Справа № 2а-7287/12/1370
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 р.
Справа
№ 179028/12/9104 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

за участі секретаря - Волошин М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Сокальському районі Львівської
області Державної податкової служби
(правонаступник Сокальська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Львівській області) на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 30 жовтня 2012
року в справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Сокальському
районі Львівської області Державної
податкової служби про визнання
протиправним податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В
И В :

В серпні 2012 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП)
звернулася до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Сокальському районі Львівської
області Державної податкової служби
(далі - ДПІ) про визнання протиправним
податкового повідомлення-рішення від
24.05.2012 №. Позовні вимоги
обґрунтовані тим, що спірне податкове
повідомлення-рішення прийняте з
порушенням норм законодавства,
оскільки право позивача на податковий
кредит та відповідно правильність
сплати податку на додану вартість (далі
- ПДВ) підтверджується усіма
необхідними первинними документами, а
висновки відповідача стосовно
безтоварності(нереальності,
нікчемності) господарських операцій
позивача з контрагентом Приватним
підприємством «Неомаркет» (далі - ПП) є
необґрунтованими та не підтвердженими
доказами.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 30 жовтня 2012
року в справі №2а-7287/12/1370 позов
задоволено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що право позивача на
податковий кредит підтверджене всіма
необхідними та достатніми первинними
документами, які стверджують
реальність та товарність його
господарських операцій із вказаним
контрагентом. Висновки податкового
органу викладені в акті перевірки не
відповідають дійсності та не
підтверджені належними та допустимими
доказами.

Постанову оскаржив відповідач, який в
апеляційній скарзі просить її
скасувати та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог
повністю. Апеляційна скарга
обґрунтована тим, що позивачем не
представлено до перевірки жодного
документу, який би підтверджував факт
транспортування, прийому-передачі
продуктів харчування закуплених у ПП, а
також використання таких у
підприємницькій діяльності позивача -
шкільних їдальнях. Крім того, про
нікчемність правочинів вчинених між
ФОП та ПП свідчить Акт перевірки
останнього від 11.11.2011 №1804/231-37156794 (далі -
Акт-1). Придбання продуктів харчування в
ПП, яке знаходиться в м.Алчевськ
Луганської області, за аналогічними
цінами, що й на місцевому ринку, немає
жодного економічного сенсу (ділової
мети).

Позивач в письмовому запереченні
вважає постанову суду першої інстанції
обґрунтованою, прийняту з врахуванням
всіх обставини справи та такою, що
відповідає нормам матеріального та
процесуального права. Просить
апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та представників сторін,
перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких міркувань.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична
особа-підприємець 27.06.2000 Сокальською
районною державною адміністрацією
Львівської області, перебуває на
податковому обліку у відповідача.
Основним видом її діяльності є
постачання готових страв, та фактично
здійснює діяльність по постачанню
продуктів харчування та надання послуг
харчування дітям у виховних-навчальних
закладах Жовківського та Сокальського
району Львівської області (а.с.6 т.1,
а.с.54-56 т.2).

У позивача наявний власний склад по
АДРЕСА_1 та нею орендуються їдальні у
навчально-виховних закладах цього ж
району (а.с.6, 68 т.1).

На підставі Акта від 11.05.2012
№133/1702/НОМЕР_1 (далі - Акт)
документальної позапланової виїзної
перевірки ФОП щодо дотримання вимог
податкового законодавства по ПДВ за
період з 01.12.2010 по 31.12.2010, в частині
включення до податкового кредиту
Декларації по ПДВ за грудень 2010 року
податкових накладених ПП виписаних у
листопаді 2010 року податковим органом
було встановлено порушення позивачем
вимог ст.3, пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» (далі -
Закон №168/97-ВР), в результаті чого
завищено податковий кредит за грудень
2010 року в сумі 35975,36грн (а.с.5-12 т.1).

