Справа № 9101/59135/2012
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2013-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2013 рокусправа № 2а-0470/10184/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Ясенової Т.І.

суддів: Головко
О.В. Суховарова А.В.

секретар судового засідання:
Троянов А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державного підприємства „38
Відділ інженерно-технічних частин" на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 01
грудня 2011 року у справі № 2а/470/10184/11 за
позовом Дніпропетровського обласного
відділення фонду соціального захисту
інвалідів до Державного підприємства
„38 відділ інженерно-технічних частин",
третя особа - Дніпродзержинський
міський центр зайнятості про стягнення
адміністративно - господарських
санкцій та пені -,

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровське обласне відділення
фонду соціального захисту інвалідів
звернулось до суду з позовом до
Державного підприємства „38 відділ
інженерно-технічних частин", третя
особа - Дніпродзержинський міський
центр зайнятості, в якому просив
стягнути з відповідача на його користь
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 155091,20 грн. та пеню у розмірі
4094,64 грн. за несвоєчасну сплату таких
санкцій.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 01
грудня 2011 року позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто з
Державного підприємства „38 Відділ
інженерно-технічних частин" на користь
Дніпропетровського обласного
відділення фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 155091,20 грн. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин справи, що
призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
рішення суду першої інстанції та
доводи апеляційної скарги,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що
Дніпропетровським обласним
відділенням фонду соціального захисту
інвалідів проведено невиїзну
перевірку стану виконання статті 19 та
статті 20 Закону України „Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" Державного підприємства „38
Відділ інженерно-технічних частин", за
результатами якої позивачем складено
акт №102 від 10.03.2011 року.

Актом перевірки встановлено
недотримання відповідачем нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, а саме, відповідно до
поданого Державним підприємством „38
Відділ інженерно-технічних частин" до
Дніпропетровського обласного
відділення фонду соціального захисту
інвалідів звіту за 2010 рік,
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлено
інвалідність - 12 осіб, кількість
інвалідів-штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до статті 19
Закону України „Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні".
Тобто, на підприємстві у 2010 році не
працевлаштовано 5 робочих місць,
передбачених для інвалідів та не
нараховано відповідні
адміністративно-господарські санкції.

На підставі зазначеного акта перевірки
позивачем запропоновано відповідачу
перерахувати на розрахунковий рахунок
Дніпропетровського обласного
відділення фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 155091,20 грн.

Судом встановлено, що на виконання
вимог Закону 19 Закону України „Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" відповідачем було
подано позивачеві звіт про зайнятість
і працевлаштування інвалідів за 2010 рік
(форма № 10-ПІ). У вказаному звіті
відповідач зазначив, що
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
становить 433 осіб, у зв'язку з чим
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог частини 1 статті 19 вказаного
Закону становить 17 осіб, проте, на
підприємстві відповідача у 2012 році
працювало 12 осіб, яким було встановлено
інвалідність.

Так, частково задовольняючи позовні
вимоги суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем не було виконано
обов'язок покладений на нього статтею 19
Закону України „Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" щодо
працевлаштування інвалідів, з огляду
на те, що відповідачем було
працевлаштовано лише 12 інвалідів
замість самостійно визначеного
нормативу у кількості 17 робочих місць.

Проте, колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Закону України
„Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості
одного робочого місця.

Положенням про Фонд соціального
захисту інвалідів, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№1434 від 26.09.2002, чинним на час виникнення
спірних правовідносин, передбачено, що
Фонд соціального захисту інвалідів
відповідно до покладених на нього
завдань здійснює контроль за
виконанням підприємствами нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів та сплатою ними
адміністративно-господарських санкцій
і пені, а також відповідно до п. п. 3 п. 5
Положення має право проводити
перевірку підприємств щодо реєстрації,
подання ними звітів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів, виконання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів та сплати
адміністративно-господарських санкцій
і пені.

Згідно зі статтею 18-1 Закону України
„Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" державна служба
зайнятості здійснює пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань.

Обов'язок підприємства з створення
робочих місць для інвалідів,
інформування підприємством
уповноважених органів щодо наявності
на підприємстві робочих місць для
працевлаштування осіб, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність, не супроводжується
обов'язком підприємства займатись
пошуком інвалідів для їх
працевлаштування на створених робочих
місцях для працівників-інвалідів на
підприємстві, а створення робочих
місць і введення їх в дію має
відбуватись з урахуванням стану
здоров'я, здібностей і професійних
навичок інвалідів, забезпечення прав
яких на працевлаштування та на
оплачувану роботу здійснюється,
відповідно до частини 1 статті 18 Закону
України „Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні", в
редакції закону від 23.02.2006р., шляхом
безпосереднього звернення інвалідів
до підприємств, установ, організацій чи
до державної служби зайнятості.

Відповідно до наказів №453-к від 30.04.2010
року, №444-к від 29.04.2010 року, №626-к від
16.06.2010 року, №1414-к від 10.12.2010 року на
підприємстві було створено спеціальні
робочі місця для працевлаштування
інвалідів.

Судом встановлено, що відповідачем
систематично надавалася до центру
зайнятості інформація, необхідна для
працевлаштування інвалідів шляхом
щомісячного подання Звітів (форма №
3-ПН).

Крім того, відповідно до листа
Дніпродзержинського міського центру
зайнятості №2154 від 08.09.2011 року,
протягом 2010 року було запропоновано 9
інвалідам працевлаштування на робоче
місце „охоронник", з них: 1 особа
відмовилась, 9 осіб не відповідали
вимогам. Випадки безпідставної відмови
Державним підприємством „38 відділ
інженерно-технічних частин" у
прийнятті на роботу інвалідів не
встановлені.

З огляду на викладене, відповідачем
вживались залежні від нього заходи для
недопущення господарського
правопорушення щодо працевлаштування
інвалідів.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що обов'язок
підприємства зі створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком займатися пошуком
інвалідів для працевлаштування, таким
чином у діях відповідача відсутній
склад правопорушення, внаслідок чого
на нього не може бути покладена
відповідальність за відсутність
інвалідів, які бажають
працевлаштуватися, за відмову
інвалідів, направлених на
працевлаштування, від роботи, а також
за не направлення уповноваженими
органами додаткової необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування, відсутність у
населеному пункті за місцем
знаходження відповідача інвалідів, які
бажають працевлаштуватись на створені
робочі місця. Окрім того,
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Податковим кодексом України, а є
заходом впливу до правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення. Таким чином,
відповідачем вжито усіх залежних від
нього заходів для виконання вимог
законодавства щодо забезпечення
працевлаштування інвалідів та
недопущення господарського
правопорушення.

З огляду на викладене, допущене судом
першої інстанції порушення норм
процесуального та матеріального права
призвело до неправильного вирішення
справи та є підставою для скасування
оскаржуваної постанови суду з
прийняттям нової постанови про відмову
в задоволенні позову.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, 202, 205,207 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства „38 Відділ
інженерно-технічних частин" -
задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 01
грудня 2011 року у справі № 2а/470/10184/11 -
скасувати із прийняттям нової
постанови.

В задоволенні адміністративного
позову Дніпропетровського обласного
відділення фонду соціального захисту
інвалідів до Державного підприємства
„38 відділ інженерно-технічних частин",
третя особа - Дніпродзержинський
міський центр зайнятості про стягнення
адміністративно - господарських
санкцій та пені - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Т.І. Ясенова
О.В Головко А.В. Суховаров