Справа № 809/1457/14
Суддя: Лучко О.О.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"03" червня 2014 р.
Справа № 809/1457/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Лучко О.О.

за участю секретаря Жовнірович
О.С.

за участю сторін:

представника позивача: не з'явився

представника відповідача:
Салітринського А.З.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: Управління
Пенсійного фонду України в
Рожнятівському районі

до відповідача: Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в Рожнятівському районі

про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

12.05.2014 року управління Пенсійного фонду
України в Рожнятівському районі (далі -
УПФУ в Рожнятівському районі)
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в Рожнятівському районі
про стягнення заборгованості в розмірі
1 454,09 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач в порушення вимог Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності",
відповідно до якого обов'язок
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті при
настанні страхового випадку, зокрема,
виплати йому або особам, які
перебувають на його утриманні, пенсій
по інвалідності в зв'язку з втратою
годувальника, покладено на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, не прийняв до
відшкодування за березень 2014 року суми
понесених витрат на виплату пенсій по
інвалідності особам, які отримали
каліцтво внаслідок нещасних випадків
на виробництві або професійного
захворювання на території республік
колишнього СРСР та Російської
Федерації, а саме по 12 особах: ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12
та ОСОБА_13 в розмірі 1 454,09 грн.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився. На адресу суду
подав клопотання про розгляд справи за
його відсутності. Позовні вимоги
підтримує в повному обсязі та просить
позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив з
підстав, викладених в письмовому
запереченні. Суду пояснив, що для
надання соціальних послуг і проведення
виплат мають бути належним чином
оформлені та передані до Фонду
документи, які передбачені ст.35 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності» та
пунктами 2.7, 2.8, 3.1, 5.3, 6.1.1 Порядку
призначення, перерахування та
проведення страхових виплат,
затвердженого постановою правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань №24 від 27.04.2007
року, які і є підставою для проведення
виплат, зокрема: акт розслідування
нещасного випадку або акт
розслідування професійного
захворювання за встановленими формами,
висновок МСЕК про ступінь втрати
професійної працездатності
застрахованого чи копія свідоцтва про
його смерть, а також заява потерпілого
чи члена сім'ї потерпілого про
призначення страхових виплат, довідка
про середню заробітну плату, копія
трудової книжки або витяг з
неї,засвідчені страхувальником або
підписом працівника робочого органу
виконавчої дирекції Фонду при
пред'явленні оригіналу та інші.
Пояснив, що жодних зазначених
документів до Фонду не надходило та за
відсутності особових справ потерпілих
не має правових підстав для здійснення
відшкодувань пенсійним фондом витрат,
пов'язаних з виплатою пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві. Крім того,
ОСОБА_6, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є дружинами
потерпілих, які померли, а тому ці
громадянки отримують інший вид пенсії -
пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання. Однак про
стягнення цього виду пенсій УПФУ в
Рожнятівському районі позовних вимог
не заявило. На підставі наведеного
просить в задоволенні позову
відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заперечення
проти позову, заслухавши пояснення
представника відповідача, дослідивши
та оцінивши подані докази, суд
встановив наступне.

Відповідно до актів щомісячної звірки
витрат по особових справах потерпілих
та списків осіб, яким виплачено пенсії
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за березень 2014 року,
складених управлінням Пенсійного
фонду України в Рожнятівському районі
Івано-Франківської області та згідно
таблиць розбіжностей складених між
УПФУ в Рожнятівському районі та
відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Рожнятівському
районі, загальний розмір коштів з
виплати пенсій, щомісячної цільової
допомоги та витрат на їх доставку
становить 1454,09 грн. (а.с. 9-12).

Згідно із ст.2 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" №1105-XIV від 23.09.1999 року
за (далі - Закон №1105-XIV) дія цього Закону
поширюється на осіб, які працюють на
умовах трудового договору (контракту)
на підприємствах, в установах,
організаціях, незалежно від їх форм
власності та господарювання (далі -
підприємства), у фізичних осіб, на осіб,
які забезпечують себе роботою
самостійно, та громадян - суб'єктів
підприємницької діяльності.

Особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Відповідно до ст.6 Закону №1105-XIV
суб'єктами страхування від нещасного
випадку є застраховані громадяни, а в
окремих випадках - члени їх сімей та
інші особи, страхувальники та
страховик. Застрахованою є фізична
особа, на користь якої здійснюється
страхування. Страхувальниками є
роботодавці, а в окремих випадках -
застраховані особи. Страховик - Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України. Об'єктом
страхування від нещасного випадку є
життя застрахованого, його здоров'я та
працездатність.

