Справа № 2а-1670/6967/11
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/47499/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М., Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М.,розглянувши у порядку
письмового провадження

касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Бодекс-Україна»

на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
01.03.2012

та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 06.06.2012

у справі № 2а-1670/6967/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бодекс-Україна»

до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції у
Полтавській області Державної
податкової служби

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 01.03.2012,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.06.2012,
відмовлено у задоволенні позовних
вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бодекс-Україна»
(надалі - позивач, ТОВ «Бодекс-Україна»)
до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області Державної податкової служби,
правонаступником якої є Кременчуцька
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області (надалі -
відповідач, Кременчуцька ОДПІ), про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
01.04.2011 № /1098.

Приймаючи рішення, суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з того,
що виконання зобов'язань та фактичне
проведення господарських операцій на
підставі укладених між позивачем та
його контрагентами договорів не
підтверджується первинними
документами, що не дає права позивачеві
на збільшення розміру валових витрат.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить скасувати постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 01.03.2012 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.06.2012 і
задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач не надав письмових
заперечень на касаційну скаргу, що не
перешкоджає її розгляду.

У зв'язку з неприбуттям у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, що були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України,
на підставі частини першої статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, вирішила розглядати справу у
порядку письмового провадження.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в період з 18.02.2011 по
12.03.2011 представниками відповідача
проведено планову виїзну перевірку ТОВ
«Бодекс-Україна» з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.01.2008 по 31.12.2010, валютного та
іншого законодавства за період з 01.04.2007
по 31.12.2010.

За результатами перевірки податковим
органом складено акт від 18.03.2011 №
1380/23-209/32860348, згідно із висновками якого
перевіркою встановлено, зокрема,
порушення ТОВ «Бодекс-Україна» п. 5.1, пп.
5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
від 28.12.1994 № 334/94-ВР «Про оподаткування
прибутку підприємств» (надалі - Закон
України «Про оподаткування прибутку
підприємств»), в результаті чого
занижено податок на прибуток на
загальну суму 38 668 грн., у тому числі: за
І квартал 2008 року - 5 662 грн., ІІ квартал
2008 року - 9 051 грн., ІІІ квартал 2008 року - 7
968 грн., ІV квартал 2008 року - 4 135 грн., І
квартал 2009 року - 2 194 грн., ІІ квартал 2009
року - 2 755 грн., ІІІ квартал 2009 року - 3 847
грн., IV квартал 2009 року - 1 580 грн., ІІ
квартал 2010 року - 1 476 грн.

На підставі акта перевірки
Кременчуцькою ОДПІ 01.04.2011 прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/1098, яким ТОВ «Бодекс-Україна»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток на загальну суму
48 335,00 грн., з них: за основним платежем -
38 668,00 грн., штрафні (фінансові) санкції -
9 667,00 грн.

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до визначення част. 1 ст. 3
Господарського кодексу України під
господарською діяльністю у цьому
Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Положеннями п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» в редакції, яка була
чинною на момент виникнення спірних
правовідносин, визначено, що валові
витрати виробництва та обігу (далі -
валові витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вказаного Закону
до складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Нормами абзацу 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
вищезгаданого Закону передбачено, що
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Отже, виходячи з наведених положень
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», до складу
валових витрат включаються будь-які
витрати, які пов'язані з господарською
діяльністю платника податку та
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначено п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995, первинні документі - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України від 16.07.1999 №
996-XIV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
встановлено вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Відповідно до даної статті, підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Виходячи з вищевикладеного, підставою
для ведення бухгалтерського обліку
господарських операцій та надання
юридичної сили і доказовості є
первинні документи, що повинні бути
складені відповідно до вимог Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні».

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 01.07.2005 між ТОВ
«Бодекс-Україна» (Довіритель) та ПП
ОСОБА_4 (Повірений) було укладено
Договір № 05/25, згідно якого повірений
надає на постійній основі наступні
послуги від імені та за рахунок
довірителя:

- організовує пошук та підбір
вантажоволодільців (замовників,
вантажовідправників або їх довірених
осіб) з метою забезпечення
експортно-імпортними вантажами
транспортних засобів довірителя для
внутрішніх та міжнародних перевезень;

- виконує функції (повноваження)
довірителя в переддоговірних
перемовинах та спорах (при їх
наявності) між останнім та
вантажоволодільцями,
вантажовідправниками та їх довіреними
особами;

- організовує диспетчеризацію
перевезень вантажів автомобільним
транспортом по території України;

- приймає участь в складанні актів у
випадках, передбачених чинним
законодавством та вирішує з замовником
претензійні питання тощо.