24.05.2012 відповідачем на підставі
вказаного Акта прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем ПДВ в сумі 44969,20грн
(основний платіж 35975,36грн, штрафні
(фінансові) санкції (штрафи)
8993,84грн)(а.с.13 т.1).

Позивач з прийнятим податковим
повідомленням-рішенням не погодився,
оскаржив таке в адміністративному
порядку. За наслідками
адміністративного оскарження вказане
податкове повідомлення-рішення
залишено без змін, а скарги - без
задоволення (а.с.101-108 т.1).

Стаття 67 Конституції України
передбачає, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом. Згідно
зі ст.92 Основного Закону виключно
законами України встановлюються
система оподаткування, податки і збори.

Пунктом 1.7 ст.1 Закону №168/97-ВР (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) визначено, що
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

За змістом пп.3.1.1 п.3.1 ст.3 цього ж Закону
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з поставки товарів
та послуг, місце поставки яких
знаходиться на митній території
України.

За змістом пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 цього ж Закону
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п.6.1 ст.6 та ст.8-1 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до змісту пп.7.4.5 п.7.4
вказаної вище статті не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
п.п.7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Згідно пп.7.2.6 п.7.2 ст.7 цього ж Закону
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення,
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Судова практика вирішення податкових
спорів виходить з презумпції
добросовісності платника, яка презюмує
економічну виправданість дій платника,
що мають своїм наслідком отримання
податкової вигоди, та достовірність
відомостей у бухгалтерській та
податковій звітності платника.

Доводи ж податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
формування податкового кредиту.

Так, у разі, якщо дії платника податків
свідчать про його добросовісність, а
вчинені ним господарські операції, не
викликають сумніву у їх реальності та
відповідності дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема, податкових накладних.

Таким чином, право платника на
формування податкового кредиту
залежить від дотримання ним наступних
вимог, а саме - реальне придбання
товарів, робіт (послуг) з господарською
метою та наявність податкової
накладної, оформленої з дотриманням
вимог пп.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону №168/97-ВР. При
цьому наведені вимоги Закону
передбачають не лише наявність усіх
обов'язкових реквізитів, але й
достовірність відомостей, що містяться
у них.

Слід погодитися з висновками суду
першої інстанції, оскільки на підставі
повно та всебічно досліджених доказів
він дійшов правильних та обґрунтованих
висновків про те, що твердження
відповідача про безтоварність
господарських операцій позивача з його
контрагентом, а відповідно заниження
ПДВ не обґрунтовані належними та
допустимими доказами.

Реальність, товарність господарських
операцій між позивачем та ПП
підтверджена договором
купівлі-продажу товару та угодою про
внесення змін до нього, видатковими та
податковими накладними на придбання
продуктів харчування, платіжними
дорученнями про оплату за придбані
товари (а.с.25-44, 69, 84- т.1).

Вказані первинні документи були повно,
всебічно та належним чином
проаналізовані судом першої інстанції
та їм надана відповідна оцінка у
взаємозв'язку із зазначеним основним
видом діяльності позивача.

Такі були об'єктивно розцінені цим
судом як належне документальне
підтвердження реального характеру
спірних операцій між позивачем та його
контрагентом.

Судом першої інстанції також враховано
ту обставину, що придбані позивачем у
контрагента товари - продукти
харчування використані ним у своїй
господарській діяльності - реалізовані
відділу освіти Жовківської районної
державної адміністрації та
використані для харчування дітей у
навчально-виховних закладах
Сокальського району, що
підтверджується відповідними
первинними документами(а.с.45-67, 72-83, 134-250
т.1, а.с.1-35 т.2).

Вказані вище письмові докази свідчать
про використання позивачем в
оподатковуваних операціях у межах
своєї господарської діяльності
товарів придбаних у контрагента, та
спростовують твердження відповідача
про безтоварність господарських
операцій із таким контрагентом.