Статтею 21 Закону №1105-XIV встановлено, що
у разі настання страхового випадку
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку:
1) своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні: а)
допомогу у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю до відновлення
працездатності або встановлення
інвалідності; б) одноразову допомогу в
разі стійкої втрати професійної
працездатності або смерті потерпілого;
в) щомісяця грошову суму в разі
часткової чи повної втрати
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку потерпілого; г) пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання; д) пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; є) допомогу дитині
відповідно до статті 9 цього Закону.

Згідно статті 28 Закону №1105-XIV
страховими виплатами є грошові суми,
які згідно із статтею 21 цього Закону
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків виплачує
застрахованому чи особам, які мають на
це право, у разі настання страхового
випадку.

Зазначені грошові суми складаються із:
1) страхової виплати втраченого
заробітку (або відповідної його
частини) залежно від ступеня втрати
потерпілим професійної працездатності
(далі - щомісячна страхова виплата); 2)
страхової виплати в установлених
випадках одноразової допомоги
потерпілому (членам його сім'ї та
особам, які перебували на утриманні
померлого); 3) страхової виплати пенсії
по інвалідності потерпілому; 4)
страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника; 5) страхової
виплати дитині, яка народилася
інвалідом внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання її матері під час
вагітності; 6) страхових витрат на
медичну та соціальну допомогу.

Відповідно до ст.33 Закону №1105-XIV у разі
смерті потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини
першої статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті.

Згідно із ст.35 Закону №1105-XIV для
розгляду справ про страхові виплати до
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків подаються: акт
розслідування нещасного випадку або
акт розслідування професійного
захворювання за встановленими формами
та (або) висновок МСЕК про ступінь
втрати професійної працездатності
застрахованого чи копія свідоцтва про
його смерть; документи про
необхідність подання додаткових видів
допомоги.

Відповідно до ст.36 Закону №1105-XIV Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків розглядає справу про страхові
виплати на підставі заяви потерпілого
або заінтересованої особи за наявності
усіх необхідних документів і приймає
відповідні рішення у десятиденний
строк, не враховуючи дня надходження
зазначених документів.

Тому, на переконання суду, за
відсутності у відповідача особових
справ потерпілих, Фонд не має правових
підстав відшкодовувати органам
Пенсійного фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій у зв'язку з
нещасним випадком на виробництві.

Окрім вказаного, згідно з п.2.7 Порядку
призначення, перерахування та
проведення страхових виплат від 27.04.2007
за №24 для здійснення страхувальником
виплати допомоги у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю потерпілого
страхувальник разом із
заявою-розрахунком до робочого органу
виконавчої дирекції Фонду подає: копію
листка непрацездатності (завірена
страхувальником або працівником
робочого органу виконавчої дирекції
Фонду на підставі оригіналу); акт про
нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом, за формою Н-1 (якщо стався
нещасний випадок); 3) акт (спеціального)
розслідування нещасного випадку
(аварії), що стався (сталася), за формою
Н-5 якщо такий складався; акт
розслідування хронічного професійного
захворювання за формою П-4 якщо таке
встановлено; довідку про середню
заробітну плату (доход), згідно з
додатком 2 до Порядку обчислення
середньої заробітної плати (доходу) для
розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №1266 (далі - довідка
про середню заробітну плату (доход);
витяг з табеля обліку робочого часу
потерпілого, завірений
страхувальником.

Відповідно до ст.2 Угоди про взаємне
визнання прав на відшкодування шкоди,
заподіяної працівникам каліцтвом,
професійним захворюванням або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язані з
виконанням ними трудових обов'язків
від 09.09.1994 року, яка ратифікована
Україною 10.12.1994 року, відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок трудового каліцтва, іншого
ушкодження здоров'я (у тому числі при
настанні втрати працездатності в
результаті нещасного випадку на
виробництві, пов'язаного з виконанням
працівниками трудових обов'язків,
після переїзду потерпілого на
територію іншої Сторони), смерті
провадиться роботодавцем Сторони,
законодавство якої поширювалося на
працівника в момент отримання
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я,
смерті. Роботодавець, відповідальний
за заподіяння шкоди, проводить його
відшкодування у відповідності зі своїм
національним законодавством.

Статтею 9 Угоди між Урядом України і
Урядом Російської Федерації про
трудову діяльність і соціальний захист
громадян України і Росії, які працюють
за межами кордонів своїх країн від
14.03.1993 року, яка ратифікована Україною,
встановлено, що відшкодування шкоди
внаслідок трудового каліцтва або
іншого ушкодження здоров'я, а також
смерті потерпілого здійснюється
Стороною, законодавство якої
поширювалось на Працівника на момент
одержання каліцтва. У разі переселення
Працівника з території Сторони
працевлаштування на територію іншої
Сторони роботодавець зобов'язаний
перерахувати потерпілому кошти, які
відшкодують заподіяну здоров'ю шкоду у
розмірах, передбачених законодавством
Сторони працевлаштування.