На підтвердження виконання
зазначеного договору, позивачем надано
копії підписаних між ним та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 акти
виконаних робіт, рахунки-фактури, листи
від замовників про забезпечення
своєчасної подачі автотранспорту: від
ТОВ «Проктер енд Гембел Менюфекчуринг
Україна», АТ «Комета», ТОВ «Діорит», ПП
«Далвіс», ПП «Александрія-Дорбуд», ТОВ
«ДРСУ «Полтава»; копії договорів із
вказаними контрагентами, про які
містяться відомості в актах виконаних
робіт.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік та фінансова звітність
ґрунтуються, зокрема, на такому
основному принципі, як превалювання
сутності над формою, за яким операції
обліковуються відповідно до їх
сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

За відсутності факту придбання товарів
чи послуг або в разі, якщо придбані
товари чи послуги не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку,
відповідні суми не можуть включатися
до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток
навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Умовами Договору доручення від 01.07.2005 №
05/25 про надання маркетингових послуг по
перевезенню вантажів автомобільним
транспортом по території України
встановлено обов'язок повіреного
своєчасно передавати довірителю
заявки на організацію автомобільних
перевезень вантажів або про надання
інших послуг, зазначених в цьому
договорі (пп. 3.2.4 п. 3.2 Договору). Також за
умовами пп. 3.1.1 п. 3.1 Договору довіритель
(ТОВ «Бодекс-Україна») зобов'язаний
письмово підтвердити приймання заявки
до виконання.

Докази виконання фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 обов'язку
щодо передачі заявок на організацію
автомобільних перевезень та, власне, на
підтвердження факту передачі таких
заявок і прийняття їх ТОВ
«Бодекс-Україна», позивачем не надано.

Зі змісту укладених між ТОВ
«Бодекс-Україна» та замовниками
договорів не вбачається участь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 в
організації перевезень вантажу,
виходячи з наступного.

Положеннями пп. 2.2.1 п. 2 Договору № 3008/05
від 30.08.2005, укладеного між ТОВ «Проктер
енд Гембел Менюфекчуринг Україна» та
ТОВ «Бодекс-Україна», передбачено
обов'язок замовника передачі заявки
саме перевізнику на перевезення
вантажів в письмовому вигляді, без
визначення прямої або опосередкованої
участі повіреного як в прийнятті такої
заявки, так і в господарських операціях
сторін за договором. Аналогічний за
змістом обов'язок замовника міститься
і пп. 3.1.1 п. 3 Договору № 06/03 від 30.01.2006,
укладеного між ТОВ «Бодекс-Україна» та
АТ «Комета».

Згідно пп. 2.4.1 п. 2.4 Договору № 33/01/08 від
11.01.2008, укладеного між ТОВ
«Бодекс-Україна» та ТОВ «Діорит»,
відомості, необхідні для
транспортування вантажу, замовник
зобов'язаний повідомити перевізнику,
при цьому участь повіреного як при
прийнятті заявки на перевезення, так і
в господарських відносинах з
перевезення вантажу сторонами
договору не обумовлена. Аналогічний за
змістом обов'язок замовника міститься
і пп. 2.4.1 п. 2 Договору № 39/03 від 12.03.2008,
укладеного між ТОВ «Бодекс-Україна» та
ПП «Александрія-Дорбуд».

Умовами пп. 3.1.1 п. 3.1 Договору № 24/07 від
01.06.2007, укладеного між ТОВ
«Бодекс-Україна» та ТОВ «ДРСУ
«Полтава», сторони прямо обумовили
обов'язок замовника погоджувати саме з
диспетчером загрузку транспортного
засобу в письмовому вигляді без
встановлення обов'язку погодження
заявки на перевезення через
повіреного. Аналогічний за змістом
обов'язок замовника міститься і пп. 3.1.1
п. 3 Договору № 19/07 від 11.05.2007,
укладеного між ТОВ «Бодекс-Україна» та
ПП «Далвис».

