Справа № 805/2851/14
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чекменьов Г.А.
Суддя-доповідач - Гімон М.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року
справа №805/2851/14

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: судді-доповідача Гімона М.М.,
суддів Василенко Л.А., Старосуда М.І.,
розглянув в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Шахтарську та Шахтарському районі
Донецької області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 07 квітня 2014
року у справі № 805/2851/14 за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м. Шахтарську та Шахтарському районі
Донецької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Шахтарську
районі Донецької області про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О
В И В:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 07 квітня 2014
року відмовлено у задоволені позову
Управління Пенсійного фонду України в
м. Шахтарську та Шахтарському районі
Донецької області (далі Управління) до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Шахтарську
районі Донецької області про стягнення
суми виплат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання суми сплачених пенсій
особам (згідно переліку) за період з
01.09.2013 по 30.11.2013 в розмірі 12627,10 грн.

Позивач з таким судовим рішення не
погодився, подав апеляційну скаргу, в
якій просив постанову суду першої
інстанції скасувати, як прийняту з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги.

За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України
розгляд справи колегією суддів
здійснюється в письмовому провадженні
за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів, здійснюючи апеляційний
перегляд справи в межах доводів
апеляційної скарги, вважає, що останню
необхідно залишити без задоволення, а
рішення суду першої інстанції без змін
з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що період з 01.09.2013 по 30.11.2013
позивачем до відповідача направлено
акти щомісячної звірки особових справ
пенсіонерів, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Відповідач відмовився прийняти до
відшкодування сплачені Управлінням
пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві по
справам громадян (ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_22, ОСОБА_23,
ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27,
ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30) за період з
вересня 2013 року по листопад 2013 року на
загальну суму 12627,10 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволені позовних вимог виходив з
того, що оскільки особи, яким була
призначення пенсія, у зв'язку з втратою
годувальника, на час смерті
годувальника були працездатними, по
деяким особам відсутні документи про
причинно-наслідковий зв'язок смерті
потерпілих з професійним
захворюванням або нещасним випадком на
виробництві, тому відповідач не
зобов'язаний відшкодовувати позивачу
понесені витрати з виплати пенсій. Щодо
витрат з виплати допомоги на поховання,
суд також виходив з того, оскільки
позивачем не надано документів про
причинно-наслідковий зв'язок смерті
потерпілих з професійним
захворюванням або нещасним випадком на
виробництві, тому у відповідача
відсутній обов'язок відшкодовувати
понесені позивачем витрати.

Колегія суддів вважає висновки суду
першої інстанції про відмову в
задоволені позову обґрунтованими з
огляду на наступне.

Частиною 4 статті 26 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
передбачено, що якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105-ХІУ
особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Відповідно до підпункту «г» п.1 ч.1 ст. 21
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105-ХІУ у
разі настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Крім того, ч.2 ст. 24 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105-ХІУ
передбачено, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Згідно із ч. 1 ст. 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначено, що пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, які були
на його утриманні, за наявності в
годувальника на день смерті страхового
стажу, який був би необхідний йому для
призначення пенсії по інвалідності, а в
разі смерті пенсіонера або осіб,
зазначених у частині другій статті 32
цього Закону, - незалежно від
тривалості страхового стажу. При цьому
дітям пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається незалежно
від того, чи були вони на утриманні
годувальника.

Відповідно із ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, що спричинили втрату
працездатності", страховими виплатами
є грошові суми, які згідно із статтею 21
цього Закону Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
виплачує застрахованому чи особам, які
мають на це право, у разі настання
страхового випадку.

Зазначені грошові суми складаються із:

1) страхової виплати втраченого
заробітку (або відповідної його
частини) залежно від ступеня втрати
потерпілим професійної працездатності
(далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених
випадках одноразової допомоги
потерпілому (членам його сім'ї та
особам, які перебували на утриманні
померлого);

3) страхової виплати пенсії по
інвалідності потерпілому;

4) страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника;

5) страхової виплати дитині, яка
народилася інвалідом внаслідок
травмування на виробництві або
професійного захворювання її матері
під час вагітності;

6) страхових витрат на медичну та
соціальну допомогу.

