Справа № 803/1214/13а
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 р.
Справа № 876/10413/14
Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів Улицького
В. З., Гулида Р. М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Ківерцівського районного
центру зайнятості на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 21 червня 2013
року у справі № 803/1214/13а за позовом
Ківерцівського районного центру
зайнятості до Сільськогосподарського
виробничого кооперативу ім. Шевченка
про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

24 травня 2013 року Ківерцівський
районний центр зайнятості звернувся з
адміністративним позовом до
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу ім. Шевченка, яким просив
стягнути з відповідача на користь
позивача кошти у сумі 4673,90 грн.

Позов мотивує тим, що прокуратурою
Ківерцівського району проведено
перевірку Ківерцівського РЦЗ та
встановлено порушення пункту 15 Порядку
надання роботодавцю дотації на
створення додаткових робочих місць для
працевлаштування безробітних,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
№1 від 10 січня 2011 року (далі - Порядок),
та пункту 2.3.6 умов договорів дотації
№00091, №00087 від 23 вересня 2011
року та №00094 від 27 жовтня 2011 року,
укладеними з СГВК ім. Шевченка, в
зв'язку з чим 30 квітня 2013 року винесено
подання про усунення позивачем
порушень норм Закону України "Про
зайнятість населення", зобов'язано
вжити заходи щодо відшкодування
завданих відповідачем збитків.
Перевіркою встановлено, що відповідач
подавав позивачу недостовірні дані
щодо цільового використання коштів
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття (далі - Фонду),
внаслідок чого заподіяно шкоду в
розмірі 4673,90 грн. Позивачем вживались
заходи щодо відшкодування
відповідачем заподіяної шкоди,
надсилалась претензія №617 від 8 травня
2013 року, однак СГВК ім. Шевченка листом
від 22 травня 2013 року повідомив про
невизнання факту заподіяння шкоди та
про відмову відшкодувати зазначену
шкоду.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 21 червня 2013
року в задоволенні позову відмовлено
повністю.

З таким рішенням суду не погодився
позивач. Подав апеляційну скаргу, в
якій посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права. Просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
позовні вимоги задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції безпідставно не взято
до уваги той факт, що дотація позивача
відповідача виділялась саме на
відшкодування заробітної плати.
Оскільки заробітна плата
виплачувалась частково в натурі, то
виділені кошти використовувались не за
призначенням.

Сторони чи їх представники в судове
засідання не з'явилися, тому суд, з
огляду на вимоги статті 197 КАС України
вирішив розглядати справу в порядку
письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
належить до задоволення з наступних
підстав.

Вивчивши матеріали справи судом
апеляційної інстанції встановлено, що
позивачем та відповідачем було
укладено договори про
працевлаштування безробітного з
наданням дотації №00091, №00087
від 23 вересня 2011 року та №00094 від 27
жовтня 2011 року.

Відповідно до умов цих договорів
відповідач (роботодавець) зобов'язався
працевлаштувати на постійну роботу
безробітних ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, а
позивач протягом року з дня
працевлаштування надавати дотацію для
покриття витрат на заробітну плату
працевлаштованих.

На виконання взятих на себе зобов'язань
роботодавець надавав позивачу
відомості про нараховану та виплачену
заробітну плату працевлаштованим із
сумами сплачених відповідно до чинного
законодавства страхових внесків. Разом
з тим, відповідач подавав клопотання
про відшкодування фактичних витрат на
виплату заробітної плати із
зазначенням дати її виплати.

Після отриманих клопотань та
відомостей про виплачену заробітну
плату працівникам, працевлаштованим на
дотаційні робочі місця, та на їх
підставі Ківерцівський РЦЗ здійснював
виплату дотацій для покриття витрат на
заробітну плату.

Судом встановлено, що договір
сторонами виконувався - відповідач
працевлаштував вказаних безробітних, а
позивач проводив компенсацію
заробітної плати.

В ході перевірки позивача прокуратурою
Ківерцівського району виявлено
порушення пункту 15 Порядку та пункту
2.3.6 умов договорів дотації №00091,
№00087 від 23 вересня 2011 року та
№00094 від 27 жовтня 2011 року.

