Справа № 812/3050/14
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кравцова Н.В.
Суддя-доповідач - Чумак С.Ю.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року
справа №812/3050/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Чумака С.Ю.,

суддів: Гаврищук Т.Г. та Ястребової Л.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Луганського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 15 травня 2014
року у справі №812/3050/14 за позовом
Луганського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Публічного акціонерного товариства
«Ровеньківське автотранспортне
підприємство №10956» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

В С Т А Н О
В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 33618,88 грн. та пені у розмірі
141,26 грн. за невиконання нормативу
створених робочих місць для інвалідів.

В обґрунтування позову вказав, що
всупереч вимогам статті 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» у
відповідача у 2013 році замість 6
інвалідів фактично працювало 5. Таким
чином, відповідач не виконав норматив
по створенню робочих місць по
працевлаштуванню інвалідів в
кількості 4% від середньооблікової
чисельності штатних працівників
облікового складу за рік. Згідно
розрахунку сума
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2013 році,
становить 33618,88 грн., які відповідачем
добровільно не сплачені, тому на
підставі ст. 20 вказаного Закону та п. 4
Постанови Кабінету України 31.01.2007 року
№ 70 «Про реалізацію статей 19 та 20
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»,
порушення термінів сплати, тягне за
собою нарахування пені, яка складає 141,26
грн.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 15 травня 2014
року в задоволенні позову відмовлено
повністю. При цьому суд першої
інстанції виходив з того, що з положень
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» не
вбачається, що обов'язок підприємства
щодо створення робочих місць для
інвалідів супроводжується його
обов'язком займатись пошуком інвалідів
для працевлаштування на створені
робочі місця. Такий обов'язок статтею 18
зазначеного Закону покладено на органи
виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органи місцевого
самоврядування, громадські
організації. З огляду на зазначене, суд
першої інстанції вважав, що на
відповідача не може бути покладена
відповідальність за не направлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування, оскільки відповідач
інформував центр зайнятості про
наявність вільних робочих місць, на які
можуть бути працевлаштовані інваліди.

Не погодившись з постановою суду
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить останню скасувати та ухвалити
нову постанову, якою позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі та
стягнути з відповідача вказану в
позові суму адміністративно
господарських санкцій за невиконання
нормативу робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів у 2013
році, та пеню. В обґрунтування
апеляційної скарги послався на те, що
відповідачем у 2013 році не було вжито
всіх залежних від нього заходів для
виконання нормативу у 4% робочих місць,
на що Луганський окружний
адміністративний суд уваги при
прийнятті постанови не звернув.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, про дату,
час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином. Відповідно
до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України справу
розглянуто в порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права в межах доводів апеляційної
скарги, вважає останню
необґрунтованою, а постанову суду
такою, що підлягає залишенню без змін з
наступних підстав.

Згідно статті 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21.03.1991 року №
875-ХІІ ( далі - Закон № 875), для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.
Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону. Виконанням
нормативу робочих місць у кількості,
визначеній згідно з частиною першою
цієї статті, вважається
працевлаштування підприємством,
установою, організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 31.01.2007 року № 70 «Про
реалізацію статей 19 та 20 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» та статтею 20
Закону встановлено обов'язок
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлена нормативом,
передбаченим ст. 19 цього Закону,
самостійно в строк до 15 квітня року,
наступного за роком в якому відбулося
це порушення, сплачувати відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається згідно ст. 20
Закону.

Відповідно до ст. 20 Закону №
875 та Постанови передбачено, що
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені у
розмірі 120 відсотків річних Облікової
ставки Національного Банку України за
кожний календарний день прострочення.

Згідно звіту про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
відповідача у 2013 році склала 143 особи, у
зв'язку з чим норматив місць для
інвалідів складає 6 осіб, проте у 2013
році середньооблікова кількість
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність, у відповідача склала 5
осіб а.с. 6.

Позивачем за невиконання
відповідачем нормативу по створенню 1
робочого місця для працевлаштування
інвалідів нараховані
адміністративно-господарські санкції
за нестворені робочі місця для
забезпечення працевлаштування
інвалідів в 2013 році в сумі 33618,88 грн. та
нарахована пеня за порушення термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій в сумі 141,26 грн. а.с. 5.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону № 875,
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування і оплачувану роботу,
зокрема з умовою про виконання роботи
вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організаціям або
до державної служби зайнятості, тобто
працевлаштуватися на створені для них
робочі місця є правом інваліда.

Відповідно ч. 3 ст. 18 Закону № 875,
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

За вимогами ч. 3 ст. 18-1 Закону № 875
державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

Згідно п. 10 Положення про робоче
місце інваліда і про порядок
працевлаштування інвалідів,
затвердженого постановою КМ України
від 03.05.1995р. № 314, працевлаштування
інвалідів здійснюється державною
службою зайнятості, органами
Мінсоцзахисту, місцевими радами
народних депутатів, громадськими
організаціями інвалідів з урахуванням
побажань, стану здоров'я інвалідів,
їхніх здібностей і професійних навичок
відповідно до висновків МСЕК.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем у 2013 році до Луганського
міського центру зайнятості кожного
місяця подавались звіти за формою №
3-ПН від про наявність вакансій для
інвалідів. 17-33.

Подаючи апеляційну скаргу
позивач послався на те, що відповідачем
не виконані всі залежні від нього
заходи для працевлаштування
необхідної кількості інвалідів. Не
приймаючи ці доводи до уваги, суд
апеляційної інстанції виходить з
наступного.

Згідно ч. 4 ст. 20 Закону України
«Про зайнятість населення»
підприємства, установи і організації
незалежно від форми власності
реєструються у місцевих центрах
зайнятості за їх місцезнаходженням як
платники збору до Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, щомісяця подають
цим центрам адміністративні дані у
повному обсязі про наявність вільних
робочих місць (вакансій), у тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів, та про працівників, які
працюють неповний робочий день
(тиждень), якщо це не передбачено
трудовим договором, або не працюють у
зв'язку з простоєм виробництва з не
залежних від них причин, і в
десятиденний строк - про всіх прийнятих
працівників у порядку, встановленому
законодавством. Несвоєчасна
реєстрація або відмова від неї,
порушення порядку подання
адміністративних даних тягне за собою
відповідальність, передбачену законом.

Таким чином, судами встановлено,
що відповідачем щомісячно подавались
звіти про наявність вакансій для
інвалідів, створено необхідну
кількість робочих місць для інвалідів
і безпосередньо працевлаштовано 5
інвалідів, у працевлаштуванні
інвалідам не відмовлялось.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що відповідачем вжито всіх
залежних від нього заходів для
працевлаштування необхідної кількості
інвалідів у 2013 році, але таке
працевлаштування в повному обсязі не
відбулось з незалежних від відповідача
причин.

При цьому суд апеляційної інстанції
вважає необхідним зазначити, що сам
факт відсутності на підприємстві
працевлаштованих інвалідів саме в
кількості 4% середньооблікової
чисельності штатних працівників
облікового складу за рік не є
безумовною підставою для застосування
адміністративно-господарських
санкцій, що можливе лише у випадку не
вчинення підприємством прямо
передбачених законодавством заходів
для працевлаштування інвалідів та
прямого порушення вимог Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», чого позивачем в
даній справі не доведено.

За таких обставин, враховуючи наведене,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, та
вважає, що постанова суду винесена
законно та обґрунтовано, підстав для її
скасування не вбачається, у зв'язку з
чим апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 15 травня 2014
року у справі №812/3050/14 - залишити без
змін.

Ухвала суду за наслідками розгляду у
письмовому провадженні набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особами, які
беруть участь у справі і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя:
С.Ю.Чумак

Судді:
Т.Г.Гаврищук

Л.В.Ястребова