Справа № 812/10057/13-а
Суддя: Т.І. Ковальова
Дата ухвалення: 2014-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 червня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/10057/13-а

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Ковальової Т.І.,

при секретарі судового засідання -
Ігнатович О.А.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
відділу державної виконавчої служби
Сєвєродонецького міського управління
юстиції про скасування постанови про
відкриття виконавчого провадження №
38997903 від 17 липня 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2013 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої
служби Сєвєродонецького міського
управління юстиції про скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження № 38997903 від 17 липня 2013 року.

Ухвалою Луганського окружного
адміністративного суду від 08 січня 2014
відкрито провадження у розгляді
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої
служби Сєвєродонецького міського
управління юстиції про скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження № 38997903 від 17 липня 2013 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 25.11.2013 року ним було
отримано оскаржувану постанову про
відкриття виконавчого провадження №
38997903 від 17.07.2013 року, яка винесена на
підставі рішення СПД «управління
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку» вимоги № Ф-1417 від
14.05.2013 року, яка не є виконавчим
документом і не підлягає виконанню
згідно з вимогами Закону України «Про
виконавче провадження».

Особи з назвами СПД «управління
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку» та СПД «відділ
державної виконавчої служби
Сєвєродонецького міського управління
юстиції» є приватними юридичними
особами - суб'єктами господарської
діяльності, які зареєстровані без
засновників та установчих документів,
що вказує на те, що державна реєстрація
здійснена фіктивно з порушенням вимог
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців».

На підставі вищевикладеного, позивач
просить суд скасувати постанову про
відкриття виконавчого провадження №
38997903 від 17.07.2013 року, як таку, що
винесена з порушенням вимог ст. 17, п.2 ч.1
ст. 26 Закону України «Про виконавче
провадження» за відсутності
відповідного виконавчого документа.

Позивач, належним чином повідомлений
про дату, час та місце слухання справи,
у судове засідання не прибув, розгляд
справи просив проводити без його
участі.

Представник відповідача, належним
чином повідомлений про дату, час та
місце слухання справи, у судове
засідання не прибув, причини неявки
суду не повідомив.

15 січня 2014 року від відповідача на
адресу суду надійшло письмове
заперечення на адміністративний позов,
в якому представник відповідача просив
суд відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог статей 69-72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вважає позовні вимоги
такими, що не підлягають задоволенню, з
огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено,
відповідач - відділ державної
виконавчої служби Сєвєродонецького
міського управління юстиції
зареєстрований в якості юридичної
особи виконавчим комітетом
Сєвєродонецької міської ради
Луганської області 05.04.2007 за №
0002072 на підтвердження чого було
видане свідоцтво про державну
реєстрацію юридичної особи серії А00
№049488 (а.с.39).

На адресу відповідача 12.07.2013 року вх. №
5267/0850 від управління Пенсійного фонду
України в м. Сєвєродонецьку Луганської
області надійшла заява про відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання вимоги про сплату недоїмки №
Ф/1417 від 14.05.2013 року про стягнення з
ОСОБА_1 боргу на користь УПФУ у м.
Сєвєродонецьку Луганської області у
сумі 1194,03 грн. (а.с.35,36).

17.07.2013 року державним виконавцем
відділу Державної виконавчої служби
Сєвєродонецького міського управління
юстиції було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження №
38997903 з примусового виконання вимоги
про сплату недоїмки № Ф/1417 від 14.05.2013
року, виданою УПФУ м. Сєвєродонецьк про
стягнення з позивача на користь УПФУ
боргу у сумі 1194,03 грн. (а.с.6,37,41).

17.07.2013 та 25.11.2013 копію вищевказаної
постанови про відкриття виконавчого
провадження відповідачем було
направлено позивачу (а.с.7,38).

Доказів отримання позивачем
оскаржуваної постанови суду не надано,
але позивач не заперечує, що отримав її
25.11.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 28 січня 2014
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14 травня 2014
року, у задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до Сєвєродонецького
міського управління юстиції про
скасування державної реєстрації -
відмовлено в повному обсязі за
необґрунтованістю (а.с.64-68).

Кодекс адміністративного судочинства
України визначає юрисдикцію,
повноваження адміністративних судів
щодо розгляду адміністративних справ,
порядок звернення до адміністративних
судів та порядок здійснення
адміністративного судочинства.

Частинами 1 та 2 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

У відповідності із частиною 1 статті 6
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори, зокрема спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Відповідно до пунктів 1 та 7 частини 1
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України справа
адміністративної юрисдикції (далі -
адміністративна справа) - переданий на
вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень - орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Таким чином, виходячи з системного
аналізу вищенаведених норм Кодексу
адміністративного судочинства
України, випливає, що фізична особа має
право звернутися до адміністративного
суду із позовом щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, відповідно прийнятих або
вчинених при здійсненні ними владних
управлінських функцій щодо цієї
фізичної особи.

Отже, суд прийшов до висновку, що
позивач має право на звернення до суду
з вимогами про скасування постанови
про відкриття виконавчого провадження,
винесеної відділом державної
виконавчої служби Сєвєродонецького
міського управління юстиції.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 статті 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Відповідно до частини 3 статті 181
Кодексу адміністративного судочинства
України, відповідачем у справах з
приводу рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 2 Закону
України «Про виконавче провадження»,
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу
службу".

Закон України «Про державну виконавчу
службу» визначає основи організації та
діяльності державної виконавчої
служби, її завдання, правовий статус
працівників органів державної
виконавчої служби та їх соціальний
захист.

Згідно ст..1 Закону України «Про
державну виконавчу службу», державна
виконавча служба входить до системи
органів Міністерства юстиції України і
здійснює виконання рішень судів,
третейських судів та інших органів, а
також посадових осіб (далі - рішень)
відповідно до законів України.
Завданням державної виконавчої служби
є своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень,
передбачених законом.

Відповідно до ст..2 Закону України «Про
державну виконавчу службу», правову
основу діяльності державної
виконавчої служби становлять
Конституція України, цей Закон, інші
закони та нормативно-правові акти, що
прийняті на їх виконання.

Згідно ст..3 Закону України «Про
державну виконавчу службу», органами
державної виконавчої служби зокрема є
районні, районні у містах, міські (міст
обласного значення), міськрайонні
відділи державної виконавчої служби
відповідних управлінь юстиції.

Виконання рішень, перелік яких
встановлено законом, покладається на
державних виконавців.

Районні, районні в містах, міські (міст
обласного значення), міськрайонні
відділи державної виконавчої служби
відповідних управлінь юстиції є
юридичними особами, мають відповідні
рахунки в органах Державного
казначейства України для обліку
депозитних сум і зарахування стягнутих
з боржників коштів та їх виплати
стягувачам у національній валюті, а
також відповідні рахунки для обліку
аналогічних операцій в іноземній
валюті в банках, гербову печатку.

Державний виконавець є представником
влади і здійснює примусове виконання
судових рішень, постановлених іменем
України, та рішень інших органів
(посадових осіб), виконання яких
покладено на державну виконавчу
службу, у порядку, передбаченому
законом.

Указом Президента України від 6 квітня
2011 року N 385/2011 затвердженно Положення
про Державну виконавчу службу України.

Відповідно до п.1 зазначеного
Положення, Державна виконавча служба
України (ДВС України) є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра юстиції України, входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері організації
примусового виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб) (далі -
виконання рішень) відповідно до
законів.

З аналізу зазначених норм вбачається,
що державна виконавча служба є органом
виконавчої влади, входить до системи
органів Міністерства юстиції України,
здійснює виконання рішень судів,
третейських судів та інших органів, а
також посадових осіб (далі - рішень)
відповідно до законів України. При
цьому міські відділи державної
виконавчої служби відповідних
управлінь юстиції є юридичними
особами, а державні виконавці є
представником влади.

Відділ державної виконавчої служби
Сєвєродонецького міського управління
юстиції, , є юридичною
особою, та зареєстрований відповідно
до вимог чинного законодавства
України, що підтверджується свідоцтвом
про державну реєстрацію юридичної
особи - Відділ державної виконавчої
служби Сєвєродонецького міського
управління юстиції, ,
від 05 квітня 2007 року № 1 002072.

Відділ державної виконавчої служби
Сєвєродонецького міського управління
юстиції діє на підставі Положення № 25
від 20 березня 2007 року, створений
відповідно до Закону України «Про
державну виконавчу службу» і є
структурним підрозділом
Сєвєродонецького міського управління
юстиції.

Відділ державної виконавчої служби
підпорядковується Департаменту
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції в Луганській
області і Сєвєродонецькому міському
управлінню юстиції.

У своїй діяльності Відділ державної
виконавчої служби керується
Конституцією України, законами, актами
Президента України та Кабінету
Міністрів України, наказами
Міністерства юстиції України і
Головного управління юстиції в
Луганській області.

Щодо посилань позивача на те, що вимогу
прийняв неіснуючий орган державної
влади, суд зазначає, що управління
Пенсійного фонду України у м.
Сєвєродонецьку Луганської області, , є юридичною особою та
зареєстровано, відповідно до вимог
чинного законодавства України (а.с.8-9).

На підставі Указу Президента від 06.04.2011
№ 384 "Про Положення про Пенсійний фонд
України" Пенсійний фонд України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра соціальної
політики України (далі - Міністр).

Пенсійний фонд України входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики з питань пенсійного
забезпечення та ведення
персоніфікованого обліку надходжень
від сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок).

