Справа № 808/3024/14
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

26 травня 2014 року (11 год. 45 хв.) Справа №
808/3024/14 м.Запоріжжя Запорізький
окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Киселя Р.В.,
розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Вільнянському районі
Запорізької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Вільнянському
районі Запорізької області про
стягнення витрат пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

08.05.2014 до Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Управління
Пенсійного фонду України в
Вільнянському районі Запорізької
області (далі - позивач) до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Вільнянському
районі Запорізької області (далі -
відповідач), в якому позивач просить:
стягнути з відповідача на користь
позивача суму витрат на виплату пенсії
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві ОСОБА_1 за
період з 01.03.2014 по 31.03.2014 включно в сумі
113,77 грн.

Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що
при складанні актів щомісячної звірки
витрат за особовими справами
потерпілих за березень 2014 року
відповідач відмовився прийняти до
заліку витрати на виплату та доставку
пенсії громадянину ОСОБА_1 в розмірі
113,77 грн.

Ухвалою від 12.05.2014 провадження у справі
було відкрите, судове засідання
призначене на 26.05.2014.

15.05.2014 від позивача до суду надійшла
заява про розгляд справи за
відсутності його представника, позовні
вимоги підтримує в повному обсязі.

19.05.2014 від відповідача до суду надійшли
письмові заперечення на
адміністративний позов, відповідно до
яких відповідач зазначив, що ОСОБА_1
отримав трудове каліцтво на території
Російської Федерації, крім того, 06.10.1995
для України набрала чинності Угода про
взаємне визнання прав на відшкодування
шкоди, заподіяно працівникам
каліцтвом, професійним захворюванням
або іншим ушкодженням здоров'я, які
пов'язані з виконанням ним трудових
обов'язків від 09.09.1994. Таким чином, у
відповідача відсутні правові підстави
відшкодування позивачу суми пенсії,
яка виплачена інваліду ОСОБА_1, та
витрат на її доставку, оскільки ОСОБА_1
постраждав на території Російської
Федерації. Крім того, просив розглянути
справу за відсутності його
уповноваженого представника.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності.

Оскільки всі особи, які беруть участь у
справі, заявили клопотання про розгляд
справи за їх відсутності, суд на
підставі ч. 4 ст. 122 КАС України
розглянув справу в порядку письмового
провадження.

Суд, розглянувши матеріали і з'ясувавши
обставини адміністративної справи,
дослідивши наявні у справі докази у їх
сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Громадянин ОСОБА_1 працював в радгоспі
«Дежнівський» в с. Дежневе Ленінського
району Єврейської автономної області
Хабаровського краю Російської
Федерації, одержав трудове каліцтво
згідно Акту від 04.10.1985, внаслідок якого
йому призначена пенсія по інвалідності
відповідно до ст. 23, 26 Закону України
«Про пенсійне забезпечення».

Позивачем були направлені відповідачу
акти звірки витрат по особовим справам
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за листопад та березень
2014 року.

При складанні акту щомісячної звірки
витрат за особовими справами
потерпілих за березень 2014 року
відповідач відмовився прийняти до
заліку витрати на виплату та доставку
пенсії громадянину ОСОБА_1 в розмірі
113,77 грн.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», пенсійне
забезпечення громадян здійснюється
органами Пенсійного фонду України, а
згідно ст. 8 Пенсійний фонд, поряд з
іншими надходженнями, формується за
рахунок коштів, що відраховуються
підприємствами на заходи соціального
страхування.

Починаючи з 1 квітня 2001 року з набранням
чинності Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон України
№1105). Цим Законом на відповідача
покладено обов'язок відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я або
в разі його смерті при настанні
страхового випадку, зокрема, виплати
йому або особам, які перебувають на
його утриманні пенсії по інвалідності
та у зв'язку з втратою годувальника.

Дія Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» поширюється на осіб,
які працюють на умовах трудового
договору (контракту) на підприємствах,
в установах, організаціях, незалежно
від їх форм власності та
господарювання на фізичних осіб, на
осіб, які забезпечують себе роботою
самостійно, та громадян - суб'єктів
підприємницької діяльності.

