Справа № 2а-2344/11/0408
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" червня 2014 р. м. Київ
К/800/16312/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Білуги
С.В.,

суддів
Загороднього А.Ф.

Малиніна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 04 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Дзержинському районі м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області про зобов'язання вчинити певні
дії,

встановила:

У липні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області про
перерахунок пенсії, в якому просив
визнати неправомірними дії та
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок та виплату пенсії за віком
як працюючому пенсіонеру починаючи з 01
лютого 2010 року відповідно до вимог
статей 40, 42 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» із застосуванням
показника середньої заробітної плати
працівників, зайнятих у галузях
економіки України, за 2009 рік, тобто за
рік, що передує року перерахунку
пенсії.

Постановою Дзержинського районного
суду м. Кривого Рогу від 03 серпня 2011
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Дзержинському районі м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області здійснити перерахунок та
доплату пенсії ОСОБА_2 з урахуванням
середньої заробітної плати за
попередній 2009 рік, починаючи з лютого
2010 року, з урахуванням отриманих сум.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 04 грудня 2013 року постанову
Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу від 03 серпня 2011 року
скасовано та прийнято нове рішення
про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
просить, рішення суду апеляційної
інстанції скасувати та залишити в силі
постанову суду першої інстанції або
направити справу на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Перевіривши наведені доводи в
касаційній скарзі, рішення судів щодо
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач є пенсіонером
та продовжує працювати.

На звернення до відповідача із заявою
про перерахунок пенсії згідно статті 42
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» із застосуванням
показника середньої заробітної плати
працівників, зайнятих у галузях
економіки України, за 2009 рік, тобто за
рік, що передує перерахунку пенсії,
позивачу було відмовлено.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
передбачено застосування при
перерахунку пенсії показника
заробітної плати за рік, що передує
року призначення або перерахунку
пенсії, тому відмова відповідача у
застосуванні показника середньої
заробітної плати працівників, зайнятих
у галузях економіки України, за 2009 рік є
протиправною.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що відсутні законодавчі
підстави для застосування показника
заробітної плати за 2009 рік при
перерахунку пенсії.

Разом з цим скасовуючи рішення суду
першої інстанції та приймаючи нове
рішення про відмову в задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
дійшов передчасних висновків
оскільки, не надав оцінки, не дослідив
та не встановив всіх обставин у справі.

За приписами частин 1 і 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових або
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи вчинені вони на
підставі в межах і у спосіб, що
передбачені Конституцією України та
Законами України, з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
безсторонньо, добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом.

Колегія суддів вказує на передчасність
зазначених висновків суду апеляційної
інстанції та вважає за доцільне
зазначити про таке.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Колегія суддів зазначає, що зміст
принципу офіційного з'ясування всіх
обставин у справі зобов'язує
адміністративний суд до активної ролі
у судовому засіданні, в тому числі і до
уточнення змісту позовних вимог, з
наступним обранням відповідного
способу захисту порушеного права.

Суд апеляційної інстанції названих
вимог Кодексу адміністративного
судочинства України не виконав, у
зв'язку з чим порушив норм
процесуального закону.

Відповідно до частин четвертої та
п'ятої статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Проте, як вбачається з касаційної
скарги та підтверджується матеріалами
справи, ОСОБА_2 бажав брати участь у
розгляді справи в суді апеляційної
інстанцій. Однак, судом апеляційної
інстанції справу було розглянуто за
його відсутності, чим порушено приписи
частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а саме - урахування права особи
на участь у процесі прийняття рішення.

Крім того, суд апеляційної інстанції
при прийнятті апеляційної скарги
Управління Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області не звернув
уваги та не надав оцінку тому факту,
що апеляційна скарга відповідача
була подана з порушенням строків.
Так постанова суду першої інстанції
була ухвалена 03 серпня 2011 року тоді
як апеляційна скарга подана
Управлінням Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області 22 серпня 2011
року, тобто з порушенням строків
встановлених положеннями статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Вказане ставить під сумнів з'ясування
та врахування судом всіх обставин
справи, що мають значення для
правильного вирішення спору та
врахування всіх вимог процесуального
закону.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом апеляційної
інстанції під час прийняття рішення по
суті спору у даній справі було порушено
норми процесуального права, що
унеможливило встановлення фактичних
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставою для скасування
судових рішень суду апеляційної
інстанції і направлення справи на
новий судовий розгляд є порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи і не
можуть бути усунені судом касаційної
інстанції.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
рішення у справі підлягає скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції. Під час
нового розгляду справи необхідно
врахувати викладене, всебічно і повно
з'ясувати і перевірити всі фактичні
обставини справи, об'єктивно оцінити
докази, що мають юридичне значення для
її розгляду і вирішення спору по суті, і
в залежності від встановленого,
правильно визначити норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
та прийняти обґрунтоване і законне
судове рішення.

Керуючись ст.ст. 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 04 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Дзержинському районі м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області про зобов'язання вчинити певні
дії - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.В. Білуга

Судді
А.Ф.
Загородній

В.В. Малинін