Справа № 826/5442/14
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/5442/14
інстанції: Амельохін В.В.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

05 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «ФСВ» на ухвалу
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 23 квітня 2014 року у справі за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «ФСВ» до публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
про скасування акта-заборони, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з
позовом до публічного акціонерного
товариства «Київенерго», в якому
просив скасувати акт - заборону від
09.04.2014р. №2.10 про заборону виконання
будівельно - монтажних робіт по вул.
Юності, 8/2.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 23 квітня 2014 року
відмовлено у відкритті провадження у
справі.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану ухвалу.

В засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах
справи достатньо письмових доказів для
перегляду оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, колегія суддів
визнала можливим розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити, а оскаржувану ухвалу -
скасувати з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи
позивачу у відкритті провадження у
справі, виходив з того, що даний спір не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 КАС України справа
адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 7 ст. 3 КАС України суб'єкт
владних повноважень - орган державної
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Отже, необхідною ознакою суб'єкта
владних повноважень є здійснення ним
владних управлінських функцій у тих
правовідносинах, в яких виникає спір
між сторонами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС
компетенція адміністративних судів
поширюється, зокрема, на спори фізичних
чи юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів або
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Виходячи з аналізу наведених положень
КАС України, колегія суддів зазначає,
що до компетенції адміністративних
судів належать спори фізичних чи
юридичних осіб з органом державної
влади, органом місцевого
самоврядування, їхньою службовою чи
посадовою особою, предметом яких є
перевірка правильності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів відповідно
до прийнятих або вчинених при
здійсненні ними владних
(управлінських) функцій.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом даного спору є визнання
протиправним та скасування
акта-заборони № 2.10 від 09.04.2014 року,
виданого публічним акціонерним
товариством «Київенерго» про заборону
виконання будівельно-монтажних та
земляних робіт по вул. Юності, 8/2.

Колегією суддів встановлено, що спірні
правовідносини виникли у зв'язку з
винесенням відповідачем спірного
акта-заборони через відсутність у
позивача дозволу на виконання робіт,
передбаченого ч. 5 ст. 23 Закону України
«Про землі енергетики та правовий
режим спеціальних зон енергетичних
об'єктів».

Відповідно до вимог ст. ст. 23 Закону
України «Про землі енергетики та
правовий режим спеціальних зон
енергетичних об'єктів» охоронні зони
магістральних теплових мереж
встановлюються уздовж наземних,
надземних і підземних трубопроводів у
вигляді території, що віддалена на
певну відстань по обидва боки від
крайніх елементів конструкції
теплових мереж та по периметру
наземних споруд на визначеній
відстані. У межах охоронних зон
магістральних теплових мереж
забороняється виконувати будь-які дії,
що можуть порушити стабільну роботу
об'єктів теплових мереж, спричинити їх
пошкодження, нещасні випадки або
перешкоджають виконанню планових,
аварійно-рятувальних та
відновлювальних робіт.

Підприємства, установи та організації,
а також громадяни в межах охоронних зон
магістральних теплових мереж
зобов'язані виконувати вимоги
підприємства, що експлуатує
магістральні теплові мережі,
спрямовані на забезпечення їх захисту
і запобігання нещасним випадкам.

Підприємство, що експлуатує
магістральні теплові мережі, несе
відповідальність за забруднення
земель небезпечними речовинами, що
транспортуються тепловими мережами, та
відшкодовує шкоду, завдану власникам
чи користувачам земельних ділянок, у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України.

Абзацом 5 ст. 23 вказаного Закону
передбачено, що підприємство, яке
експлуатує магістральні теплові
мережі, в установленому порядку видає
підприємствам, установам та
організаціям, а також громадянам
письмові дозволи на використання
земель або виконання дозволених видів
робіт у межах охоронних зон теплових
мереж.

Вважаючи акт ПАТ «Київенерго» про
заборону проводити будівельні роботи
без отримання дозволу протиправним,
позивач звернувся з даним позовом до
суду.

Спірні правовідносини регулюються
Законом України «Про землі енергетики
та правовий режим спеціальних зон
енергетичних об'єктів».

В преамбулі цього закону зазначено, що
Закон правові та організаційні засади
надання і використання земельних
ділянок для розміщення об'єктів
енергетики, встановлення та дотримання
правового режиму земель спеціальних
зон об'єктів енергетики з метою
забезпечення безперебійного
функціонування цих об'єктів,
раціонального використання земель, а
також безпечної життєдіяльності та
захисту населення і господарських
об'єктів від впливу можливих аварій.

Відповідно до ст.1 цього Закону
охоронна зона магістральних теплових
мереж - частина земної поверхні,
повітряного простору та надр вздовж
трубопроводів і об'єктів теплових
мереж, обмежена умовними площинами
паралельно його осям, на якій
обмежується провадження господарської
діяльності для забезпечення
стабільних умов експлуатації,
запобігання пошкодженню.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що
основними завданнями закону є:

- визначення особливостей надання та
використання земель під об'єктами
енергетики, їх спеціальних зон з метою
дотримання правового режиму
використання, встановлення обмежень на
провадження певних видів
господарської та іншої діяльності щодо
будівництва та забезпечення їх
безпечної експлуатації і запобігання
та ліквідації аварій;

- захист населення, земель та
навколишнього природного середовища
від несприятливої дії об'єктів
енергетики, а також забезпечення їх
безпечної експлуатації і запобігання
та ліквідації аварій;

- визначення обмежень для власників і
користувачів земельних ділянок у
спеціальних зонах об'єктів енергетики;

- визначення підстав та порядку
відшкодування збитків власникам та
користувачам земельних ділянок
внаслідок обмеження їх прав,
погіршення якості земель або
приведення їх у стан, непридатний для
використання за цільовим призначенням.

Відповідно до ст. 5 зазначеного закону
дія Закону поширюється на
правовідносини, пов'язані з
використанням земель енергетики
незалежно від форм власності на землю
та об'єкти енергетики, відомчої їх
належності, а також земельних ділянок,
розміщених у межах спеціальних зон
об'єктів енергетики.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про
землі енергетики та правовий режим
спеціальних зон енергетичних об'єктів»
система заходів щодо дотримання
правового режиму земель енергетики та
спеціальних зон об'єктів енергетики
включає державний контроль за
дотриманням правового режиму
використання земель спеціальних зон.

Статтею 29 вказаного Закону
встановлено, що підприємства, які
здійснюють експлуатацію об'єктів
енергетики, в охоронних зонах цих
об'єктів зобов'язані висувати
обґрунтовані, обов'язкові до виконання
вимоги власникам та користувачам
земельних ділянок щодо забезпечення
дотримання обмежень та обтяжень в
охоронних і санітарно-захисних зонах
об'єктів енергетики та передачі
електричної енергії.

Колегією суддів встановлено, що спірні
правовідносини виникли у зв'язку з
використанням позивачем земельної
ділянки, розміщеної у межах
спеціальної зони об'єктів енергетики
без отримання дозволу, передбаченого
Законом та складанням ПАТ «Київенерго»
акта-заборони на проведення робіт на
вказаній земельній ділянці без
дозволу.

Виходячи з того, що у даних
правовідносинах ПАТ «Київенерго»
здійснює державний контроль за
дотриманням правового режиму
використання земель спеціальних зон на
виконання повноважень, наданих Законом
України «Про землі енергетики та
правовий режим спеціальних зон
енергетичних об'єктів», колегія суддів
приходить до висновку, що відповідач в
даному випадку виконує стосовно
позивача владні (управлінські) функції.

Таким чином, справа підлягає розгляду в
порядку адміністративного
судочинства.

Згідно з ч.4 ст. 6 КАС України ніхто не
може бути позбавлений права на розгляд
його справи в адміністративному суді,
до підсудності якого вона віднесена
цим Кодексом.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 199 КАС
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на ухвалу суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції має право скасувати ухвалу
суду, яка перешкоджає подальшому
провадженню у справі, і направити
справу для продовження розгляду.

Стаття 204 КАС України встановлює
підстави для скасування ухвали суду,
яка перешкоджає подальшому
провадженню у справі, і направлення
справи для продовження розгляду до
суду першої інстанції. Такими
підставами є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення питання.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги позивача
спростовують висновки, покладені в
основу рішення суду першої інстанції,
прийнятого з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповному з'ясуванні обставин, що
призвело до неправильного вирішення
питання, а тому апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а оскаржувана
ухвала - скасуванню. Справу належить
направити справу до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 3, 6, 17, 107, 197, 199, 204, 206, 211, 212, 254 КАС
України, колегія суддів

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «ФСВ»
задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного
суду м. Києва від 23 квітня 2014 року
скасувати та направити справу до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, які беруть участь у справ, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
І.О. Грибан О.А.
Губська

.

Головуючий суддя
Парінов А.Б.

Судді:
Грибан І.О.

Губська О.А.