Пенсійний фонд України у своїй
діяльності керується Конституцією
України, актами Президента України та
Кабінету Міністрів України, наказами
Міністерства соціальної політики
України (далі - Міністерство), іншими
актами законодавства України, а також
дорученнями Президента України та
Міністра.

Відповідно до «Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах, районах у містах, а
також у містах та районах»
затвердженого Постановою Пенсійниго
фонду України № 8-2 від 30.04.2002 року :

1.1. Управління Пенсійного фонду України
(далі - Фонд) у районах, містах, районах у
містах, а також у містах та районах
(далі - Управління) є органами Фонду,
підпорядкованими відповідно головним
управлінням Фонду в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі (далі - регіональні
управління), що разом з цими
управліннями утворюють систему
територіальних органів Фонду.

Основним завданням Управління,
зокрема, є

- ведення обліку осіб, які підлягають
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню;

- стягнення у передбаченому
законодавством порядку своєчасно не
нарахованих та/або не сплачених сум
страхових внесків та інших платежів;

Управління відповідно до
покладених на нього завдань, в тому
числі, веде облік платників збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, забезпечує надходження
платежів відповідно до законодавства,
та має право, зокрема:

- стягувати несплачені суми страхових
внесків та інших платежів з їх
платників;

- порушувати в установленому законом
порядку питання про притягнення до
відповідальності осіб, винних у
порушенні законодавства про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування;

- у разі виявлення фактів порушення
порядку нарахування, обчислення і
сплати страхових внесків звертатися в
установленому законом порядку до
відповідних правоохоронних органів.

Отже, управління Пенсійного фонду
України у м. Сєвєродонецьку Луганської
області складаючи вимогу про сплату
недоїмки діяв, як відповідний орган
Пенсійного фонду, створений для
забезпечення в тому числі, стягнення у
передбаченому порядку своєчасно не
нарахованих та/або не сплачених сум
страхових внесків та інших платежів.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначені Законом України «Про
виконавче провадження», таким чином
правовідносини, що виникають між
учасниками виконавчого провадження, у
даному випадку, що виникли між
позивачами та державним виконавцем,
регулюються зазначеним Законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Частинами 1,2 ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.
Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи,
зокрема рішення інших органів
державної влади, якщо їх виконання за
законом покладено на державну
виконавчу службу.

Згідно ч.4 ст. 25 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (в редакції, яка
діяла на момент винесення вимоги № Ф/1417
від 14.05.2013) територіальний орган
Пенсійного фонду у порядку, за формою і
в строки, встановлені Пенсійним
фондом за погодженням з центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сферах трудових відносин,
соціального захисту населення,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

На підставі п.1 ч.1 ст. 19 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17
цього Закону, зокрема за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання
до відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі, зокрема неподання виконавчого
документа, зазначеного у статті 17
цього Закону, та неподання заяви про
відкриття виконавчого провадження у
випадках, передбачених цим Законом.

З оскаржуваної постанови державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Сєвєродонецького
міського управління юстиції Міщенко
К.О. про відкриття виконавчого
провадження № 38997903 від 17.07.2013
вбачається, що вказана постанова
прийнята на підставі вимоги Управління
Пенсійного фонду України у м.
Сєвєродонецьку № Ф-1417 від 14.05.2011 щодо
стягнення з ОСОБА_1 недоїмки зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у сумі
4649,45 грн., яка у розумінні п. 8 ч. 1 ст 17
Закону України «Про виконавче
провадження» є виконавчим документом.

На підставі вищенаведеного, суд
приходить до висновку, що державним
виконавцем дотримано всі норми діючого
законодавства, щодо оформлення
вказаної постанови.

Відповідачем правомірно прийнято
оскаржувану постанову з примусового
виконання вимоги Управління
Пенсійного фонду України у м.
Сєвєродонецьку № Ф-1417 від 14.05.2011 щодо
стягнення з ОСОБА_1 недоїмки зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у сумі
4649,45 грн.

Оскільки в судовому засіданні не
встановлено факт порушення прав
позивача у спірних правовідносинах,
суд, оцінивши надані сторонами докази,
дійшов висновку, про безпідставність
вимог позивача, щодо скасування
постанови ВДВС Сєвєродонецького МУЮ
про відкриття виконавчого провадження
№ 38997903 від 17 липня 2013 року.

У відповідності до вимог ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
у випадку відмови у задоволенні позову
повернення судових витрат позивачу не
передбачено.

Керуючись статтями 2, 17, 18, 94, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
відділу державної виконавчої служби
Сєвєродонецького міського управління
юстиції про скасування постанови про
відкриття виконавчого провадження №
38997903 від 17 липня 2013 року, - відмовити за
необґрунтованістю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Повний текст постанови складено 11
червня 2014 року.

Суддя
Т.І. Ковальова