Справа № 9101/174694/2012
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2014 рокусправа № 2а-4630/2011
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді
Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І.
Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Красногвардійської районної у місті
Дніпропетровську ради на постанову
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 28 вересня 2011 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Красногвардійської
районної у місті Дніпропетровську ради
про визнання бездіяльності щодо
перерахунку, встановлення та виплати
щорічної допомоги на оздоровлення
особі, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
28 вересня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_1
(надалі - позивач) задоволені частково.
Визнано протиправною відмову
Управління праці та соціального
захисту населення Красногвардійської
районної у місті Дніпропетровську ради
(надалі - відповідач) в нарахуванні
позивачу щорічної одноразової
допомоги на оздоровлення відповідно до
ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат за період з 2007-2011 роки.
Зобов'язано відповідача нарахувати та
виплатити позивачу як особі, яка має
статус учасника ліквідації аварії на
ЧАЕС 2-ї категорії, щорічну допомогу на
оздоровлення в розмірі, визначеному ст.
48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильскої
катастрофи" - п'ятьох мінімальних
заробітних плат, визначених на момент
виплати, за період з 2007 за виключенням
сум, що вже ним отримані.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції, та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, а також правильність
застосування судом норм матеріального
права та правової оцінки обставин у
справі, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується, що позивач має
статус громадянина, постраждалого від
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
та віднесений до 2 категорії.

Основні положення щодо
реалізації конституційного права
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, на охорону
їхнього життя і здоров'я, створення
єдиного порядку визначення категорій
зон радіоактивно забруднених
територій, умов проживання і трудової
діяльності на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України від 28
лютого 1991 року № 796-ХІІ "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Задовольняючи позовні вимоги
позивача суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що позивач
як учасник ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС другої
категорії має право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення в
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат на момент виплати відповідно до
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
а не у розмірі щорічної допомоги,
виплаченого відповідачем відповідно
до Постанови Кабінету Міністрів
України № 562 від 12.07.2005 р.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 562 від 12.07.2005 року встановлено
конкретні розміри допомоги на
оздоровлення у визначеній (твердій)
грошовій сумі, що суперечить вимогам
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Проте, відповідно до вимог ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС другої категорії
у розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат, при цьому частиною 7 цієї ж статті
передбачено, що розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Виходячи з пріоритетності законів над
урядовими нормативними актами, при
вирішенні даного спору, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що при визначенні
розміру щорічної допомоги на
оздоровлення, застосуванню підлягають
норми ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28 лютого 1991 року з
наступними змінами та доповненнями, а
не положення постанови Кабінету
Міністрів України за № 562 від 12.07.2005 р.

Дія частини 4 статті 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" зупинялась
Законом України "Про державний бюджет
України на 2006 рік", Законом України "Про
державний бюджет України на 2007 рік" та
Законом України "Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України".
Проте рішеннями Конституційного Суду
України від 09.07.2007 у справі №6рп/2007 та
від 22.05.2008 року у справі № 10-рп/2008 такі
зупинення визнано неконституційним.
Відповідно до статті 73 Закону України
"Про Конституційний Суд України", в разі
якщо акти або їх окремі положення
визнаються такими, що не відповідають
Конституції України, вони оголошуються
нечинними і втрачають чинність від дня
прийняття Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність. Відповідно до
статті 69 Закону України "Про
Конституційний Суд України", рішення і
висновки Конституційного Суду України
рівною мірою є обов'язковими до
виконання.

В подальшому змін та доповнень до ст.48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
не вносилось та не приймалося. Тому ст.
48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" діє в редакції до внесення
відповідних змін Законом України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", та
передбачає виплату щорічної допомоги
на оздоровлення в розмірі кратному
мінімальній заробітній платі.

Частиною 5 ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
встановлено, що щорічна допомога на
оздоровлення виплачується громадянам
за місцем їх проживання органами
соціального захисту громадян, а тому
послання апелянта на те, що він є
неналежним відповідачем по справі є
безпідставним.

Крім того, відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 р.
№ 936 "Порядок використання коштів
державного бюджету для виконання
програм, пов'язаних із соціальним
захистом громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
визначено, що виплата таких
компенсацій та допомоги провадиться
управліннями праці та соціального
захисту населення за місцем реєстрації
громадян та центрами по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат (п. 4
Порядку). Таким чином, доводи апелянта
щодо неналежного відповідача є
безпідставними.

Доводи відповідача про відсутність
кошторисних призначень для реалізації
ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" не можуть бути підставою
для невиконання вимог зазначеного
Закону.

Європейський суд з прав людини
неодноразово наголошував в своїх
рішеннях, що держава не може посилатися
на відсутність коштів як на підставу
невиконання нею взятих на себе
зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач звернувся до суду з
позовом 20.06.2011 р.

Відповідно до ст. 99 КАСУ,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

За наведених обставин та з огляду на те,
що спір по цій справі стосується
публічно-правових відносин, вирішувати
який слід в порядку адміністративного
судочинства, колегія суддів приходить
до висновку, що до спірних
правовідносин необхідно застосовувати
загальний строк звернення до суду, що
визначений ч.2 ст.99 КАС України, який
обмежує час, протягом якого такі
правовідносини можуть вважатися
спірними. Дотримання строку звернення
з адміністративним позовом є однією з
умов для реалізації права позивача на
позов та запобігає постійному
збереженню стану невизначеності у
публічно-правових відносинах.

Таким чином, відповідач повинен був
здійснити перерахунок та виплатити
позивачу щорічну грошову допомогу на
оздоровлення за 2011 рік відповідно до
положень ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

На підставі наведеного та керуючись п.3
ч.1 ст. 198, п.4 ч. 1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Красногвардійської районної у місті
Дніпропетровську ради - задовольнити
частково.

Постанову Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
28 вересня 2011 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Красногвардійської районної у місті
Дніпропетровську ради - задовольнити
частково.

Визнати протиправною відмову
Управління праці та соціального
захисту населення Красногвардійської
районної у місті Дніпропетровську ради
в нарахуванні ОСОБА_1 щорічної
одноразової допомоги на оздоровлення
відповідно до ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у розмірі 5
мінімальних заробітних плат за 2011 рік.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Красногвардійської районної у місті
Дніпропетровську ради нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 як особі, яка має
статус учасника ліквідації аварії на
ЧАЕС 2-ї категорії, щорічну допомогу на
оздоровлення в розмірі, визначеному ст.
48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильскої
катастрофи" за 2011 рік, за виключенням
сум, що вже ним отримані.

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копій особам, які
беруть участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
Н.П. Баранник

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак