Справа № 804/5983/14
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
19 травня 2014 р. Справа № 804/5983/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:
головуючого судді
суддів Олійника В.М., Ніколайчук
при секретарі судового засідання
позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2
представника відповідача - 1
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Державної
реєстраційної служби України,
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Сіволіна
Михайла Юрійовича про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
До Дніпропетровського окружного
адміністративного суду надійшов позов
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Державної
реєстраційної служби України,
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Сіволіна
Михайла Юрійовича, в якому позивач
- визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Сіволіна
М.Ю. від 24.09.2013р. № 6145972;

- зобов'язати Державну реєстраційну
службу України здійснити реєстрацію
права власності на нерухоме майно, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 під
літ. В - 1, що складається з: № 1 - коридор,
№ 2 - санвузол, № 3 - житлова кімната, № 4 -
житлова кімната, № 5 - кухня, загальною
площею 65,1 кв. м та під літ. Г - 1, що
складається з: № 1 - кухні, № 2 - житлова
кімната, № 3 - житлова кімната,
загальною площею - 31,3 кв. м., а також
навісу «М», сарай «И», 1/4 частин
убиральні «Н», огорож № 1, 9, 10;
водоколонки № 2, мостіння 1 за ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, відповідно до рішення
Красногвардійського районного суду
міста Дніпропетровська від 07.06.2011р. у
справі № 2-1475-2011.

В обґрунтування позову, позивач
зазначив, що державний реєстратор
незаконно та безпідставно відмовив у
державній реєстрації права власності
на об'єкт нерухомого майна за адресою:
АДРЕСА_1, згідно рішення від 24.09.2013р.
№ 6145972, тим самим, порушив ч. 4 ст. 24
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", оскільки,
позивачем відповідачу надані всі
необхідні документи для проведення
реєстраційної дії.

Відповідач-1 та відповідач-2 надали
заперечення, суть яких зводиться до
того, що рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень від 24.09.2013р. № 6145972 прийнято в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Позивачі в судовому засіданні позовні
вимоги підтримали, просили позов
задовольнити.

Представник відповідача-1 в судовому
засіданні проти позову заперечував,
просив в задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Представник відповідач-2 в судове
засідання не з'явився, повідомлений
належним чином, що підтверджується
матеріалами справи.

Заслухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.

07 червня 2011 року рішенням
Красногвардійського районного суду
міста Дніпропетровська у справі №
2-1475/2011 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до
Виконавчого комітету
Красногвардійської районної Ради
м. Дніпропетровська, третя особа
Комунальне підприємство
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації» про
визнання права власності на
новозбудовані будинки за ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 було визнано право власності на
домоволодіння АДРЕСА_1.

Так, визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право
власності на домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1 під літ. В.1, що складається з: №
1- коридор, № 2 - санвузол, № 3 - житлова
кімната, № 4 - житлова кімната, № 5-
кухня, загальною площею 65.1 кв. м, та
домоволодіння під літ. Г-1, що
складається з : № 1- кухні № 2 - житлова
кімната, № 3 - житлова кімната,
загальною площею - 31.3. кв. м., а також
навісу «М», сарай «И», 1/4 частин
убиральні «Н», огорож № 1,9, 10;
водоколонки № 2, мостіння 1 в повному
обсязі.

Зазначене рішення не було оскаржене та
набрало законної сили 21 червня 2011 року.

Описка, яка була допущена при винесенні
рішення в частині назви вулиці -
АДРЕСА_1 замість АДРЕСА_1 була усунута
шляхом постановления ухвали
Красногвардійського районного суду
міста Дніпропетровська від 09 липня 2012
року у справі № 2-1475- 2011.

21.08.2013р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції із заявою про
державну реєстрацію права власності на
частини домоволодіння, яке розташоване
по АДРЕСА_1.

Заява прийнята 21.08.2013р. за
реєстраційним номером 2613179.

Рішенням державного реєстратора прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Сіволіна
М.Ю. від 24.09.2013 року № 6145972 було
відмовлено у здійснені державної
реєстрації права власності.