Згідно із ст. 33 Закону, у разі смерті
потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини
першої статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті.

Такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16
до 18 років, які не працюють, або старші
за цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років;

2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки,
які досягли 60 років, якщо вони не
працюють;

3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких
померлий виплачував або був
зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Тобто, коло осіб, які мають право на
одержання щомісячних страхових виплат
відповідно до Закону № 1105 вужче, ніж
коло осіб, яким призначається пенсія у
зв'язку з втратою годувальника на
загальних умовах.

Згідно ст. 28 Закону № 1105 страховими
виплатами є грошові суми, які згідно із
статтею 21 цього Закону Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків виплачує застрахованому чи
особам, які мають на це право, у разі
настання страхового випадку. Зазначені
грошові суми, в тому числі, складаються
із страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника.

Водночас, для визнання суми пенсії по
втраті годувальника саме страховою
виплатою в розумінні Закону № 1105,
підставою для такої виплати Закон
визначає обов'язкову наявність
страхового випадку.

Згідно ст. 13 Закону № 1105 страховим
випадком є нещасний випадок на
виробництві або професійне
захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у статті 14 цього Закону, з
настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання
матеріального забезпечення та/або
соціальних послуг. Факт нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання
розслідується в порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України,
відповідно до Закону України "Про
охорону праці". Підставою для оплати
потерпілому витрат на медичну
допомогу, проведення медичної,
професійної та соціальної
реабілітації, а також страхових виплат
є акт розслідування нещасного випадку
або акт розслідування професійного
захворювання (отруєння) за
встановленими формами.

Відповідно до п. 2 Інструкції № 606 для
розгляду причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням, отруєнням
або трудовим каліцтвом до МСЕК
направляються відповідні документи
постраждалих, у яких при житті було
встановлено професійне захворювання
(отруєння), трудове каліцтво, що
спричинило стійку втрату професійної
працездатності, та померлих після
вступу в дію Закону України "Про
охорону праці".

Документація на померлого для розгляду
причинного зв'язку смерті з
профзахворюванням (отруєнням) або
трудовим каліцтвом надається до МСЕК
лікувально-профілактичним закладом, в
якому при житті був під наглядом
хворий.

Висновок про наявність або відсутність
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом оформляється
довідкою у трьох примірниках, що
використовується МСЕК за формою, що
затверджується Міністерством охорони
здоров'я України та видається: перший -
установі, що надавала направлення до
МСЕК, другий - відповідному відділенню
виконавчої дирекції Фонду, третій -
заявнику. Підставою є акт визначення
причинного зв'язку смерті з
профзахворюванням (отруєнням) або
трудовим каліцтвом. Форма акта
затверджується Інструкцією
Міністерства охорони здоров'я України
від 15.12.2005 № 720 "Про затвердження форм
медичної облікової документації щодо
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом, що
використовуються в медико-соціальних
експертних комісіях".

Аналіз наведених норм свідчить про те,
що страховиком, який має виплачувати
пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, який постраждав
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, особам, зазначеними в ст. 33
Закону № 1105-ХІV, (а в разі виплати такої
органами Пенсійного фонду України -
відшкодувати останньому витрати), є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України, за
наявності страхового випадку.

З матеріалів справи вбачається, що
пенсіонери по втраті годувальника,
зазначені в розрахунку до позову
(ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19В.), на момент
смерті їх годувальників не були
непрацездатними в розмінні 33 Закону №
1105-ХІV, а тому суд першої інстанції
вірно дійшов до висновку про те, що
витрати позивача на виплату цим особам
пенсії не підлягають відшкодуванню за
рахунок відповідача.

Щодо відшкодування пенсії по особам
ОСОБА_20, ОСОБА_21 та ОСОБА_2, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що оскільки в
пенсійних справах по зазначеним особам
відсутні висновки МСЕК про
причинно-наслідкового зв'язку смерті
потерпілих з професійним
захворюванням, тому відповідач не несе
обов'язку відшкодовувати позивачу
понесені ним витрати з виплати пенсії
зазначеним особам.