За змістом п. 2 Прикінцевих положень
Закону України «Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві» від 22.02.2001, який
набув чинності з 01.04.2001, відповідач
сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку Фонду документи,
що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

Потерпілі, документи яких не передані
до Фонду, продовжують отримувати
належні виплати та соціальні послуги
від свого роботодавця, Пенсійного
фонду України та Фонду соціального
страхування України. При цьому кошти,
виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Статтею 21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» визначено, що у разі
настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку: своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні: допомогу у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю до
відновлення працездатності або
встановлення інвалідності; одноразову
допомогу в разі стійкої втрати
професійної працездатності або смерті
потерпілого; щомісяця грошову суму в
разі часткової чи повної втрати
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку потерпілого; пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання; пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Принципи та загальні правові,
фінансові та організаційні засади
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян в
Україні визначають Основи
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (далі - Основи).

Згідно ст. 1 Основи загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ (стаття 4 Основ
у редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин).

Відповідно до п. 4 ст. 25 Основ за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг і матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Враховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до
статті 25 Основ є відповідач, що також
передбачено статтею 21 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», яка визначає перелік
соціальних послуг та виплат, які
здійснюються та відшкодовуються
відповідачем.

Згідно з ч. 4 ст. 26 Основ, якщо після
призначення застрахованій, особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплене ч. 2 ст. 24
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», відповідно до п. 5 якої
якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом і
страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся
застрахований. При цьому страховик, до
якого звернувся застрахований, має
право звернутися до відповідного
страховика з інших видів соціального
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на
таку категорію інвалідів, щодо
відшкодування витрат на виплату пенсій
яким виник спір.

За змістом ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві із застрахованою особою
або виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Підпунктом «а» ст. 27 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991
№XII встановлено, що громадянам України
- переселенцям з інших держав, які не
працювали в Україні, пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання призначаються незалежно
від стажу роботи.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8
цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Уся заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання-чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної і
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням
здоров'я, не залежить від того, чи
сплачували цьому Фонду страхові
платежі підприємства, що ліквідувалися
та на яких було ушкоджено здоров'я
потерпілого.

Фонд соціального страхування від
нещасних випадків є правонаступником
державного, галузевих та регіональних
фондів охорони праці, передбачених
статтею 21 Закону України «Про охорону
праці», які ліквідуються.

Таким чином, страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, а в
разі виплати такої органами Пенсійного
фонду - відшкодувати останньому
витрати, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Таким чином, витрати, понесені
позивачем у зв'язку із виплатою та
доставкою пенсій по інвалідності від
трудового каліцтва (у тому числі й
пенсій особам, які стали інвалідами від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР),
підлягають відшкодуванню за рахунок
відповідача, як належного страховика
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання.

Крім того, висновок щодо застосування
норм матеріального права міститься у
постановах Верховного Суду України від
20 березня 2007 року № 21-1087во06, від 12
червня 2012 року № 21-165а12 та від 04.06.2013
року № 21-129а13.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що відповідачем протиправно
не відшкодовуються позивачу витрати на
виплату та доставку пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві громадянину
ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведеності перед судом їх
переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 2, 4, 7-12, 69-71, 94, 158, 161-163
КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Управління
Пенсійного фонду України в
Вільнянському районі Запорізької
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Вільнянському
районі Запорізької області про
стягнення витрат пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання -
задовольнити.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Вільнянському
районі Запорізької області (70000,
Запорізька область, м. Вільнянськ, вул.
Бочарова, буд. 22/34, ) на
користь Управління Пенсійного фонду
України в Вільнянському районі
Запорізької області (70002, Запорізька
область, м. Вільнянськ, вул. Бочарова,
буд. 6; на р/р 1091, філія
Запорізького обласного управління ВАТ
«Державний ощадний банк України», МФО
313957, ) суму витрат на виплату
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві гр.
ОСОБА_1 за березень 2014 року у розмірі
113,77 (сто тринадцять гривень 77 коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Кисіль