Копія даного рішення була отримана
особисто ОСОБА_1 25.10.2013 року у
приміщенні Дніпропетровського
міського управління юстиції
Дніпропетровської області, що
підтверджується особистим підписом
ОСОБА_1 на відповідній сторінці
Реєстраційної справи.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 182 Цивільного кодексу України,
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень",
державна реєстрація прав, є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Згідно ст. 4 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень",
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування
(сервітут); право користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном;

3) інші речові права відповідно до
закону;

4) податкова застава, предметом якої є
нерухоме майно, та інші обтяження.

Речові права на нерухоме майно,
зазначені в пунктах 2 і 3 частини першої
цієї статті, є похідними і реєструються
після державної реєстрації права
власності на таке майно, крім випадків,
передбачених статтею 4-1 цього Закону.

Частиною 2 ст.9 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень",
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, зокрема: відповідність
відомостей про нерухоме майно, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.15 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", державна реєстрація прав та
їх обтяжень проводиться в такому
порядку, зокрема, прийняття і перевірка
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
реєстрація заяви; встановлення факту
відсутності підстав для відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та/або їх
обтяжень.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 703 від 22 червня 2011 року, затверджено
Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень (далі -
Порядок, чинний на момент виникнення
спірних правовідносин), пунктом 5 якого,
передбачена обов'язковість подання
документів для проведення державної
реєстрації прав, які повинні
відповідати вимогам, що встановлені
законом, цим Порядком та іншими
нормативно - правовими актами.

Пунктом 7 Порядку встановлено, що для
проведення державної реєстрації прав,
заявник подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові заяву про
державну реєстрацію, форму та вимоги до
заповнення якої, встановлює Мін'юст.

Відповідно до п.9 Порядку, заявник під
час подання заяви про державну
реєстрацію пред'являє органові
державної реєстрації прав, нотаріусові
документ, що посвідчує його особу.

Пунктом 10 Порядку, документи необхідні
для проведення державної реєстрації,
що подані з порушенням вимог,
установлених законом, цим Порядком та
іншими нормативно-правовими актами, є
підставою для зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію або відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, а не для відмови в прийнятті
заяви про державну реєстрацію.

Згідно п.12 Порядку, під час розгляду
заяви про державну реєстрацію і
документів, що додаються до неї,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема, щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у встановлених законом
випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно,
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме
майно, зареєстрованих відповідно до
закону;

5) наявності факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

Відповідно до пункту 46 Порядку
встановлено, що для проведення
державної реєстрації прав з видачею
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у зв'язку з набуттям
права власності на новозбудовані чи
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна заявник, крім документів, що
зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього
Порядку, подає органові державної
реєстрації прав: документ, що посвідчує
речове право на земельну ділянку (крім
випадків реконструкції квартири,
житлового або нежитлового приміщення);
витяг з Державного земельного кадастру
про земельну ділянку (у разі, коли в
документі, що посвідчує речове право на
земельну ділянку, відсутні відомості
про її кадастровий номер); документ, що
зазначений у пункті 27 цього Порядку та
підтверджує право власності на об'єкт
нерухомого майна, розташований на
земельній ділянці (у разі проведення
державної реєстрації прав з видачею
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у зв'язку з набуттям
права власності на реконструйований
об'єкт нерухомого майна); документ, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта;
документ, що підтверджує присвоєння
об'єкту нерухомого майна адреси.

Пунктом 16 Порядку передбачено, що за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Згідно п.23 Порядку, державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень, виключно за наявності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав, що визначені у Законі
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень".

Як вбачається з документів, поданих
заявником для реєстрації заявленого
права, не подано наступні документи:
документ, що посвідчує речове право на
земельну ділянку, проте, відповідно до
ч.1-3 ст. 376 Цивільного кодексу України
житловий, будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Статтею 5 Закону України «Про державну
реєстрацію, речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» (далі - Закону)
передбачено, що у разі, якщо
законодавством передбачено прийняття
в експлуатацію об'єкта нерухомого
майна, державна реєстрація прав на
такий об'єкт проводиться після
прийняття його в експлуатацію в
установленому законодавством порядку.