Щодо відшкодування пенсії по втраті
годувальника по особам ОСОБА_22, ОСОБА_22
та ОСОБА_31, колегія суддів також
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що оскільки позивачем
не надано доказів про те, що
вищезазначені особи є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - та
не закінчили навчання, тому витрати з
виплати пенсії зазначеним особам не
можуть бути стягнуті з відповідача.

Щодо витрат з виплати пенсії по
інвалідності ОСОБА_23, колегія суддів
зазначає, що відповідно судових рішень
у справах № 2а-19173/10/0570, 2а/0570/17547/2011, які
набрали законної сили, встановлені
обставини отримання даною особою
каліцтва та відсутність правових
підстав для відшкодування за рахунок
відповідача здійснених УПФУ витрат
відносно ОСОБА_23

Вищевикладені обставини встановлені
постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 25.12.2013 р. по
справі № 805/15043/13а, яка залишена без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12.02.2014 р.
Зазначені судові рішення набрали
законної сили.

Згідно з ч.1 ст. 72 КАС України обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Щодо витрат з виплати пенсії по
інвалідності ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26,
ОСОБА_27, колегія суддів виходить з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що по
ОСОБА_24 та ОСОБА_27 позивачем не надано
доказів причинно-наслідкового зв'язку
смерті потерпілих з професійним
захворюванням або нещасним випадком на
виробництві, тому відповідач не несе
обов'язку відшкодовувати позивачу
понесені ним витрати з виплати пенсії
зазначеним особам.

Відносно відшкодування витрат з
виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_25,
колегія суддів зазначає, що оскільки
останній на момент втрати годувальника
було 54 роки, тобто вона не була
непрацездатною, то витрати позивача на
виплату цій особі пенсії не підлягають
відшкодуванню за рахунок відповідача.

Відносно ОСОБА_26, колегія суддів
зазначає, що позивачем не доведено
перебування останньої в шлюбі із
годувальником ОСОБА_32 на момент його
смерті, в той час як згідно свідоцтва
про розірвання шлюбу, шлюб між
зазначеними особами було розірвано ще
21.07.1998 року.

Що стосується витрат на допомогу на
поховання, колегія суддів виходить з
наступного.

Згідно з положеннями ч.8 ст.34 Закону №
1105-XIV у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку або професійного
захворювання витрати на його поховання
несе Фонд соціального страхування від
нещасних випадків згідно з порядком,
визначеним Кабінетом Міністрів
України.

Інструкцією про встановлення
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом, затвердженої
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 15.11.2005 року № 606 визначено,
що органом, який встановлює причинний
зв'язок смерті з професійним
захворюванням (отруєнням) або трудовим
каліцтвом, є МСЕК.

Вищенаведене дає підстави зробити
висновок про те, що Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» пов'язує виплату
витрат на поховання саме потерпілого
від нещасного випадку або професійного
захворювання, а не особи, якій
призначено пенсію у зв'язку із втратою
годувальника.

Ані в суді першої, ані в апеляційній
інстанції позивачем не надано доказів,
які б підтверджували наявність
причинного зв'язку смерті ОСОБА_28,
ОСОБА_29, ОСОБА_30 з одержаним ними
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я внаслідок нещасного випадку
на виробництві або професійного
захворювання.

З огляду на викладене, колегія суддів
прийшла до висновку, що доводи
апеляційних скарг не спростовують
правильності висновків суду першої
інстанції, постанова прийнята з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, що в свою чергу є
підставою для залишення рішення суду
першої інстанції без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 24, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В
А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Шахтарську та Шахтарському районі
Донецької області залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 07 квітня 2014
року у справі № 805/2851/14 за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м. Шахтарську та Шахтарському районі
Донецької області до Відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Шахтарську
районі Донецької області про стягнення
заборгованості залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення їх копій особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання законної сили.

Колегія суддів
М.М.
Гімон

Л.А.
Василенко

М.І.
Старосуд