Відсутність та/або дефектність
документів на транспортне перевезення
обумовленого договорами товару не є
безумовною підставою ставити під
сумнів здійснення господарських
операцій.

Сама собою наявність або відсутність
окремих документів, а так само помилки
у їх оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

ПП на час укладення вказаного договору
з позивачем та його виконання було
належним чином зареєстрованою
юридичною особою та платником ПДВ і
мало право на випуск податкових
накладних. Відповідні господарські
операції мали місце у листопаді 2010
року, а відсутність ПП за юридичною
адресою встановлено лише у жовтні 2011
року (а.с.57-60, 74 т.2)

Крім того, таке належним чином
задекларувало податкове зобов'язання з
ПДВ у господарських операціях з
позивачем, а відповідні розбіжності
виникли у зв'язку із відображенням в
податковому обліку ПП результатів його
перевірки оформленої Актом-1.

Доказів участі ФОП разом з вказаним
контрагентом у схемі транзитного руху
коштів податковим органом не
представлено.

Як вбачається із висновків Акта
відповідачем надавався аналіз
реальності здійснення господарської
діяльності позивача у співвідношенні з
господарською діяльності ПП, які
ґрунтувалися на висновках Акта-1, де
зроблено висновок, що господарські
операції ФОП є нереальні(фіктивні).

При цьому відповідні висновки Акта-1
були в основному сформульовані у
зв'язку із тим, що ПП не представлено до
перевірок жодних первинних документів,
щодо здійснення господарських
операцій за відповідні періоди, в т.ч і
по взаємовідносинах із ФОП.

Разом з цим, відповідні первинні
документи є в наявності в ФОП,
представлені ним до перевірки та
подані в суді.

Крім того, слід зазначити, що
постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 10 січня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 лютого 2012
року, у справі №2а-11079/11/1270 визнано
протиправними дії Алчевської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Луганській області (далі -
ОДПІ) щодо проведення позапланової
невиїзної документальної перевірки з
питань дотримання вимог податкового
законодавства з ПДВ за період з 01.12.2010
по 30.09.2011 ПП за результатами якої
складено Акт-1. Визнано протиправними
дії ОДПІ щодо викладення в Акті-1
висновків про визнання нікчемними всіх
укладених правочинів ПП. Зобов'язано
ОДПІ вилучити з АС «Результати
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА» інформацію
про результати перевірки ПП,
оформленої Актом-1 (а.с.85-110 т.1).

Саме цей Акт-1, якраз і використовувався
ДПІ при проведенні перевірки позивача
і в основному на його підставі зроблено
висновок про безтоварність
господарських операцій позивача з цим
контрагентом.

Відносини між учасниками попередніх
ланцюгів постачань товарів та послуг
не мають безпосереднього впливу на
дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Чинне законодавство України не ставить
в залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, зокрема, тим, який не
був постачальником товарів(послуг), на
вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту.

Верховний Суд України у постанові від 31
січня 2011 року в справі №21-47а10 прийшов
до висновку, що якщо контрагент не
виконав свого зобов'язання щодо сплати
податку до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи. Зазначені
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування ПДВ у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання
такого відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Практика Європейського Суду з прав
людини також підтверджує такий підхід
до вирішення податкових спорів.
Зокрема, у рішенні від 22 січня 2009 року
по справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»
(заява №3991/03) цей суд зазначив, що
платник податку не повинен нести
наслідків невиконання постачальником
його зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Виходячи з положень ч.2 ст.71 КАС України
апеляційний суд враховує, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на суб'єкта
владних повноважень, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Підсумовуючи, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що суд
першої інстанції при вирішенні даного
публічно-правового спору правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку. Доводи
апелянта висновків суду не
спростовують та не дають правових
підстав для скасування оскаржуваного
судового рішення.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу Сокальської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 30 жовтня 2012
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
А.Р. Курилець

Суддя
О.І. Мікула

Повний текст виготовлений 30 травня 2014
року.