів
підряду між позивачем та ТОВ "Релан"
підтверджено актами прийому підрядних
робіт, довідками про вартість
виконаних підрядних робіт, договірною
ціною, а також податковими накладними,
які знаходяться в матеріалах справи.

Щодо безпідставного включення
позивачем до складу податкового
кредиту за період з вересня по вересень
2008 року сум податку на додану вартість
сплачених за операціями, проведеними
на підставі договорів підряду,
укладених з ТОВ "Реал", суд апеляційної
інстанції вірно зазначив наступне.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку протягом звітного
періоду у зв'язку з придбанням товарів
та послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у Межах господарської
діяльності платника податку.

Згідно п.п. 7.5.1 п.7.5 ст.7 вказаного
Закону датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій:

- або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Згідно пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

При цьому, згідно пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
даного Закону України „Про податок на
додану вартість" не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Отже, підставою для нарахування
податкового кредиту є податкова
накладна видана платником податку, а
право на податковий кредит виникає у
платника податку при настанні певних
подій, одна з яких є - отримання
податкових накладних.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач правомірно
сформував податковий кредит за вересня
2008 року на підставі належно оформлених
податкових накладних, виданих ТОВ
"Релан".

З матеріалів справи вбачається, що
на момент виконання умов договору
підряду та складання податкової
накладної № 37 від 23.09.2008 року TOB «Релан»
було включено до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, тобто мало цивільну
правоздатність та було платником ПДВ,
зареєстрованим в порядку
передбаченому ст. 9 Закону України «Про
податок на додану вартість». Доказів
анулювання свідоцтва ТОВ «Релан» як
платника ПДВ на момент укладення
договору та видачі податкової
накладної відповідачем не надано.

Рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлені з
додержанням норм процесуального та
матеріального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги висновок суду
не спростовують, підстави для
призначення справи до розгляду в
судовому засіданні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Харкова на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 14.04.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.07.2011 у
справі № 2а-1732/11/2070 слід відхилити, а
судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Харкова відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 14.04.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.07.2011 у
справі № 2а-1732/11/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко