Справа № 818/772/14
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 р.Справа № 818/772/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Водолажської Н.С. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання
Зарицької Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Шосткинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 23.04.2014р. по справі № 818/772/14

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Шосткинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ФОП ОСОБА_1, звернувся до
Сумського окружного адміністративного
суду з адміністративним позовом до
Шосткинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області, в якому просив скасувати
податкове повідомлення - рішення
Шосткинської ОДПІ № від 05.03.2014 р.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 23.04.2014р. по
справі № 818/772/14 позов задоволено.

Відповідач, не погодившись з даним
судовим рішенням, подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову та прийняти нову, якою у
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання, призначене на 29.05.2014 року не
прибули.

Враховуючи, встановлений ст. 195-1 КАСУ
місячний строк розгляду апеляційної
скарги та те, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити розгляд апеляційної скарги
за відсутності представників сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41
Кодексу адміністративного судочинства
України фіксування судового засідання
29.05.2014 року за допомогою
звукозаписувального технічного запису
не здійснювалось у зв'язку з неявкою
осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши постанову суду, дослідивши
доводи апеляційних скарг, колегія
суддів дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, що в період з 05.02.2014 р.
по 07.02.2014 р. Шосткинською ОДПІ проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства щодо нарахування та
сплати орендної плати за земельні
ділянки державної або комунальної
власності за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012
р.

Результати перевірки оформлені актом
№280/17-0103-НОМЕР_1 від 13.02.2014 р. (а.с. 7-9).

На підставі вищезазначеного акту
перевірки Шосткинською ОДПІ 05.03.2014 р.
прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем: орендна плата
з фізичних осіб в розмірі 45198,09 грн., з
яких: 30132,06 грн. - за основним платежем,
15066,03 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (а.с. 5).

Позивач оскаржив податкове
повідомлення-рішення до суду.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, які покладені
суб'єктом владних повноважень в основу
спірного правового акту
індивідуальної дії в частині
оскарження на відповідність вимогам ч.3
ст.2 КАС України, колегія суддів
виходить з наступного.

З матеріалів справи слідує, що 27.12.2006
року між позивачем та Ямпільською
селищною радою укладено договір оренди
земельної ділянки.

За умовами вказаного договору позивачу
надана в користування земельна
ділянка загальною площею 1,446 га за
адресою АДРЕСА_1 (а.с. 24-28).

08 лютого 2007 року між Ямпільською
селищною радою та ОСОБА_1, укладено
договір оренди земельної ділянки,
згідно якого позивачу надана в
користування земельна ділянка
загальною площею 0,4811 га., в тому числі:
забудованих земель -0,4811 га з них:
земель, які використовуються в
комерційних цілях -0,4811 га в тому числі
під капітальною забудовою - 0,2238 га, під
проїздами та площадками -0,2573 га,
відповідно дольових часток в об'єкті
нерухомого майна: 1/3 частини ОСОБА_1, 2/3
частини ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.
Зазначена земельна ділянка надана
строком до 13 липня 2055 року (а.с. 29-34).

Договорами передбачено, що орендна
плата на рік становить 1% від грошової
оцінки землі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
орендна плата сплачується виключно в
порядку та розмірі, передбачених
договором оренди, питання щодо
встановлення розміру орендної плати за
земельні ділянки державної та
комунальної власності вирішується за
згодою сторін договору оренди
земельної ділянки із закріпленням
розміру орендної плати в такому
договорі.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 206 Земельного
кодексу України - використання землі в
Україні є платним. Об'єктом плати за
землю є земельна ділянка. Плата за
землю справляється відповідно до
закону.

За змістом п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України плата за
землю - це загальнодержавний податок,
який справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Згідно з п.п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України орендна плата за
земельні ділянки державної і
комунальної власності - обов'язковий
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою (далі у розділі XIII -
орендна плата).

Відповідно до ст. 269 Податкового
Кодексу України платниками податку є
власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв), землекористувачі.
Розміри та порядок плати за
використання земельних ресурсів, а
також відповідальність платників та
контроль за правильністю обчислення і
справляння земельного податку
визначаються Податковим Кодексом
України. Згідно ст. 270 Податкового
Кодексу України зазначено, що об'єктом
оподаткування є земельні ділянки, які
перебувають у власності або
користуванні, а також земельні частки
(паї), які перебувають у власності.

Законом України "Про оренду землі"
регулюються орендні відносини, статтею
1 якого визначено, що оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України
"Про оренду землі" договір оренди землі
- це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства. За змістом
ст. 18 Закону України "Про оренду землі"
договір оренди землі набирає чинності
після його державної реєстрації.

Згідно ст.125, 126 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державними актами, а
право оренди землі оформляється
договором, який реєструється
відповідно до закону.

Відповідно п. 289.1 ст. 289 Податкового
кодексу України, для визначення
розміру податку та орендної плати
використовується нормативна грошова
оцінка земельних ділянок.

У відповідності до п. 288.4 ст. 288
Податкового Кодексу України, розмір та
умови внесення орендної плати
встановлюються у договорі оренди між
орендодавцем (власником) і орендарем,
але річна сума платежу, відповідно до п.
288.5 ст. 288 Податкового Кодексу України,
не може бути меншою для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється розділом XIII Кодексу та
для інших категорій земель -
трикратного розміру земельного
податку, що встановлюється розділом
ХІІІ Кодексу.

Разом з тим, згідно з пунктом 288.1 статті
288 Податкового кодексу України,
підставою для нарахування орендної
плати за земельну ділянку є договір
оренди такої земельної ділянки.

Аналогічне положення міститься і в
пункті 288.4 статті 288 Податкового
кодексу України, відповідно до якого
розмір та умови внесення орендної
плати за земельні ділянки державної та
комунальної власності встановлюються
у договорі оренди між орендодавцем
(власником) і орендарем.

Наведені норми Податкового кодексу
України кореспондують положенням
Закону України "Про оренду землі",
відповідно до статті 15 якого, істотною
умовою договору оренди землі є,
зокрема, орендна плата із зазначенням
її розміру. При цьому, згідно зі статтею
21 вказаного Закону, орендна плата за
землю - це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України).

З урахуванням наведеного, розмір
орендної плати встановлюється саме в
договорі оренди, який є єдиною
визначеною законодавством підставою
для нарахування орендної плати, а
жодної іншої форми встановлення
розміру орендної плати ніж договір
оренди не існує.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

У даному випадку на момент укладення
договорів оренди земельної ділянки,
вони цілком відповідали вимогам
нормативних актів, що діяли на той час.

При цьому згідно із ст.629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Отже, умови договору оренди земельної
ділянки (включаючи і умову щодо розміру
орендної плати) є обов'язковими для
виконання сторонами. Відповідно,
позивач зобов'язаний сплачувати
орендну плату за користування
земельною ділянкою, що є предметом
вказаних договорів, у визначеному
договорами розмірі, а саме - в розмірі 1%
від нормативної грошової оцінки землі.
До того ж сам орендодавець, власник
земельної ділянки - Ямпільська селищна
рада, питання щодо збільшення орендної
плати не ініціює.

Таким чином, органи державної
податкової служби як контролюючі
органи з питань правильності
визначення та сплати податків мають
право перевіряти правильність
визначення та сплати орендної плати за
земельні ділянки державної та
комунальної власності лише на підставі
договорів оренди таких земельних
ділянок.

Водночас, закріплення в Податковому
кодексі України мінімального та
максимального значення розміру
орендної плати за земельні ділянки
державної та комунальної власності
означає те, що орендна плата за такі
земельні ділянки є регульованою
законодавством ціною та не тягне
автоматичного підвищення розміру
орендної плати, встановленого в
договорі оренди.

При цьому, ані Податковий кодекс
України, ані інші нормативно-правові
акти не закріплюють обов'язок орендаря
автоматично перераховувати орендну
плату (сплачувати її в більшому
розмірі) в разі законодавчої зміни
граничного розміру цієї плати.

Згідно з ч. 2 статті 632 Цивільного
кодексу України - зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про
оренду землі", орендна плата за
земельні ділянки, що перебувають у
власності фізичних та юридичних осіб,
переглядається за згодою сторін.

Згідно ч. 1 статті 30 Закону України "Про
оренду землі" - зміна умов договору
оренди землі здійснюється за взаємною
згодою сторін. У разі недосягнення
згоди щодо зміни умов договору оренди
землі спір вирішується в судовому
порядку.

Згідно з положеннями ст. 188
Господарського кодексу України зміна
та розірвання господарських договорів
в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору,
яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

При цьому статтею 654 Цивільного кодексу
України передбачено, що зміна договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає зі звичаїв ділового
обороту.

Згідно із ч. 3 статті 653 Цивільного
кодексу України - у разі зміни договору
зобов'язання змінюється з моменту
досягнення домовленості про зміну
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни.

Якщо договір змінюється або
розривається у судовому порядку,
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

Щодо договорів, укладених до внесення у
законодавство відповідних змін, то
така зміна можлива лише на умовах та з
підстав, передбачених договором, або
якщо законом встановлена відповідна
умова, при настанні якої орендна плата
підлягає перегляду.

Аналіз наведених законодавчих
приписів дає підстави для висновку про
те, що зміна коефіцієнтів до ставок
земельного податку може бути підставою
для перегляду установленого розміру
орендної плати шляхом укладення
сторонами додаткової угоди до
договору.

При цьому, з матеріалів справи слідує,
що такі зміни у вищевказані договори
внесені не були, а тому, позивач
нараховував та сплачував орендну плату
за землю в порядку передбаченому
статтею 286 Податкового кодексу України
та відповідно до вимог статті 288
Податкового кодексу України.

Зазначена правова позиція
кореспондується з висновками,
викладеними в постанові Верховного
Суду України від 11.06.2013 року, де
зазначено те, що хоча зміна розміру
земельного податку згідно із Законом №
309-VІ є підставою для перегляду
встановленого розміру орендної плати
шляхом внесення відповідних змін до
договору оренди землі його учасниками,
зазначене не тягне автоматичну зміну
умов договору щодо розміру орендної
палати, а відтак відповідного
донарахування ДПІ суми податкового
зобов'язання з орендної плати із
застосуванням штрафних санкцій за
податковими повідомленнями-рішеннями.

Згідно ч. 2 ст.161 Кодексу
адміністративного судочинства України
при виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Враховуючи викладене, визначення
податковим органом податкового
зобов'язання з орендної плати за
земельні ділянки державної і
комунальної власності не ґрунтується
на приписах Податкового кодексу,
Закону України "Про оренду землі" та
інших правових актів, що врегульовують
спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, факти вказаних в акті
перевірки та правомірність винесеного
податкового повідомлення-рішення
належним чином не довів.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Шосткинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Сумській області
залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 23.04.2014р. по
справі № 818/772/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.Судді
Водолажська Н.С. Філатов Ю.М.