Як слідує зі змісту заявок про надання
транспортних засобів для здійснення
вантажоперевезень по території
України, що містяться в матеріалах
справи, їх передача від замовника до
перевізника здійснювалась без участі
повіреного. Натомість, прийняття
заявок ТОВ «Бодекс-Україна»
здійснювалось ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
які згідно із копіями Штатного
розкладу підприємства від 01.04.2008, 26.05.2008,
26.09.2008, 28.11.2008, 01.04.2009, 01.11.2009, 01.01.2010, 01.07.2010
займали посади менеджерів ТОВ
«Бодекс-Україна» на автомобільному
транспорті.

В обґрунтування наявності підстав для
оплати на виконання договору № 05/25 від
01.07.2005, в актах виконаних послуг та
розподілі доходів за договором
доручення про надання маркетингових
послуг, міститься посилання на листи
замовників на адресу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4, якими вони
просили повіреного забезпечити
своєчасну подачу автотранспорту
згідно укладених договорів та
визначали вартість перевезення та
винагороди повіреного.

Разом з тим, відповідно до пп. 3.2.5 п. 3.2
Договору № 05/25 від 01.07.2005 передбачено
обов'язок фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 погоджувати з довірителем
ставки на кожну з послуг, які надаються
або на сукупність послуг в цілому.

Доказів погодження між позивачем та
повіреним ставок на послуги з
перевезення вантажу замовників,
враховуючи, що замовники в листах
визначали загальну вартість
перевезення без визначення його
маршруту, позивачем судам попередніх
інстанцій не надано.

За змістом актів виконаних робіт та
розподілу доходів за договором
доручення про надання маркетингових
послуг, на підтвердження виконання
повіреним його обов'язків перед
позивачем в частині надання проектів
договорів, супутньої інформації для
укладення договорів із замовниками,
фактично міститься посилання на
договори, які були укладені до моменту
виконання доручення у визначеному
періоді, та які також повторюються в
актах виконаних робіт за різний період.

Сторонами договору доручення від 01.07.2005
№ 05/25 в пп. 3.2.9 п. 3.2 погоджено умову про
обов'язок повіреного в кінці виконання
договірних зобов'язань повідомити
довірителя про хід виконання доручення
та надати письмовий звіт у вигляді акта
виконаних робіт.

Проте обсяг відомостей в актах
виконаних послуг та розподілі доходів
за договором доручення про надання
маркетингових послуг по перевезенню
вантажів автомобільним транспортом по
території України № 05/25 від 01.07.2005 не
містить інформації щодо того, які саме
дії були вчинені фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 з метою
виконання наданого доручення.

Суди попередніх інстанцій, з чим
погоджується колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, дійшли
висновку про те, що надані позивачем на
підтвердження виконання договорів про
надання транспортних послуг
(перевезення), укладених між ТОВ
«Бодекс-Україна» та ТОВ «Проктер енд
Гембел Менюфекчуринг Україна», АТ
«Комета», ТОВ «Діорит», ПП «Далвис», ПП
«Александрія-Дорбуд», ТОВ «ДРСУ
«Полтава» товарно-транспортні
накладні, подорожні листи, накладні,
заявки на перевезення, акти
здачі-прийняття робіт (наданих послуг),
рахунки-фактури, платіжні доручення є
доказами виконання договорів саме з
перевезення вантажів, проте прямо не
доводять і не містять в собі інформації
щодо реальності виконання договору
доручення від 01.07.2005 № 05/25 його
сторонами.

