Справа № 815/2397/14
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2397/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2014 року
м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

Судді
Харченко Ю.В.

При секретарі
Кипаренко Н.Ю.

За участю представників сторін:

Від позивача: представник Товариства з
обмеженою відповідальністю «БЛЕК СІ
ЛАЙН» Шер Ю.О. - за довіреністю від
24.11.2013року б/н.

Від відповідача: представник Державної
податкової інспекції у Біляївському
районі Головного управління
Міндоходів в Одеській області
П’ятниченко А.О. - за довіреністю від
08.10.2013року №33.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «БЛЕК СІ ЛАЙН» до
Державної податкової інспекції у
Біляївському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень від 20.03.2013р. №
щодо збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість у загальному розмірі
130002,00грн., та № щодо збільшення
суми грошового зобов'язання по податку
на прибуток приватних підприємств у
загальному розмірі 136500,00грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «БЛЕК СІ ЛАЙН»
звернулось до Одеського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою, в якій просить суд скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Біляївському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області від 20.03.2013р. № щодо
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на додану вартість у
загальному розмірі 130002,00грн., з яких
86668,00грн. - основний платіж, 43334,00грн. -
штрафні (фінансові) санкції, та №
щодо збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на прибуток
приватних підприємств у загальному
розмірі 136500,00грн., з яких 91000,00грн. -
основний платіж, 45500,00грн. - штрафні
(фінансові) санкції, посилаючись на
відсутність порушень чинного
податкового законодавства з боку
Товариства, на які наголошено
податковим органом у Акті перевірки
№405/22/37136804 від 28.02.2013р., оскільки при
здійсненні фінансово - господарських
операцій із платником податків ТОВ
«Віді-Пром», не було допущено жодних
порушень податкового законодавства,
які б слугували підставою для
встановлення заниження податку на
прибуток на суму 91000грн., та заниження
податку на додану вартість на суму
86668грн., т.я. господарські операції з
контрагентом - ТОВ «Віді-Пром»,
проведені з повним дотриманням
законодавчих вимог, та належним чином
оформленням необхідних первинних
документів бухгалтерського та
податкового обліку.

Відповідач - Державна податкова
інспекція у Біляївському районі
Головного управління Міндоходів в
Одеській області, з позовними вимогами
не погоджується та вважає їх
необґрунтованими з підстав, викладених
у письмових запереченнях на
адміністративний позов (від 12.05.2014р.
вихід.№319/15-32-10-04-10), наголошуючи,
зокрема, на правомірності винесення
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень від 20.03.2013р. №
щодо збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість у загальному розмірі
130002,00грн., та № щодо збільшення
суми грошового зобов'язання по податку
на прибуток приватних підприємств у
загальному розмірі 136500,00грн., оскільки
Товариством з обмеженою
відповідальністю «БЛЕК СІ ЛАЙН»
занижено податок на прибуток на
загальну суму 91000грн., у т.ч.: за ІV
квартал 2012р. на суму 91000грн., внаслідок
чого порушено вимоги п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14,
п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України, а також
занижено податок на додану вартість у
періоді, що перевірявся, на загальну
суму 86668грн, у т.ч.: за жовтень 2012р. - у
сумі 27643грн., за листопад 2012р. - у сумі
42693грн., за грудень 2012р. - у сумі 16332грн.,
внаслідок чого порушено вимоги п.п.198.1,
198.2, 198.3 ст.198 Податкового кодексу
України.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні у матеріалах
справи письмові докази в сукупності та
системно проаналізувавши приписи
чинного податкового законодавства, суд
встановив наступне.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, у період з 15.02.2013р. по
21.02.2013р. на підставі Наказу ДПІ у
Біляївському районі Одеської області
ДПС від 11.02.2013р. №80, та відповідно до
п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.79.2
ст.79 Податкового кодексу України, на
підставі службового посвідчення серії
ОД №102376, виданого ДПІ у Біляївському
районі Одеської області, головним
державним податковим
ревізор-інспектором відділу перевірок
платників податків управління
податкового контролю ДПІ у
Біляївському районі Одеської області
Державної податкової служби
Черновецькою І.М., проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ «Блек Сі Лайн» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам із
контрагентом ТОВ «Віді-Пром» за період
з 01.10.2012року по 31.12.2012року.

За наслідками вказаної перевірки ДПІ у
Біляївському районі Одеської області
Державної податкової служби складено
Акт №405/22/37136804 від 28.02.2013р. «Про
проведення документальної невиїзної
перевірки ТОВ «Блек Сі Лайн» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам із
контрагентом ТОВ «Віді-Пром» за період
з 01.10.2012року по 31.12.2012року», у висновках
якого наголошено, що Товариством
занижено податок на прибуток на
загальну суму 91000грн., у т.ч. за ІV
квартал 2012р. на суму 91000грн., внаслідок
чого порушено вимоги п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14,
п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України, а також
занижено податок на додану вартість у
періоді, що перевірявся, на загальну
суму 86668грн, у т.ч. за жовтень 2012р. - у
сумі 27643грн., за листопад 2012р. - у сумі
42693грн., за грудень 2012р. - у сумі 16332грн.,
внаслідок чого порушено вимоги п.п.198.1,
198.2, 198.3 ст.198 Податкового кодексу
України.

На підставі складеного Акта перевірки
№405/22/37136804 від 28.02.2013р. ДПІ у
Біляївському районі Одеської області
ДПС 20.03.2013р. винесено податкові
повідомлення-рішення № щодо
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на додану вартість у
загальному розмірі 130002,00грн., з яких
86668,00грн. - основний платіж, 43334,00грн. -
штрафні (фінансові) санкції, та №
щодо збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на прибуток
приватних підприємств у загальному
розмірі 136500,00грн., з яких 91000,00грн. -
основний платіж, 45500,00грн. - штрафні
(фінансові) санкції.

Не погодившись із означеними
податковими повідомленнями-рішеннями
від 20.03.2013р. №, та №, позивач -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «БЛЕК СІ ЛАЙН»
звернулось до Одеського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою щодо їх скасування.

Так, на думку суду, оскаржувані
позивачем податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Біляївському районі Одеської області
ДПС від 20.03.2013р. № щодо збільшення
суми грошового зобов'язання по податку
на додану вартість у загальному
розмірі 130002,00грн., та № щодо
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на прибуток приватних
підприємств у загальному розмірі
136500,00грн., винесено контролюючим
органом правомірно, ґрунтовно та з
урахуванням положень чинного
податкового законодавства, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії),
безсторонньо (неупереджено),
добросовісно, розсудливо, з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації, пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія), з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення, своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом та
вбачається з наявних у матеріалах
справи документів, підставою для
становлення факту заниження ТОВ «БЛЕК
СІ ЛАЙН» податку на прибуток на суму
91000грн., та податку на додану вартість
на суму 86668грн., слугували
правовідносини в межах
фінансово-господарських операцій між
ТОВ «БЛЕК СІ ЛАЙН» та ТОВ «Віді-Пром».

Так, судом з'ясовано, що між ТОВ «БЛЕК СІ
ЛАЙН» (Замовник) та ТОВ «Віді-Пром»
(Виконавець), був укладений Договір про
надання послуг по сервісному
технічному обслуговуванню і ремонту
автотранспорту №570 від 28.09.2012р., згідно
з п.п.1.1, 1.2 якого Замовник доручає, а
Виконавець бере на себе зобов'язання
надавати послуги по сервісному
обслуговуванню, поточному та
непередбачуваному ремонту (дрібний
ремонт, діагностика, розвал сходження,
заміна масла, заміна фільтрів, заміна
гальмівних колодок, очищення-промивка
інжекторних систем транспортних
засобів) автотранспорту Замовника, на
Станції технічного обслуговування
Виконавця за адресою:
вул.Енергетиків,11, с.Усатове,
Біляївський район, Одеська область.
Результати наданих послуг за Договором
підтверджуються актом виконаних робіт
встановленого чинним законодавством
зразка. Відповідно до п.п.2.1, 2.3-2.6
означеного Договору автомобіль
приймається в ремонт або на технічне
обслуговування від Замовника тільки
при наявності техпаспорта на
автомобіль. Повноваження представника
Замовника належним чином оформленого
доручення, встановленого чинним
законодавством зразка. Виконавець
здійснює послуги, замовлені Замовником
у заявці на обслуговування,
позачергово, на умовах попередньої
домовленості. Якщо в ході виконання
робіт встановлено, що з метою
забезпечення безпеки керування
автомобілем необхідно надати
додатковий обсяг послуг та вартість, у
зв'язку з цим, збільшується, Виконавець
повинен узгодити необхідність надання
цих послуг, замовлення додаткових
запасних частин, і загальну вартість
послуг з Замовником. У разу відмови
Замовника від цього додаткового обсягу
послуг, Виконавець знімає із себе
відповідальність за безпеку керування
автомобілем та гарантії на надані
роботи. Строки надання послуг
обумовлюються нормативними
документами компаній виробників
автомобілів, і фіксуються у письмовій
формі при оформленні заявки на
обслуговування. Підпис Замовника в
заявці на обслуговування є офіційним
підтвердженням його згоди зі всіма
пунктами заявленого обслуговування
або ремонту (обсягом послуг, їх
вартістю і терміном надання).

Згідно з п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України від 02 грудня 2010року
№2755-VI податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктом 198.1. статті 198 вказаного Кодексу
встановлено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.201.4 ст.201 означеного
Кодексу податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця.

Згідно з приписами п.201.10 ст.201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.
У разі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту.

Відповідно до п.198.6. ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Отже, податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Відповідно до ч.1 ст.3 Господарського
кодексу України під господарською
діяльністю у цьому Кодексі розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Підпунктом 133.1.1 пункту 133.1 статті 133
Податкового кодексу України
передбачено, що платниками податку з
числа резидентів, у тому числі є
суб'єкти господарювання - юридичні
особи, які провадять господарську
діяльність як на території України, так
і за її межами.

Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134
Податкового кодексу України у розділі
«Податок на прибуток підприємств»
об'єктом оподаткування, серед іншого, є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Згідно з п.п.138.1, 138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу. Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.3, 139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат: суми
попередньої (авансової) оплати товарів,
робіт, послуг; витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Таким чином, із системного аналізу
вищенаведених законодавчих приписів
вбачається, що визначальною умовою
правомірності формування витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, є їх здійснення для
провадження господарської діяльності
платника податку та підтвердження
відповідними розрахунковими,
платіжними та первинними документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку.

Зокрема, статтею 2 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
сфера дії Закону поширюється на всіх
юридичних осіб створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
їх організаційно-правових форм і форм
власності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством.

Виходячи з вимог п.2 ст.3 означеного
Закону України бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку. Необхідність
підтвердження господарських операцій
первинними документами визначена
також п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704 (зі змінами та доповненнями),
відповідно до якого первинні документи
- це письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинним документом є документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Тобто, законодавчо визначено, що
первинним документом, який засвідчує
факт здійснення господарської
операції є, серед іншого, акт
здачі-приймання робіт (надання послуг),
який відповідно повинен містити усі
необхідні реквізити, передбачені ч.2
ст.9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», а також інші документи, які
свідчать про здійснення господарської
операції.

Зокрема, статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлено
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Згідно з даною
нормою, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Також, згідно з п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995р. №88, первинні
документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до п.п.2.15, 2.16 вищевказаного
Положення забороняється приймати до
виконання первинні документи на
операції, що суперечать законодавчим
та нормативним актам, а відтак, для
надання юридичної сили і доказовості,
первинні документи повинні бути
складені відповідно до вимог чинного
законодавства та не порушувати
публічний порядок, встановлений
Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку.

Таким чином, із системного аналізу вище
окреслених законодавчих положень
вбачається, що будь-які документи (у
тому числі договори, накладні, рахунки,
акти приймання - передачі товарів
(робіт, послуг), тощо), мають силу
первинних документів лише у разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності усіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Відтак, витрати для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток мають бути фактично здійснені
і підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків. При цьому, за
відсутності факту придбання товарів чи
послуг або в разі, якщо придбані товари
чи послуги не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку
відповідні суми не можуть включатися
до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів чи сплати грошових коштів.

Між тим, судом встановлено, що надані
позивачем - ТОВ «Блек Сі Лайн» на
підтвердження реальності та
фактичності виконання господарських
операцій з контрагентом - ТОВ
«Віді-Пром», та наявні у матеріалах
справи первинні документи, а саме:
видаткові накладні, податкові
накладні, рахунки-фактури, акти
здачі-приймання робіт (надання послуг),
не відповідають вимогам ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від 16
липня 1999року №996-XIV (зі змінами та
доповненнями), а також Положенню про
документальне забезпечення записів в
бухгалтерському обліку, затвердженому
Наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995р. №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05 червня
1995р. за №168/704 (зі змінами та
доповненнями), оскільки з означених
документів, не можливо встановити які
саме роботи (послуги), в якому, зокрема,
обсязі, були надані, та яким чином
визначалися та вираховувалися їх
вартісні показники.

До того ж, судом встановлено, що надані
позивачем та наявні у матеріалах
справи видаткові накладні, податкові
накладні, рахунки-фактури, в порушення
приписів статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», не містять
вказівок на посади, прізвища та
ініціали повноважних осіб ані з боку
ТОВ «Блек Сі Лайн», ані з боку його
контрагента ТОВ «Віді-Пром», якими їх
підписано, що відповідно унеможливлює
ідентифікувати означених осіб, котрими
підписано вказані документи.

Окрім того, судом з»ясовано, що у
висновках наявного у матеріалах справи
Акта ДПІ у Шевченківському районі
м.Києва ДПС від 24.12.2012р. №2260/22-90/38204471
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Віді-Пром» щодо
документального підтвердження
господарських відносин із платниками
податків їх реальності та повноти
відображення в обліку за жовтень 2011р.»,
встановлено відсутність об'єктів
оподаткування, які підпадають під
визначення ст.22, ст.185, п.п.198.3, 198.6 ст.198
Податкового кодексу України, по
операціях з придбання товару (робіт,
послуг) у підприємств-постачальників,
та операціях з продажу даних товарів
(робіт, послуг) підприємствам-покупцям
за жовтень 2012р., у зв'язку з чим
задекларований податковий кредит ТОВ
«Віді-Пром», на підставі податкових
накладних та вантажно-митних
декларацій від
підприємств-постачальників за жовтень
2012р., сформований неправомірно та
перевіркою не підтверджено, з огляду на
те, що правочини укладені між ТОВ
«Віді-Пром» та контрагентами-покупцями
здійснені без мети настання реальних
наслідків, що свідчить про те, що
означені правочини, відповідно до п.п.1,2
ст.2015, п.5 ст.203 Цивільного кодексу
України, є нікчемними і в силу ст.216
Цивільного кодексу України не
створюють юридичних наслідків, крім
тих, що пов'язані з їх недійсністю.

До того ж, як з'ясовано судом та
зазначено у Акті ДПІ у Шевченківському
районі м.Києва ДПС від 24.12.2012р.
№2260/22-90/38204471 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Віді-Пром» щодо документального
підтвердження господарських відносин
із платниками податків їх реальності
та повноти відображення в обліку за
жовтень 2011р.», керівником і головним
бухгалтером ТОВ «Віді-Пром» є ОСОБА_5,
котрий, з приводу причетності до
діяльності ТОВ «Віді-Пром», у своїх
письмових поясненнях зазначив, що
почув про дане Товариством вперше від
співробітників податкової міліції. Ні
засновником, ні бухгалтером, ні
керівником ТОВ «Віді-Пром» він не
являється і ніколи таких посад не
обіймав, підприємницькою, комерційною
діяльністю не займався. Статутний фонд
підприємства не утворював, статут не
складав, печатки підприємства не
отримував, та не має. Місцезнаходження
ТОВ «Віді-Пром» ОСОБА_5 не відомо,
оскільки чує про нього вперше. Ніколи і
нікому не доручав робити будь-які дії,
що стосується даного підприємства від
свого імені. Банківських рахунків не
відкривав, бухгалтерської, податкової
звітності не вів і до контролюючих
органів не надавав.

При цьому, судом встановлено, що ані до
матеріалів адміністративного позову,
ані під час судового розгляду справи по
суті позивачем - ТОВ «Блек Сі Лайн» не
надано належних доказів на
підтвердження оскарження чи визнання
протиправними вищеозначених
висновків Акта ДПІ у Шевченківському
районі м.Києва ДПС від 24.12.2012р.
№2260/22-90/38204471 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Віді-Пром».

Таким чином, судом встановлено, що ТОВ
«Віді-Пром», податкові накладні якого
слугували підставою для формування
позивачем - ПП «Блек Сі Лайн»
податкового кредиту, зареєстровані в
Єдиному державному реєстрі
підприємств та організацій України і
Реєстрі платників податку на додану
вартість, за зверненням невстановленої
особи від імені особи, яка заперечує
свою участь у створенні та діяльності
даного Товариства, зокрема, й у
підписанні будь-яких первинних
документів, а відтак виписані від її
імені податкові накладні апріорі не
можна вважати належно оформленими та
підписаними повноважною особою
звітними документами, які посвідчують
факт придбання товарів, робіт чи
послуг, а тому віднесення відображених
у них сум ПДВ до податкового кредиту, є
безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена у
Постанові Верховного Суду України від
05.03.2012р. у справі за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «Нафта»
до Шосткинської Міжрайонної державної
податкової інспекції Сумської області
про визнання висновків перевірки
неправомірними, визнання чинним
договору, та скасування податкових
повідомлень-рішень.

Таким чином, наведені обставини та
досліджені судом наявні у справі
письмові докази у їх сукупності,
слугують підставою для висновку, що
господарські операції між позивачем -
ТОВ «Блек Сі Лайн» та ТОВ «Віді-Пром»,
не мали реального характеру, а їх
виконання оформлено суто
документально, без мети реального
настання правових наслідків.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного,
суд дійшов висновку щодо правомірності
та ґрунтовності донарахування ДПІ у
Біляївському районі Одеської області
ДПС позивачу суми податку на прибуток у
розмірі 91000грн., та донарахування
податку на додану вартість у сумі
86668грн.

Вищевикладене спростовує твердження
позивача, наведені у позовній заяві та
викладені усно повноважним
представником у судових засіданнях в
ході судового розгляду справи по суті.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.ч.1,4 ст.70 КАС
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.86 КАС України,
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Згідно зі ст.159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відтак, беручи до уваги наведене та
оцінюючи надані сторонами по справі
письмові докази в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «БЛЕК СІ ЛАЙН» до
Державної податкової інспекції у
Біляївському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень від 20.03.2013р. №
щодо збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість у загальному розмірі
130002,00грн., та № щодо збільшення
суми грошового зобов'язання по податку
на прибуток приватних підприємств у
загальному розмірі 136500,00грн., не
обґрунтовані, документально не
підтверджені, не ґрунтуються на
положеннях чинного податкового
законодавства, отже задоволенню не
підлягають.

У зв'язку з тим, що у задоволенні
позовних вимог відмовлено повністю,
витрати по сплаті судового збору у сумі
517грн. 00коп. покладаються на позивача,
відповідно до положень ст.94 КАС
України.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, 94,
ст.ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «БЛЕК СІ ЛАЙН» до
Державної податкової інспекції у
Біляївському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень від 20.03.2013р. №
щодо збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість у загальному розмірі
130002,00грн., та № щодо збільшення
суми грошового зобов'язання по податку
на прибуток приватних підприємств у
загальному розмірі 136500,00грн.,
відмовити.

Постанова може бути оскаржена шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому приписами ст.254
КАС України.

Повний текст постанови складено та
підписано судом 11 червня 2014 року.

Суддя
Харченко Ю.В.