Справа № 2а-2462/09
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2010-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2010 р. Справа № 94846/09/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді
Обрізка
І.М.

Суддів
Заверухи
О.Б. , Стародуба О.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційні
скарги ОСОБА_1 та Центру по нарахуванню
та здійсненню соціальних виплат
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Рівненської обласної державної
адміністрації на постанову
Здолбунівського районного суду
Рівненської області від 19 жовтня 2009
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Рівненської обласної державної
адміністрації, Центру по нарахуванню
та здійсненню соціальних виплат
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Рівненської обласної державної
адміністрації про визнання дій
протиправними і стягнення
заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 07.08.2009 року звернувся до суду з
адміністративним позовом про визнання
дій Головного управління праці та
соціального захисту населення
Рівненської облдержадміністрації
протиправними та стягнення на його
користь завдану матеріальну шкоду в
сумі 4330 грн. В обґрунтування вимог
покликається на те, що він є учасником
бойових дій і має право відповідно до
ст.12 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»на отримання
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня у розмірі п'яти мінімальних
пенсій за віком. Така виплата йому була
здійснена у 2008 та 2009 роках, але не в
повному обсязі, тому сума недоплаченої
допомоги за виключенням виплаченої
відповідачем, становить 4330 грн. Строки
звернення до суду за 2008 рік ним не
порушені. Ухвалою суду від 21 вересня 2009
року в якості співвідповідача до
справи залучено Центр по нарахуванню
та здійсненню соціальних виплат
головного управління праці та
соціального захисту населення
Рівненської обласної державної
адміністрації.

Постановою Здолбунівського районного
суду Рівненської області від 19 жовтня
2009 року позов задоволено частково. Суд
виходив з того, що дії відповідача щодо
виплати допомоги позивачу по справі за
2009 рік не відповідають вимогам Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»,
відтак слід нарахувати та виплатити
грошову допомогу до 5 травня в сумі 2150
грн..

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням ОСОБА_1 та Центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат Головного управління праці та
соціального захисту населення
Рівненської обласної адміністрації
подали апеляційні скарги з яких із-за
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
позивач просить позов задоволити в
повному обсязі.

Відповідач просить постановити
рішення, яким відмовити позивачу в
задоволенні позову. Покликання маються
на те, що виключно Законами України
«Про Державний бюджет України на
відповідні роки»встановлюються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.
Тобто, виходячи із зобов'язання яке
поклав місцевий суд, слід збільшити
видаткову частину вказаного Закону, а
це не в компетенції відповідачів.

За відсутності клопотань від усіх осіб,
які беруть участь у справі, про розгляд
справи за їх участю, суд апеляційної
інстанції розглядає справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, оскільки таку може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду
даної справи.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційних скарг, вважає за
необхідне такі задоволити частково.

Відповідно до ст. 201 КАС України суд
апеляційної інстанції змінює
постанову або ухвалу суду першої
інстанції, коли має місце правильне по
суті вирішення справи чи питання, але
із помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права,
а також вирішення не всіх позовних
вимог або питань.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що ОСОБА_1
відноситься до категорії осіб, на яких
поширюється норми Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»та яким щорічно до
5 травня виплачується разова грошова
допомога у розмірах встановлених цим
Законом.

Відповідно до Законів України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік»,
виплата щорічної разової допомоги була
визначена сталою сумою, яку стороною
позивача отримано.

Конституція України не встановлює
пріоритету застосування того чи іншого
закону, в тому числі залежно від
предмета правового регулювання.

Немає також Закону України, який би
регулював питання подолання колізії
норм законів, що мають однакову
юридичну силу.

Водночас Конституційний Суд України у
пункті 3 мотивувальної частини рішення
від 03 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про
набуття чинності Конституцією України
зазначив, що конкретна сфера
суспільних відносин не може бути
водночас врегульована однопредметними
нормативними правовими актами
однакової сили, які за змістом
суперечать один одному. Звичайною є
практика, коли наступний у часі акт
містить пряме застереження щодо
повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акта, якщо інше
не передбачено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше.

Отже, за наявності декількох законів,
норми яких по-різному регулюють
конкретну сферу суспільних відносин,
під час вирішення спорів у цих
відносинах суди повинні застосовувати
положення закону з урахуванням дії
закону в часі за принципом пріоритету
тієї норми, яка прийнята пізніше.

З огляду на наведене, Законом України
«Про Державний бюджет України на 2008
рік»фактично змінено положення Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», який
діяв у часі раніше, а отже
пріоритетними в даному випадку є
положення Закону України «Про
Державний бюджет України».

Місцевий суд вірно виходив з того, що в
термін до 5 травня діяв Закон України
«Про Державний бюджет України на 2008
рік»та такі виплати проведені у
відповідності до його норм, а рішення
Конституційного Суду України за 2008 рік,
яке за змістом ч. 3 ст. 150, ч. 2 ст. 152
Конституції України є обов'язковими до
виконання на території України, було
прийнято поза вказаним терміном і
зворотної дії в часі немає, тому
сторона відповідача діяла у
відповідності до вимог ч. 2 ст. 19
Конституції.

Подібне не суперечить судовій практиці
Вищого адміністративного суду України.

Що стосується даної допомоги за 2009 рік,
то колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2009 рік»не було внесено змін
щодо розміру виплати учасникам бойових
дій разової грошової допомоги до 5
травня, передбаченої Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», відтак в цій
частині позовні вимоги підлягають
задоволенню та з урахуванням
виплаченої суми підлягає стягненню на
користь позивача недоплачена допомога
за 2009 рік.

Однак, не можна погодитись з позицією
місцевого суду, якою обрано юридично
некоректний спосіб захисту сторони
позивача, позаяк в ч. 4 ст. 105 КАС України
наведено законодавцем вимоги які може
містити адміністративний позов, а ч. 2
ст. 162 КАС України передбачено
повноваження суду при вирішенні справи
по суті. Так у разі визнання судом
бездіяльності відповідача -суб'єкта
владних повноважень протиправною, що
має місце і в досліджуваних
правовідносинах, суд може зобов'язати
такого відповідача вчинити певні дії,
які той зобов'язаний виконати, зокрема
провести нарахування та виплату не в
повній мірі виплаченої державної
допомоги. Суд може стягнути з
відповідача на користь позивача певну
суму грошових коштів лише у тому
випадку, якщо така нарахована ним але
всупереч закону не здійснена її
виплата чи в разі відшкодування
спричиненої шкоди. Причому спосіб
захисту, обраний судом, не обов'язково
має збігатися з тим, що запропонував
позивач у вимогах (друге речення
частини другої статті 11 КАС України).

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційних скарг являються частково
суттєвими і складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
процесуального права, які не призвели
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 195, 196 ч.4, 197, 198 п. 3, 201, 205
ч. 2, 207, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат Головного управління праці та
соціального захисту населеня
Рівненської обласної державної
адміністрації задоволити частково.

Змінити резолютивну частину постанови
Здолбунівського районного суду
Рівненської області від 19 жовтня 2009
року по справі №2-а-2462/09/1708, виклавши її
в такій редакції :

Адміністративний позов ОСОБА_1
задоволити частково.

Визнати неправомірною відмову Центру
по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат головного
управління праці та соціального
захисту населення Рівненської
облдержадміністрації щодо не
нарахування та невиплати у 2009 році
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня в розмірах, встановлених ст.12
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».

Зобов'язати Центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
головного управління праці та
соціального захисту населення
Рівненської облдержадміністрації
провести нарахування та виплату ОСОБА_1
недоплачену у 2009 році щорічну разову
грошову допомогу до 5 травня.

Врешті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Обрізко І.М.

Судді
Заверуха
О.Б. , Стародуб О.П.