За таких обставин обсяг документів, що
перебувають в матеріалах справи та
зміст відомостей, носієм яких вони є, не
дають можливості в повному обсязі
встановити елементи ланцюга
господарської операції з виконання
доручення за договором від 01.07.2005 № 05/25,
послідовний причинно-наслідковий
зв'язок отримання та оплати послуг,
взаємодій позивача з його контрагентом
та подальшого віднесення до складу
валових витрат сум маркетингових
послуг, отриманих від фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4, по виконанню
договірних зобов'язань щодо здійснення
транспортних вантажоперевезень в
розмірі 148 772 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій про те, що реальність
здійснення господарських операцій між
позивачем та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 з надання
маркетингових та посередницьких
послуг в рамках договору від 01.07.2005 №
05/25 є недоведеною. А відтак, суди
попередніх інстанцій обґрунтовано
дійшли висновку про неправомірність
включення позивачем до складу валових
витрат вартості маркетингових послуг,
отриманих від фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 в розмірі 148 772
грн.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 22.03.2010 між позивачем
(експедитор) та ПП «Авто-Трейд-2009»
(перевізник) укладено договір про
надання транспортно-експедиційних
послуг № 22/03. Предметом вказаного
договору є доручення, дане
перевізником експедитору, по виконанню
агентських послуг з пошуку замовників
транспорту і організації
вантажоперевезень, у зв'язку з чим
експедитор буде замовляти і виконувати
всі необхідні розрахунки з усіма
учасниками транспортного процесу, а
перевізник - надає автомобілі та
здійснює перевезення по території
України у відповідності з діючим
законодавством України, у
відповідності з підписаною сторонами
заявкою, що визначає умови кожного
перевезення. Заявка являється
невід'ємною частиною договору.

Відповідно до ст.1 Закону України від
01.07.2004 № 1955-IV «Про
транспортно-експедиторську
діяльність:

транспортно-експедиторська послуга -
робота, що безпосередньо пов'язана з
організацією та забезпеченням
перевезень експортного, імпортного,
транзитного або іншого вантажу за
договором транспортного
експедирування;

експедитор (транспортний експедитор) -
суб'єкт господарювання, який за
дорученням клієнта та за його рахунок
виконує або організовує виконання
транспортно-експедиторських послуг,
визначених договором транспортного
експедирування;

перевізник - юридична або фізична
особа, яка взяла на себе зобов'язання і
відповідальність за договором
перевезення вантажу за доставку до
місця призначення довіреного їй
вантажу, перевезення вантажів та їх
видачу (передачу) вантажоодержувачу
або іншій особі, зазначеній у
документі, що регулює відносини між
експедитором та перевізником.

Згідно ст. 929 Цивільного кодексу
України за договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Разом з тим, предметом договору є
доручення, дане перевізником
експедитору по виконанню агентських
послуг з пошуку замовників транспорту
і організації вантажоперевезень.

Зі змісту статті 243 Цивільного кодексу
України слідує, що особа, яка постійно
та самостійно виступає представником
підприємців при укладенні ними
договорів у сфері підприємницької
діяльності, є комерційним
представником.

За статтею 295 Господарського кодексу
України підприємницька діяльність, що
полягає в наданні комерційним агентом
послуг суб'єктам господарювання при
здійсненні ними господарської
діяльності шляхом посередництва від
імені, в інтересах, під контролем і за
рахунок суб'єкта, якого він
представляє, є комерційним
посередництвом (агентська діяльність).
А статтею 297 Господарського кодексу
України визначено, що за агентським
договором одна сторона (комерційний
агент) зобов'язується надати послуги
другій стороні (суб'єкту, якого
представляє агент) в укладенні угод чи
сприяти їх укладенню (надання
фактичних послуг) від імені цього
суб'єкта і за його рахунок.

З огляду на викладені обставини,
укладений 22.03.2010 між позивачем та ПП
«Авто-Трейд-2009» договір № 22/03 за своєю
правовою природою є агентським
договором, на підставі якого
відбувається комерційне
представництво.

Позивачем до матеріалів справи було
долучено копії додаткових угод до
договорів транспортно-експедиційних
послуг.

Як вбачається зі змісту додаткової
угоди № 1 від 22.03.2010 до договору
транспортно-експедиційних послуг № 22/03
від 22.03.2010, для виконання умов вказаного
договору перевізником
використовувались автотранспортні
засоби, що належать фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_8

При дослідженні наявних у матеріалах
справи документів судами встановлено,
що товарно-транспортні накладні БЗС №
008618 від 06.04.2010, БЗС № 008619 від 07.04.2010, від
09.04.2010 та БЗС № 0004123 від 10.04.2010 взагалі не
стосуються операцій в межах виконання
умов договору
транспортно-експедиційних послуг № 22/03
від 22.03.2010, оскільки акт виконаних робіт
№1 від 01.04.2010 згідно вказаного договору
сторонами було складено раніше, ніж
вищевказані товарно-транспортні
накладні про здійснення перевезень за
цим самим актом виконаних робіт. Тому
зазначені документи не можуть
підтверджувати реальність надання
передбачених договором послуг.