Нещасні випадки з потерпілими, а саме:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 сталися поза
межами України - на території
Російської Федерації та після того
потерпілі переїхали на постійне місце
проживання на Україну, а з ОСОБА_14
(ОСОБА_2), ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 - на
території республік колишнього СРСР.
До Фонду роботодавцями не подано
документів жодного з потерпілих. У
відділенні Фонду особові справи по них
не сформовані, а тому у відповідача
немає підстав відшкодовувати
управлінню пенсійного фонду України в
Рожнятівському районі виплачені
вказаним особам пенсії.

Механізм відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків Пенсійному фонду України
витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, визначено Порядком. За
змістом пункту 5 зазначеного Порядку
органами Пенсійного фонду України з
відділеннями виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків в районах та містах
обласного значення щомісячно
проводяться звірки витрат на
відповідні виплати до 10 числа місяця,
наступного за звітним. Акти цих звірок
подаються головним управлінням
Пенсійного фонду України та
управлінням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі,
які узагальнюють і узгоджують довідку
про відшкодування відповідних витрат
та до 20 числа місяця, наступного за
звітним, подають її Пенсійному фонду
України та Фонду страхування від
нещасних випадків (пунктом 6) Порядку.
Зазначена довідка є підставою для
перерахування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
відповідних коштів Пенсійному фонду
України до 25 числа місяця, наступного
за звітним (пунктом 7) Порядку. Таким
чином, зазначеним Порядком передбачено
здійснення відповідних розрахунків
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань і Пенсійним
фондом України на централізованому
рівні.

Крім того, відповідно до пункту 1.2
Положення про управління Пенсійного
фонду України в районах, містах і
районах у містах, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України від 30.04.2002 року №8-2, управління
у своїй діяльності керується, зокрема,
постановами правління Пенсійного
фонду України.

Отже, позивачем не враховані вимоги
Порядку відшкодування витрат,
затвердженого спільною постановою
правлінь Пенсійного фонду України і
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків від 04.03.2003 року №5-4/4
щодо здійснення відповідних
розрахунків на централізованому рівні.

Також, слід звернути увагу на те, що
позивач просить провести стягнення
суми понесених витрат на виплату
пенсій по інвалідності особам, які
отримали каліцтво внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання на
території республіки колишнього СРСР
щодо всіх осіб вказаних вище. Однак,
ОСОБА_6, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є дружинами
потерпілих, які померли, та отримують
інший вид пенсії - пенсію у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Крім того, статтею 9 Закону України «Про
правонаступництво України»
передбачено, що всі громадяни Союзу
РСР, які на момент проголошення
незалежності України постійно
проживали на території України, є
громадянами України. Україна гарантує
забезпечення прав людини кожному
громадянину України незалежно від
національної приналежності та інших
ознак відповідно до
міжнародно-правових актів про права
людини.

Відповідно до Угоди про гарантії прав
громадян держав-учасниць СНД в галузі
пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року
держави-учасниці Співдружності мають
зобов'язання щодо непрацездатних осіб,
які отримали право на пенсійне
забезпечення на їхній території або на
території інших республік за період їх
входження до складу СРСР і реалізують
це право на території держав-учасниць
Угоди.

Статтею 1 цієї Угоди передбачено, що
пенсійне забезпечення громадян
держав-учасниць цієї Угоди та членів
їхніх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Згідно із ч.3 та ч.4 Угоди усі витрати,
пов'язані із здійсненням пенсійного
забезпечення за цією Угодою, несе
держава, що надає забезпечення. Взаємні
розрахунки не проводяться, якщо інше не
передбачено двосторонніми угодами.
Держави-учасниці Співдружності
проводять політику гармонізації
законодавства про пенсійне
забезпечення.

Аналізуючи зміст вказаних правових
норм стає зрозумілим, що положеннями
вказаної Угоди не врегульовано
відносини з приводу відшкодування
витрат на пенсійне забезпечення. А тому
не заслуговують на увагу посилання
позивача, щодо обов'язку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України який є
страховиком, відшкодовувати витрати на
виплату пенсії по інвалідності особі,
яка стала інвалідом від нещасного
випадку на виробництві на території
колишніх республік СРСР, у разі
здійснення такої виплати Пенсійним
фондом України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги є необґрунтованими і
безпідставними, а тому в задоволенні
позову слід відмовити.

За змістом ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.9 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого суд
вирішує справи на підставі Конституції
та законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України.

На підставі ст.124 Конституції
України, керуючись ст.ст. 2, 8-14, 86, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 КАС України, апеляційна
скарга подається до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Івано-Франківський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.254 КАС України
постанова набирає законної сили після
закінчення встановлених строків
подання апеляційної скарги, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя:
Лучко О.О.

Постанова складена в повному обсязі
10.06.2014 року.