Зокрема, при проведенні перевірки
встановлено, що відповідачем не
забезпечується цільове використання
коштів Фонду, так як заробітна плата
найманим працівникам в різних частинах
виплачувалась зерном.

Відповідно до Порядку надання
роботодавцю дотації на створення
додаткових робочих місць для
працевлаштування безробітних дотація -
це кошти Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття, надані
роботодавцю, що створює додаткові
робочі місця для працевлаштування
безробітних за направленням державної
служби зайнятості, на покриття витрат
на заробітну плату прийнятих на них
осіб.

Відповідно до пункту 7 цього Порядку
дотація надається щомісячно протягом
року в розмірі фактичних витрат на
заробітну плату прийнятих за
направленням державної служби
зайнятості осіб, але не вище за
середній рівень заробітної плати за
всіма видами економічної діяльності у
відповідній області за місяць, за який
нараховано заробітну плату, або
обчисленої з неї відповідної суми в
разі, якщо особа працювала неповний
місяць.

Відповідно до пункту 15 Порядку
роботодавець несе відповідальність за
забезпечення гарантії зайнятості осіб,
прийнятих на роботу з наданням
роботодавцю дотації, достовірність
даних, що є підставою для визначення
розміру дотації, та використання
дотації.

Відтак з аналізу вказаного порядку
можна зробити висновок, що кошти
передані, як дотація, повинні бути
спрямовані на визначену ціль. Водночас
ні Порядком ні договорами не
передбачено обмеження для відповідача,
що заробітна плата не може бути
виплачена частково в натурі.

Оскільки, відповідно до статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, то позивач не може самостійно
встановлювати додаткові обмеження для
відповідача, не передбачені Законами,
вказаним Положенням чи умовами
укладених Договорів.

Більше того статтею 23 Закону України
"Про оплату праці" визначено, що
колективним договором, як виняток, може
бути передбачено часткову виплату
заробітної плати натурою (за цінами не
вище собівартості) у розмірі, що не
перевищує 30 відсотків нарахованої за
місяць, у тих галузях або за тими
професіями, де така виплата,
еквівалентна за вартістю оплаті праці
у грошовому виразі, є звичайною або
бажаною для працівників, крім товарів,
перелік яких встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

Галуззю, де натуральна форма виплати
заробітної плати є звичайно
прийнятною, є сільське господарство.

Умови виплати заробітної плати натурою
повинні встановлюватися в
колективному договорі
сільськогосподарського підприємства.
Колективним договором визначається
порядок формування фонду натуроплати,
співвідношення між грошовою та
натуральною формами заробітної плати,
ціни для нарахування, терміни виплати,
перелік видів продукції, якими
виплачуватиметься заробітна плата,
крім товарів, не дозволених для виплати
заробітної плати натурою, перелік яких
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України "Про перелік товарів,
не дозволених для виплати заробітної
плати натурою" від 3 квітня 1993 року №244.

Судом першої інстанції вірно вказано,
що позивач в своїх вимогах посилається
лише на перевірку проведену
Прокуратурою, водночас самим позивачем
перевірки виконання договорів
відповідачем проведено не було, хоч
позивач зобов'язаний проводити такі
перевірки не рідше одного разу на
півроку.

Оскільки виплата заробітної плати
частково в натурі не є порушенням
укладених між позивачем та
відповідачем Договорів чи положень
законодавства, а доказів інших
порушень позивачем не надано, колегія
суддів приходить до висновку, що в
задоволенні позову Ківерцівського
районного центру зайнятості необхідно
відмовити.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції було правильно встановлено
обставини справи та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому апеляційну скаргу належить
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін. Доводи апеляційної
скарги не спростовують рішення суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Ківерцівського
районного центру зайнятості залишити
без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 21 червня 2013
року у справі № 803/1214/13а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення копії особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20-ти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий
Кузьмич С. М.

Судді
Улицький В. З.

Гулид Р. М.