Фактично ж на виконання господарської
операції згідно договору
транспортно-експедиційних послуг № 22/03
від 22.03.2010 було виписано лише 3
товарно-транспортні накладні, а саме:
БЗС № 008601 від 30.03.2010, БЗС №008602 та БЗС
№008610 від 31.03.2010.

Зі змісту товарно-транспортних
накладних БЗС № 008602 та БЗС № 008610 від
31.03.2010 випливає, що за один рейс
автомобілем Рено (номерний знак НОМЕР_2)
з причепом НОМЕР_3 та автомобілем МАН
(номерний знак НОМЕР_1 з причепом
НОМЕР_4) було перевезено по 60 тон щебеню.
Судами попередніх інстанцій вказана
обставина оцінена критично, оскільки
не було надано доказів на
підтвердження спроможності названих
автомобілів в силу своїх технічних
характеристик здійснити за один рейс
транспортування вантажу вагою 60 тон.

Крім того, як вбачається з додаткової
угоди № 1 від 22.03.2010, перевізником (ПП
«Авто-Трейд-2009») використовувались
автотранспортні засоби, що належать
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_8,
тобто в даному випадку перевізником
виступав саме фізична
особа-підприємець ОСОБА_8 Договорів
оренди, лізингу або найму транспортних
засобів ПП «Авто-Трейд-2009» у фізичної
особи-підприємця ОСОБА_8 до матеріалів
справи не надано.

Відомості, що містяться в акті № 1
виконаних робіт від 01.04.2010 згідно
договору транспортно-експедиційних
послуг № 22/03 від 22.03.2010, в порушення
вимог ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», не дозволяють
з'ясувати зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції, з огляду на такі обставини.

Сторонами за договором № 22/03 від 22.03.2010
є перевізник - ТОВ «Авто-трейд-2009» та
експедитор - ТОВ «Бодекс-Україна»,
однак акт складено про те, що замовник
сплатив згідно рахунка № 010401 від 01.04.2010,
а виконавець надав послугу в повному
обсязі та в строк. При цьому, ані в
договорі № 22/03 від 22.03.2010, ані в акті № 1
від 01.04.2010 не визначено осіб, які є
виконавцем і замовником та яка саме
послуга надана виконавцем.

Також колегія суддів зазначає, що ТОВ
«Бодекс-Україна» в ході судового
розгляду справи не доведено належними
доказами необхідності залучення
третьої особи для надання
транспортно-експедиційних послуг,
оскільки основним видом діяльності
підприємства позивача є діяльність з
організації та здійснення перевезень і
він сам є автоперевізником.

Укладений 22.03.2010 між та ПП
«Авто-Трейд-2009» договір № 22/03 за своєю
правовою природою є агентським
договором, на підставі якого
відбувається комерційне
представництво, але зазначений договір
не містить умов щодо розміру
агентської винагороди.

Умова, встановлена п. 4.1 вказаного
Договору містить доручення
перевізнику, надане ТОВ
«Бодекс-Україна», отримати на власний
рахунок повну фрахтову вартість за
надані послуги і виконати з першим
повний розрахунок. Проте, зазначена
умова не дозволяє встановити розмір
агентської винагороди або порядок її
розрахунку.

З огляду на вказане, колегія суддів
вважає недоведеним факт здійснення
господарських операцій між позивачем
та ПП «Авто-Трейд-2009» з надання
транспортно-експедиційних послуг в
рамках договору № 22/03 від 22.03.2010. А
відтак, суди попередніх інстанцій
дійшли обґрунтованого висновку про
неправомірність включення позивачем
до складу валових витрат суми
виконаних робіт згідно акта № 1 від
01.04.2010 в розмірі 5 906,25 грн., отриманих від
ПП «Авто-трейд-2009».

Відповідачем доведено правомірність
прийнятого ним податкового
повідомлення-рішення від 01.04.2011 №
/1098, що доводами касаційної скарги
не спростовується.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 222, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

1. Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Бодекс-Україна» залишити без
задоволення.

2. Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 01.03.2012 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.06.2012 у
справі № 2а-1670/6967/11 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236- 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна