Справа № 722/476/14-а
Суддя: Унгурян С. В.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 722/476/14-а
Номер провадження 2-а/722/19/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року Сокирянський районний
суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді: Унгуряна
С.В.

секретаря: Сімак
О.І.

з участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача:
ОСОБА_2

представника відповідача:
Новожені В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Сокиряни
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Селищанської сільської ради
Сокирянського району Чернівецької
області про визнання нечинним рішення
сесії сільської ради та зобов'язання
вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 11.03.2014 року звернувся до
Сокирянського районного суду
Чернівецької області з вказаним вище
адміністративним позовом до
Селищанської сільської ради
Сокирянського району Чернівецької
області про визнання нечинним рішення
сесії сільської ради та зобов'язання
вчинити певні дії.

Посилався на те, що Селищанська
сільська рада Сокирянського району
Чернівецької області рішенням №22/27-06
27-ї сесії 4-го скликання від 14.03.2006 року
надала йому для ведення особистого
селянського господарства земельну
ділянку в розмірі 1,19 га в урочищі
«Іванівський горб», однак без
зазначення місця її розташування та
без виділення межовими знаками на
місцевості.

Він постійно 1-2 рази на рік, перед
початком та закінченням польових
робіт, починаючи з 2006 року по 2013 рік, в
усній формі звертався до посадових
осіб Селищанської сільської ради про
необхідність надання йому та його
дружині земельні ділянки на місцевості
із зазначенням місця їх розташування,
однак отримував відповіді, що на даний
час вільних земельних ділянок немає.

В січні 2014 року він з дружиною
звернулися з письмовою заявою до
Селищанської сільської ради про
необхідність виділити земельні
ділянки єдиним масивом згідно
вищезазначеного рішення. Однак п.3
рішення №137/29-14 29-ї 6-го скликання від
04.02.2014 року йому відмовлено в
задоволенні заяви у зв'язку із
відсутністю земельних ділянок.

З даним рішенням він не погоджується з
наступних підстав.

04.07.2005 року на 21-й сесії 4-го скликання
Селищанської сільської ради прийнято
рішення №45/21-05 про вилучення у
місцевого товариства «Хлібороб» та
зарахування до земель запасу сільської
ради 63,9 га пасовищ та 16 га природних
сіножатей, а 22 га багаторічних
насаджень вирішено перевести в ріллю,
однак через 8 місяців після надання
йому та його дружині земельних ділянок,
вільних земельних ділянок уже не
виявилося.

01.11.2013 року Селищанська сільська рада
на 27 сесії 6 скликання прийняла рішення
№120/27-13 щодо погодження передачі в
оренду земельної ділянки загальною
площею 30 га в урочищах «Дуби» та «Біла»
для ведення сільськогосподарського
товарного господарства ОСОБА_4, який не
є жителем с.Селище Сокирянського
району Чернівецької області.

Просив визнати нечинним п.3 рішення
№137/29-14 29-ї сесії 6-го скликання
Селищанської сільської ради від 04.02.2014
року щодо розгляду його заяви та
зобов'язати відповідача прийняти
рішення щодо виділення йому єдиним
масивом земельну ділянку розміром 1,19
га для ведення особистого селянського
господарства, зазначивши її місце
розташування та межові відмітки.

Позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_2 в судовому засіданні,
посилаючись на обставини, викладені у
позові, підтримали позовні вимоги та
просили їх задовольнити.

Представник відповідача Новоженя В.І. в
судовому засіданні позов не визнав та
просив у його задоволенні відмовити в
повному об'ємі. При цьому суду пояснив,
що сільським головою Селищанської
сільської ради він працює з 16.11.2010 року.
16.01.2014 року до сільської ради була
подана письмова заява позивача та його
дружини про виділення єдиним масивом
земельних ділянок для ведення
особистого селянського господарства у
розмірі 1,72 га - ОСОБА_5 та 1,19 га - ОСОБА_1.
До цього часу позивач не звертався до
нього ні в усній, ні в письмовій формі з
приводу надання земельних ділянок. У
журналах звернення громадян до подання
ним зазначеної заяви немає жодних
зареєстрованих усних або письмових
заяв ОСОБА_1.

З приводу рішення від 14.02.2006 року, то
вважає, що воно не відповідає вимогам
чинного законодавства, оскільки у
ньому зазначені норми Земельного
кодексу (ст.141 «а» та ст.33), які не
регулюють порядок надання земельних
ділянок, а також не зазначено на яких
умовах позивачу надана земельна
ділянка. Крім того, згідно поданої
позивачем та його дружиною заяви, вони
просили надати земельні ділянки єдиним
масивом, однак знову ж таки не
зазначено на яких умовах. При цьому, на
час розгляду даної заяви у межах
населеного пункту були відсутні вільні
земельні ділянки таких площ.

З приводу рішень, на які посилається
позивач у своєму позові, то рішення
№45/21-05 про вилучення та зарахування до
земель запасу сільської ради земельних
ділянок стосується пасовищ та
природних сіножатей, які надавалися в
оренду, а не у власність. Багаторічні
насадження переводились в ріллю з
подальшим розпаюванням. Рішення 27-ї
сесії №120-27/13 від 01.11.2013 року
стосувалися земельної ділянки, яка
розташована за межами населеного
пункту, відповідно повноважень на
передачу власність даної земельної
ділянки сільська рада не має. На даний
час у відповідності до рішення 20-ї
сесії 6-го скликання Селищанської
сільської ради від 24.01.2012 року
встановлено граничний розмір
виділення земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства у розмірі 1 га для жителів
с.Селище без зобов'язання виділення
земельної ділянки єдиним масивом.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази по справі,
суд приходить до висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі заяви
ОСОБА_1, пунктом 6 рішення №22/27-06
двадцять сьомої сесії ІV скликання
Селищанської сільської ради народних
депутатів від 14.03.2006 року позивачу
надано для ведення особистого
селянського господарства в урочищі
«Іванівський горб» 1,19 га.

Частинами першою та другою статті 116
Земельного кодексу України (в редакції
чинній на час розгляду заяви позивача)
передбачалось, що громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування та державних
органів приватизації щодо земельних
ділянок, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації, в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Згідно частини третьої даної статті
безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі:

а) приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок
внаслідок приватизації державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного
кодексу України (в редакції чинній на
час розгляду заяви позивача) громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають заяву до відповідних районних,
Київської чи Севастопольської міської
райдержадміністрацій або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначаються бажані розміри та
мета використання.

Частинами сьомою-десятою даної статті
визначено порядок передачі земельної
ділянки у власність.

Зокрема встановлено, що відповідна
місцева державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада
розглядає заяву і в разі згоди на
передачу земельної ділянки у власність
надає дозвіл на розробку проекту її
відведення.

Проект відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
організаціями, які мають відповідні
дозволи (ліцензії) на виконання цих
видів робіт, у строки, що обумовлюються
угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки
погоджується з органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада у
місячний строк розглядає проект
відведення та приймає рішення про
передачу земельної ділянки у
власність.

Таким чином, судом встановлено, що
вказане вище рішення було прийнято без
дотримання порядку, встановленого ст.118
Земельного кодексу України, в редакцій
чинній на час його прийняття.

Позивач ОСОБА_1, якому було відомо про
прийняте рішення та з яким він був
ознайомлений, не звертався із заявою
про надання йому дозволу на розробку
проекту приватизації наданої йому
земельної ділянки та ним не замовлявся
проект її відведення відповідній
організації.

Суд вважає безпідставним доводи
позивача та його представника щодо
періодичного звернення позивача до
посадових осіб Селищанської сільської
ради з приводу надання йому земельної
ділянки, оскільки представник
відповідача пояснив, що ні до нього
особисто, ні згідно записів в журналах
реєстрації звернень громадян
відповідних заяв від позивача не
надходило.

Крім того, чинним законодавством не
передбачався обов'язок посадових осіб
сільської ради здійснювати виклик
позивача для надання йому відповідної
земельної ділянки. Будь-яких інших
письмових заяв до Селищанської
сільської ради позивач не подавав до
10.01.2014 року, рішення чи бездіяльність
посадових осіб не оскаржував.

10.01.2014 року до Селищанської сільської
ради позивачем була подана письмова
заява спільно з його дружиною ОСОБА_5
про необхідність виділення їм згідно
рішення №22/27-06 двадцять сьомої сесії ІV
скликання Селищанської сільської ради
народних депутатів від 14.03.2006 року
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства у
розмірі ОСОБА_1 - 1,19 га та ОСОБА_5 - 1,72 га в
урочищі «Іванівський горб» єдиним
масивом.

Рішенням №137/29-14 двадцять дев`ятої
сесії VІ скликання Селищанської
сільської ради від 04.02.2014 року (п.3)
відповідачем у відповідності до п.34 ч.1
ст.26 Закону України «Про місцеве
самоврядування», ст.ст.12, 118, 121, 122, 123
Земельного кодексу України відмовлено
у задоволенні даної заяви у зв'язку з
відсутністю земельних ділянок.

Відсутність земельної ділянки даного
розміру та цільового призначення - для
ведення особистого селянського
господарства в урочищі «Іванівський
горб» на час подання заяви та прийняття
оскаржуваного рішення підтверджується
поясненнями представника відповідача
та довідкою Селищанської сільської
ради від 12.05.2014 року за №242.

У письмовому роз'яснені на запит
представника відповідача щодо
розгляду заяви позивача, наданого
відділом Держземагенства у
Сокирянському районі від 27.02.2014 року за
№178, зазначалося, що рішення 22/27-06
двадцять сьомої сесії ІV скликання
Селищанської сільської ради народних
депутатів від 14.03.2006 року не відповідає
вимогам чинного земельного
законодавства.

Крім того, на час прийняття
оскаржуваного рішення у відповідності
до рішення 20 сесії УІ скликання
Селищанської сільської ради від 24.01.2012
року встановлено граничний розмір
виділення земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства у розмірі 1 га для жителів
с.Селище без зобов'язання виділення
земельної ділянки єдиним масивом.

Щодо доводів позивача та його
представника про незаконність відмови
у наданні земельної ділянки у зв'язку з
прийняттям Селищанською сільською
радою рішень №45/21-05 від 04.07.2005 року та
№120/27-13 від 01.11.2013 року, то зазначені
рішення не стосуються предмету
оскарження.

За таких обставин, суд прийшов до
висновку, що у задоволенні позовних
вимог слід відмовити у зв`язку з їх
безпідставністю, оскільки оскаржуване
позивачем рішення прийнято
відповідачем у в межах своїх
повноважень та у спосіб, передбачений
Конституцією і законами України.

Із урахуванням наведеного, суд вважає
безпідставними і позовні вимоги в
частині зобов'язання відповідача
прийняти рішення про виділення
позивачу земельної ділянки розміром 1,19
га для ведення особистого селянського
господарства, зазначивши її місце
розташування та межові знаки.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч.5 ст. 94 КАС України
судові витрати по сплаті судового
збору компенсуються за рахунок
Державного бюджету України, оскільки
позивач, який є інвалідом другої групи,
звільнений від їх сплати при подачі
позову.

Керуючись ст.ст.24, 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування», ст.ст.12, 122, 123
Земельного кодексу України, ст.ст.17,18, 71
ч.2, 94 ч.5, 158-163,167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Селищанської
сільської ради Сокирянського району
Чернівецької області про визнання
нечинним рішення сесії сільської ради
та зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили у порядку,
визначеному ст.254 КАС України, але може
бути оскаржена до Вінницького
апеляційного адміністративного суду в
порядок і строки, визначені ст.186 КАС
України.

Суддя Сокирянського

районного суду
С.В.Унгурян