При цьому, відповідно до пункту 10
Порядку, прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 13
квітня 2011 року № 461 (далі - Порядок № 461)
у разі, коли на самочинно збудоване
нерухоме майно визнано право власності
за рішенням суду, воно приймається в
експлуатацію згідно з цим Порядком.

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 461,
прийняття в експлуатацію об'єктів, що
належать до І-ІІІ категорії складності,
та об'єктів, будівництво яких,
здійснено на підставі будівельного
паспорта, проводиться шляхом
реєстрації Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
та її територіальними органами (далі -
Інспекція), поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації. Прийняття в експлуатацію
об'єктів, що належать до IV і V категорії
складності, здійснюється на підставі
акта готовності об'єкта до
експлуатації.

Однак, з поданих заявником документів
для проведення державної реєстрації
права власності, не вбачається
наявність у нього речового права на
земельну ділянку, на якій
здійснювалося будівництво об'єкта
нерухомого майна.

Також, суд зазначає, що позивачами не
подано документа, що підтверджує
присвоєння адреси об'єкту нерухомого
майна, а згідно відомостей Реєстру прав
власності нерухомого майна за
зазначеною адресою зареєстровано
об'єкт нерухомого майна за іншою
особою.

Крім того, згідно п. 20 Порядку ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 26 жовтня 2011 року № 1141, відповідно
до якого, з метою проведення державної
реєстрації виникнення права власності,
державний реєстратор вносить до запису
про нерухоме майно наступні відомості,
зокрема, адреса об'єкта нерухомого
майна.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень», у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає
державній реєстрації відповідно до
цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна, розміщений
на території іншого органу державної
реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень звернулася
неналежна особа;

4) подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону;

5-1) заяву про державну реєстрацію
обтяжень речових прав на нерухоме
майно щодо попереднього правонабувача
подано після державної реєстрації
права власності на таке майно за новим
правонабувачем;

5-2) заяву про державну реєстрацію
речових прав, похідних від права
власності, подано за відсутності
державної реєстрації права власності,
крім випадків, встановлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-3) під час подання заяви про державну
реєстрацію права власності на
підприємство, як єдиний майновий
комплекс, житловий будинок, будівлю,
споруду (їх окремі частини), що виникло
на підставі документа, за яким
правонабувач набуває, також право
власності на земельну ділянку, не
подано заяву про державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку;

5-4) після завершення п'ятиденного
строку з дня отримання заявником
письмового повідомлення про зупинення
розгляду заяви про державну реєстрацію
прав не усунено обставин, що були
підставою для прийняття такого
рішення;

5-5) заяву про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень під час вчинення
нотаріальної дії з нерухомим майном,
об'єктом незавершеного будівництва
подано не до нотаріуса, який вчинив
таку дію;

5-6) заяву про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень в електронній формі
подано особою, яка не є державним
кадастровим реєстратором або
державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи,
на підставі яких, заявлене право та
обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав.

Ураховуючи наведене, суд вважає, що
подані документи не відповідають
встановленим вимогам та не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують, що є
підставою для відмови у проведенні
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, відповідно до частини першої
статті 24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві, є будь-які фактичні дані,
на підставі яких, суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Вирішуючи питання щодо судового збору,
суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення, ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

У зв'язку з чим, судові витрати,
понесені позивачами, не повертаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, при вирішені справи по суті,
суд може задовольнити
адміністративний позов повністю або
частково чи відмовити в його
задоволенні повністю, або частково.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 69, 70, 71, 86, 94, 122,
159-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Державної
реєстраційної служби України,
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Сіволіна
Михайла Юрійовича про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії - відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови, відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя суддя суддя
Постанова не набрала законної сили
19.05.14 Суддя З оригіналом згідно
Помічник судді І.О.
Лозицька В.М.Олійник
С.В. Ніколайчук
І.О. Лозицька Ф.В. Рагімов