Справа № 2а-1895/11/2770
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 року
м. Київ К/9991/37584/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою Головного управління
Держкомзему у м. Севастополі на
постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 17 квітня 2012 року у справі №2а-1895/11/2770
за позовом ОСОБА_4 до Головного
управління Держкомзему у м.
Севастополі, Севастопольської міської
державної адміністрації про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до
Головного управління Держкомзему у м.
Севастополі, Севастопольської міської
державної адміністрації в якому, з
урахуванням уточнень позовних вимог,
просила визнати протиправною
бездіяльність та зобов'язати Головне
управління Держкомзему у м.
Севастополі видати державний акт на
право власності на земельну ділянку
НОМЕР_1 площею 0,7123 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва в межах землекористування
СВАТ «Севастопольський».

Постановою Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя від 15 вересня 2011 року у
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 17 квітня 2012 року постанову суду
першої інстанції скасовано, позов
задоволено частково. Зобов'язано
Головне управління Держкомзему у м.
Севастополі видати ОСОБА_4 державний
акт на право власності на земельну
ділянку НОМЕР_1 площею 0,7123 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва в
межах землекористування СВАТ
«Севастопольський». В іншій частині
позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції Головне
управління Держкомзему у м.
Севастополі звернулось з касаційною
скаргою, у якій просить скасувати
рішення суду апеляційної інстанції, та
залишити в силі судове рішення суду
першої інстанції, посилаючись на те, що
при прийнятті зазначеного судового
рішення було порушено норми
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
батько позивачки ОСОБА_5, якому при
житті належав Сертифікат на право на
земельну частку (пай) СВАТ
«Севастопольський».

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом ОСОБА_4 є спадкоємцем права
на земельну частку (пай) у землі, яка
перебуває у колективній власності СВАТ
«Севастопольський» Балаклавського
району м. Севастополя розміром 1,151 в
умовних кадастрових гектарах без
визначення меж цієї частки в натурі,
право власності на яку належало
спадкодавцю на підставі Сертифіката на
право на земельну ділянку (пай) серії КМ
№0174528, виданого Севастопольською
міською державною адміністрацією 12
листопада 1999 року на підставі
розпорядження від 24.09.1999 року за №1747-р,
зареєстрованого 17.12.1999 року у Книзі
реєстрації сертифікатів на право на
земельну частку (пай) за №57.

Розпорядженням від 17.12.2007 р. №1138-р «Про
оформлення та видачу державних актів
на право власності на землю власникам
сертифікатів на право власності на
земельну долю (пай) в СВАТ
«Севастопольський» Севастопольська
міська державна адміністрація
постановила оформити та видати
державні акти на право власності на
землю громадянам-власникам
сертифікатів на земельну долю (пай),
відповідно до додатку, замість
сертифікатів на право на земельну долю
(пай), відповідно до схеми розділу
земель колективної власності СВАТ
«Севастопольський» на конкретні
земельні ділянки. Згідно додатку до
даного розпорядження позивач є
власником земельного паю,
реєстраційний номер сертифікату -57,
номер земельної ділянки відповідно до
схеми -303.

У зв'язку із цим, позивач звернулась до
Головного управління Держкомзему у м.
Севастополі про видачу державного акту
на земельну ділянку, однак останній
повідомив позивача про те, що
відповідно до відомостей
автоматизованої
інформаційно-довідкової системи
державного земельного кадастру,
державний акт на земельну ділянку
НОМЕР_1, відповідно до схеми розподілу
земель СВАТ «Севастопольський»
виготовлений на ім`я ОСОБА_5.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог, оскільки державний акт
на вказану земельну ділянку вже
виготовлений 17.03.2006 р. на ім'я її батька
ОСОБА_5, що унеможливлює відповідача
видати державний акт на ім'я позивачки.

Натомість, суд апеляційної інстанції
задовольнив позовні вимоги з тих
підстав, що у спадкодавця позивача,
який не отримав державний акт на право
власності на земельну ділянку,
існувало право на земельну частку (пай),
яке в подальшому набула позивач на
підставі свідоцтва про право на
спадщину, а тому у відповідача виник
обов'язок видати їй державний акт на
право власності на земельну ділянку.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком апеляційного
суду та вважає його обґрунтованим, з
огляду на таке.

Відповідно до ст..2 Закону України «Про
порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)»
основним документом, що посвідчує
право на земельну частку (пай), є
сертифікат на право на земельну частку
(пай), виданий районною (міською)
державною адміністрацією.

Згідно ст. 3 цього Закону підставами для
виділення земельних ділянок у натурі
(на місцевості) власникам земельних
часток (паїв) є рішення відповідної
сільської, селищної, міської ради чи
районної державної адміністрації.
Особи, власники сертифікатів на право
на земельну частку (пай), які виявили
бажання одержати належну їм земельну
частку (пай) в натурі (на місцевості),
подають до відповідної сільської,
селищної, міської ради чи районної
державної адміністрації заяву про
виділення їм земельної частки (паю) в
натурі (на місцевості).

Пунктом 17 Перехідних положень
Земельного Кодексу України
передбачено, що сертифікати на право на
земельну частку (пай), отримані
громадянами, вважаються
правовстановлюючими документами при
реалізації ними права вимоги на
відведення земельної частки (паю) в
натурі (на місцевості) відповідно до
законодавства.

Сертифікати на право на земельну
частку (пай) є дійсними до виділення
власникам земельних часток (паїв) у
натурі (на місцевості) земельних
ділянок та видачі їм державних актів на
право власності на землю.

Відповідно до ст..11, 12 Закону України
«Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)»
встановлення меж земельних ділянок у
натурі (на місцевості) власникам
земельних часток (паїв) здійснюється на
підставі технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку. Оформлення державних
актів на право власності на земельну
ділянку власникам земельних часток
(паїв) здійснюється землевпорядною
організацією, яка виконала
землевпорядні роботи щодо виділення
земельних часток (паїв) у натурі (на
місцевості).

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу
України право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Як вірно зазначено судом апеляційної
інстанції, ОСОБА_5 не отримував
державний акт на земельну ділянку, а
тому дійсним був сертифікат на право на
земельну ділянку, в подальшому до якого
були внесені зміни про передачу права
на земельну частку (пай) ОСОБА_4

Таким чином, у спадкодавця позивача
існувало право на земельну частку (пай),
яке в подальшому набула позивач на
підставі свідоцтва про право на
спадщину.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає вірним висновок апеляційного
суду, що у відповідача виник обов'язок
видати ОСОБА_4 державний акт на право
власності на земельну ділянку, з
урахуванням того, що позивач
дотрималась вимог ст.11 Закону України
«Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)».

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку, що судом апеляційної
інстанції повно і правильно
встановлені фактичні обставини справи,
характер правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Головного управління
Держкомзему у м. Севастополі відхилити,
а постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 17 квітня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: