Справа № 9101/178191/2012
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2014 рокусправа № 2а-2541/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І.
Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Виконавчого комітету Баглійської
районної ради міста Дніпродзержинська
на постанову Баглійського районного
суду м. Дніпродзержинська від 19 жовтня
2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Виконавчого
комітету Баглійської районної ради
міста Дніпродзержинська про визнання
незаконними дій та стягнення
невиплачених коштів на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Баглійського районного
суду м. Дніпродзержинська від 19 жовтня
2011 року адміністративний позов було
задоволено частково. Визнано
протиправними дії Управління праці та
соціального захисту населення
Виконавчого комітету Баглійської
районної ради міста Дніпродзержинська
(надалі - відповідач) щодо відмови в
нарахуванні та виплати ОСОБА_1 (надалі -
позивач) щорічної допомоги на
оздоровлення за 2011 рік. Зобов'язано
відповідача нарахувати та виплатити
позивачу одноразову щорічну допомогу
на оздоровлення за 2011 рік у розмірі,
встановленому ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" - 5
мінімальних заробітних плат.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
постанову суду скасувати та прийняти
нову, якою відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач
перебуває на обліку у відповідача як
учасник ліквідації наслідків аварії на
ЧАЕС другої категорії.

Щорічна допомога на оздоровлення у 2011
році виплачувалась відповідно до
Постанови КМУ від 12.07.2005 №562 "Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в розмірі
100,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги позивача
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що позивач як учасник
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС другої категорії
має право на отримання щорічної
допомоги на оздоровлення в розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат на
момент виплати відповідно до Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не у
розмірі щорічної допомоги, виплаченого
відповідачем відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 р.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 562 від 12.07.2005 року встановлено
конкретні розміри допомоги на
оздоровлення у визначеній (твердій)
грошовій сумі, що суперечить вимогам
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Проте, відповідно до вимог ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС другої категорії
у розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат, при цьому частиною 7 цієї ж статті
передбачено, що розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Виходячи з пріоритетності законів над
урядовими нормативними актами, при
вирішенні даного спору, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що при визначенні
розміру щорічної допомоги на
оздоровлення, застосуванню підлягають
норми ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28 лютого 1991 року з
наступними змінами та доповненнями, а
не положення постанови Кабінету
Міністрів України за № 562 від 12.07.2005 р.

Дія частини 4 статті 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" зупинялась
Законом України "Про державний бюджет
України на 2006 рік", Законом України "Про
державний бюджет України на 2007 рік" та
Законом України "Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України".
Проте рішеннями Конституційного Суду
України від 09.07.2007 у справі №6рп/2007 та
від 22.05.2008 року у справі № 10-рп/2008 такі
зупинення визнано неконституційним.
Відповідно до статті 73 Закону України
"Про Конституційний Суд України", в разі
якщо акти або їх окремі положення
визнаються такими, що не відповідають
Конституції України, вони оголошуються
нечинними і втрачають чинність від дня
прийняття Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність. Відповідно до
статті 69 Закону України "Про
Конституційний Суд України", рішення і
висновки Конституційного Суду України
рівною мірою є обов'язковими до
виконання.

В подальшому змін та доповнень до ст.48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
не вносилось та не приймалося. Тому ст.
48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" діє в редакції до внесення
відповідних змін Законом України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", та
передбачає виплату щорічної допомоги
на оздоровлення в розмірі кратному
мінімальній заробітній платі.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов до вірного висновку
про задоволення позовних вимог та
визнання неправомірності дій
відповідача при нарахуванні суми
доплати на оздоровлення за 2011 рік.

Частиною 5 ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
встановлено, що щорічна допомога на
оздоровлення виплачується громадянам
за місцем їх проживання органами
соціального захисту громадян, а тому
послання апелянта на те, що він є
неналежним відповідачем по справі є
безпідставним.

Крім того, відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 р.
№ 936 "Порядок використання коштів
державного бюджету для виконання
програм, пов'язаних із соціальним
захистом громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
визначено, що виплата таких
компенсацій та допомоги провадиться
управліннями праці та соціального
захисту населення за місцем реєстрації
громадян та центрами по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат (п. 4
Порядку). Таким чином, доводи апелянта
щодо неналежного відповідача є
безпідставними.

Доводи відповідача про відсутність
кошторисних призначень для реалізації
ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" не можуть бути підставою
для невиконання вимог зазначеного
Закону.

Європейський суд з прав людини
неодноразово наголошував в своїх
рішеннях, що держава не може посилатися
на відсутність коштів як на підставу
невиконання нею взятих на себе
зобов'язань.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновок суду першої
інстанції в частині задоволених
позовних вимог, а тому колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення
Виконавчого комітету Баглійської
районної ради міста Дніпродзержинська
- залишити без задоволення.

Постанову Баглійського районного суду
м. Дніпродзержинська від 19 жовтня 2011
року у справі № 2а-2541/11- залишити без
змін

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду є
остаточною та оскарженню не підлягає
відповідно до ч.10 ст. 183-2 КАС України.

Головуючий:
Н.П. Баранник

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак