Справа № 2-а-3670/10/1970
Суддя: Осташ А. В.
Дата ухвалення: 2010-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-3670/10/1970

"10" грудня 2010 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд, в складі колегії
суддів:

головуючого судді Осташа А.В., суддів:
Баб'юка П.М., Дерех Н.В.

при секретарі судового засідання
Дудар М.В.,

за участю:

позивача: не з'явився;

представника відповідача 1 - Державної
судової адміністрації України: Тимочка
Р.С.;

представник відповідача 2 -
Міністерства фінансів України: не
з'явився;

представник відповідача 3 - Державного
Казначейства України: не з'явився,

представник відповідача 4
-територіального управління державної
судової адміністрації в
Тернопільській області - Тимочка Р.С.;

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті
Тернополі адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Державної судової адміністрації
України, Міністерства фінансів
України, Державного Казначейства
України та територіального управління
державної судової адміністрації в
Тернопільській області

про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з
адміністративним позовом до Державної
судової адміністрації України,
Міністерства фінансів України,
Державного казначейства України при
Міністерстві фінансів України та
територіального управління державної
судової адміністрації в
Тернопільській області в якому просить
зобов'язати Міністерство фінансів
України виділити і списати на рахунок
Державного казначейства України при
Міністерстві фінансів України кошти в
сумі 321476, 12 грн. для виплати йому
недоплаченої заробітної плати та
грошового утримання, зобов'язати
Державне казначейство України при
Міністерстві фінансів України
перерахувати на рахунок Державної
судової адміністрації України для
виплати кошти в сумі 168 367, 12 грн.
недоплаченої заробітної плати та 153 109
грн. недоплаченого грошового
утримання, зобов'язати Державну судову
адміністрацію України перерахувати на
рахунок територіального управління
державної судової адміністрації в
Тернопільській області для виплати
йому кошти в сумі 168 367, 12 грн.
недоплаченої заробітної плати та 153 109
грн. недоплаченого грошового утримання
та зобов'язати територіальне
управління державної судової
адміністрації в Тернопільській
області нарахувати та виплатити йому
кошти в сумі 168 367, 12 грн. недоплаченої
заробітної плати та 153 109 грн.
недоплаченого грошового утримання з
утриманням прибуткового податку та
всіх інших обов'язкових платежів.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що позивач ОСОБА_3 працює на
посаді судді Заліщицького районного
суду Тернопільської області з червня
1987 року і за період з 01 червня 2005 року по
30 вересня 2010 року йому в порушення
вимог чинного законодавства України,
зокрема ст. 44 Закону України «Про
статус суддів», постанов Кабінету
Міністрів України № 514 «Про оплату
праці Голови, першого заступника
Голови та заступника Голови Верховного
суду України», № 865 «Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання
суддів»від 03.09.2005 року не нараховано та
не виплачено заробітної плати в
розмірі 168 367, 12 грн., а також недоплачено
153 109 грн. грошового утримання, що
підтверджується висновком експертного
економічного дослідження № 1512 від
09.11.2010 року.

Позивач ОСОБА_3 подав до суду письмову
заяву про розгляд справи по суті у його
відсутності, позовні вимоги підтримує
в повному обсязі та просить
задовольнити, що відповідає вимогам ст.
122 ч. 4 КАС України.

Представник відповідача Державної
судової адміністрації України та
територіального управління судової
адміністрації в Тернопільській
області в судовому засіданні позов не
визнав та пояснив, що Державна судова
адміністрація України діяла та діє на
підставі законів України «Про
Державний бюджет України на 2005-2010
роки», Бюджетного кодексу України та
ст. 68 Конституції України і враховуючи,
що заборгованість по заробітній платі
за ОСОБА_3 не рахується, просить в
задоволенні його позову відмовити.

Представники відповідачів
Міністерства фінансів України,
Державного казначейства України при
Міністерстві фінансів України в суд не
з'явилися, хоча про день, місце та час
слухання справи були повідомлені
належним чином.

Разом з тим від Міністерства фінансів
України та Державного казначейства
України на адресу суду прийшли
письмові заперечення на
адміністративний позов, в яких вони
просять слухати справу за відсутності
їх представників, в задоволенні позову
просять відмовити, посилаючись на те,
що жодної протиправної бездіяльності
по відношенню до позивача вони не
вчиняли, а сам позивач в
адміністративному позові не навів
жодних доказів, які б підтверджували
таку бездіяльність з їхньої сторони.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши подані докази в їх сукупності,
заслухавши пояснення представника
Державної судової адміністрації
України та територіального управління
державної судової адміністрації в
Тернопільській області, суд встановив
наступні обставини.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 44 Закону
України "Про статус суддів", який діяв
на момент виникнення і існування
спірних правовідносин заробітна плата
суддів складається з посадового
окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок. Розмір
посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя. Суддям виплачується щомісячна
надбавка за вислугу років у розмірах:
при стажі роботи понад 3 роки - 10
відсотків, понад 5 років - 15, понад 10
років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років
- 30, понад 25 років - 40 відсотків від
загальної суми щомісячного заробітку з
урахування доплати за кваліфікаційні
класи.

З вересня 2005 року Кабінетом Міністрів
України прийнято постанову № 865 "Про
оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів", якою затверджено
схему посадових окладів керівників та
суддів апеляційних судів, зокрема
посадовий оклад судді складається з 9
розмірів мінімальної заробітної плати.
При цьому, п. 4-1 вказаної постанови, яким
установлювалось, що розміри посадових
окладів, передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться, визнано
протиправним та скасовано постановою
Печерського районного суду м. Києва від
19.03.2007 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.12.2007 року.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 03.03.2006 року № 248 "Про внесення змін
до деяких Постанов Кабінету Міністрів
України з питань оплати праці суддів"
Постанову Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005 року № 865 "Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів"
доповнено і встановлено, що посадовим
особам, зазначеним у пункті 1 цієї
постанови, до яких відносяться і судді
апеляційних суддів, установлюються:

- надбавка за виконання особливо
важливої роботи у розмірі до 50
відсотків посадового окладу з
урахуванням надбавки за
кваліфікаційний клас;

- доплата за науковий ступінь кандидата
або доктора наук з відповідної
спеціальності у розмірі відповідно 15 і
20 відсотків посадового окладу;

- надбавка за почесне звання
"Заслужений юрист України" у розмірі 15
відсотків посадового окладу;

- у разі надання відпустки виплачується
додатковий посадовий оклад відповідно
до частини п'ятої статті 44 Закону
України "Про статус суддів", а також
надається матеріальна допомога для
вирішення соціально-побутових питань у
розмірі, що не перевищує їх
середньомісячної заробітної плати.

Не зважаючи на ці положення щодо умов
оплати праці суддів, з червня 2005 року
заробітна плата позивачу
нараховувалась з посадового окладу в
основу якого покладено розмір
мінімальної заробітної плати 332 гривні,
а не з мінімальної заробітної плати,
яка змінювалась на законодавчому
рівні.

Так згідно із Законами України про
Державний бюджет України розмір
мінімальної заробітної плати в період
з 01.06.2005 року збільшувався, а саме
станом на 01.06.2005 року розмір
мінімальної заробітної плати
відповідно становив:

З 01.04.2005 року -290 грн. з 01.07.2005 року -310 грн.,
з 01.09.2005 року -332 грн., з 01.01.2006 року - 350
грн., з 01.07.2006 року - 375 грн., з 01.12.2006 року -
400 грн., з 01.04.2007 року - 420 грн., з 01.07.2007
року - 440 грн., з 01.10.2007 року - 460 грн., з
01.01.2008 року - 515 грн., з 01.04.2008 року - 525 грн.,
з 01.10.2008 року - 545 грн., з 01.12.2008 року - 605
грн., з 01.04.2009 року - 625 грн., з 01.07.2009 року. -
630 грн., з 01.10.2009 року - 650 грн., з 01.11.2009
року - 744 грн., з 01.01.2010 року - 825 грн., і з
01.04.2010 року-884 грн., з 01.07.2010 року -888 грн.

Однак, посадовий оклад ОСОБА_3, а
відповідно і інші складові заробітної
плати, не були узгодженні, в порядку ч.2
ст. 44 Закону України «Про статус
суддів»(що діяв на момент виникнення
спірних правовідносин), в відсотковому
відношенні з посадовим окладом Голови
Верховного Суду України, що є
порушенням закону та ущемленням
трудових прав позивача.

Про факт порушення трудових прав
позивача, в частині неналежного
розміру зарплати судді, свідчать також
судові рішення судів адміністративної
юрисдикції, які набрали законної сили,
а саме:

- постановою Вищого адміністративного
суду України від 16 травня 2007 року
допущено поворот виконання Постанови
КМУ №865 «Про оплату праці суддів»- з 1
червня 2005 року;

- постановою окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року у справі №2/174, визнано
незаконним пункт 4-1 Постанови КМУ №865
«Про оплату праці суддів», яким було
встановлено тверду грошову суму для
вирахування посадового окладу судді.

В порядку передбаченому ст..171 КАС
України, вищезазначені судові рішення
були опубліковані в «Офіційному
віснику України»від 25 січня 2010 року №2.

З врахуванням того, що вищезазначені
судові рішення набрали законної сили у
відповідності до ст..254 КАС України, і в
силу ст.124 Конституції України та ст..255
КАС України є обов'язковими для
виконання на всій території України
для всіх органів, підприємств, установ
чи організацій, посадових чи службових
осіб та інших фізичних осіб, суд не
приймає до уваги твердження
відповідачів, що з їх сторони по
відношенню до позивача в частині
донарахування і виплати заробітної
плати та грошового утримання не було
допущено протиправної бездіяльності.

Так, Державна судова адміністрація
України до цього часу нараховує і
виплачує їй заробітну плату виходячи
мінімальної заробітної плати 332 гривні,
а не з мінімальної заробітної плати,
яка змінюється на законодавчому рівні,
що суперечить вимогам Конституції
України та діючому законодавству.

Як вбачається з розрахунків проведених
на підставі висновку експертного
економічного дослідження №1512 від 9
листопада 2010 року, за період з 1 червня
2005 року по 30 вересня 2010 року судді
ОСОБА_3 було нараховано 381 696, 70 грн.
заробітної плати, а мало бути
нараховано з врахуванням положень
вищезазначених нормативно-правових
актів, за цей період -550 063, 82 грн. Таким
чином, недоплата у заробітній платі
ОСОБА_3 становить 550 063, 82 грн. -381 696, 70 грн.
= 168 367 грн. 12 коп.

Відповідно до ст..43 Закону України «Про
статус суддів»(чинного на момент
виникнення спірних правовідносин), п.3-1
Постанови КМУ від 30.09.2005 р. №865, судді,
які мають право на відставку та
продовжують працювати на посаді судді,
одержують заробітну плату та щомісячне
грошове утримання.

Згідно архівних відомостей за період з
червня 2005 року по вересень 2010 року
судді ОСОБА_3 було нараховано довічне
грошове утримання на загальну суму 276
466, 06 грн.

Як вбачається з висновку експертного
економічного дослідження №1512 від 9
листопада 2010 року, за період з 1 червня
2005 року по 30 вересня 2010 року ОСОБА_3
оплата довічного грошового утримання,
виходячи з розмірів мінімальних
зарплат згідно вимог Законів України
«Про державний бюджет»на 2005-2010 роки,
складає 429 575, 06 грн., а сума заниження
становить відповідно 153 109 грн.

Згідно з ч.1 ст. 123 Закону України "Про
судоустрій України" розмір заробітної
плати судді повинен забезпечувати його
фінансову незалежність, що
визначається відповідно до Закону
України "Про статус суддів" та інших
нормативно-правових актів щодо умов
оплати праці суддів і не може бути
зменшений.

Відповідно наслідком такого зменшення
є зменшення його заробітної плати і
зниження існуючих гарантій
незалежності суддів, що суперечить
частинам 2,3 ст. 22 і ч.1 ст. 126 Конституції
України.

Згідно рішень Конституційного Суду
України, від 24 червня 1999 року N 6-рп/99, від
2 березня 2002 року N 5-рп/2002 (справа щодо
пільг, компенсацій і гарантій), від 1
грудня 200 року N 19-рп/2004 (справа про
незалежність суддів як складову
їхнього статусу), від 1 грудня 2004 року N
20-рп/2004 (справа про зупинення дії або
обмеження пільг, компенсацій гарантій),
від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005 (справа про
рівень пенсії і щомісячного довічного
грошового утримання), від 18 червня 2007
року N 4-рп/2007 (справа про гаранті
незалежності суддів) за змістом статті
126 Конституції Україні положення
частини третьої статті 11 Закону
України "Про статус суддів" у
взаємозв'язку з частиною восьмою
статті 14 Закону України "Про судоустрій
України" треба розуміти як таке, що
гарантує досягнутий рівень
незалежності суддів і забороняє при
прийнятті нових законів та інших
нормативних актів, внесенні змін до них
скасовувати чи звужувати існуючі
гарантії незалежності суддів, у тому
числі заходи їх правового захисту
матеріального і соціального
забезпечення.

Засади незалежності судових органів,
розроблено міжнародним
співтовариством і викладено, зокрема, в
Рекомендації Комітету Міністрів Ради
Європи від 13.10.1994 р. № (94) 12
"Незалежність, дієвість та роль суддів",
у Європейській Хартії про Закон "Про
статус суддів" від 10.07.1998 року в
основних принципах незалежності
судових органів, схвалених резолюціями
від 29.11.1985 року № 40/32 та від 13.12.1985 року №
40/146 Генеральної Асамблеї ООН, зокрема в
Рекомендації Комітету Міністрів Ради
Європи від 13.10.1994 року № (94) 12
"Незалежність, дієвість та роль суддів",
має забезпечити, щоб статус і
винагорода суддів відповідали
гідності їхньої професії та
відповідальності, яку вони беруть на
себе".

Відповідно до пунктів 6.1, 6.2
Європейської хартії про закон «Про
статус суддів»від 10.07.1998 року судді, які
здійснюють функції на професійному
рівні, мають право на винагороду,
рівень якої має бути таким, щоб судді
були захищені від тиску при прийнятті
ними рішень та в роботі взагалі, тобто
щоб їх незалежність та
безпристрасність не були об'єктивно
зменшені.

У відповідності до п. 8 Європейського
статуту судді, прийнятого Європейською
Асоціацією Суддів у 1993 році, заробітна
плата судді має бути адекватною
забезпечувати дійсну економічну
незалежність судді і не має
зменшуватися на будь-якому етапі
суддівської служби.

Враховуючи правову позицію
Європейського Суду з прав людини,
висловлену у рішенні "Кечко проти
України" від 8 листопада 2005 року
(набрало законної сили 08.02.2006 року) та
положення ч. 1 ст. 58 Конституції України
про незворотність дії в часі законів та
інших нормативно-правових актів, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи,
реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення них правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Таким чином з врахуванням того, що
відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції
України статус суддів визначається
виключно Законами України, а
матеріальне та соціально -побутове
забезпечення в т.ч. заробітна плата
суддів є елементом статусу судді (
ст.ст. 42 -45 Закону України «Про статус
суддів», який діяв на момент виникнення
спірних правовідносин) збереження
існуючого статусу судді, недопущення
його скасування або звуження його
змісту та обсягу є однією із
основоположних гарантій незалежності
судді. Саме на реалізацію і утвердження
гарантій незалежності суддів у
зазначеному аспекту Закон України «Про
статус суддів»запровадив особливий
порядок в оплаті праці голів суддів,
тобто гарантує право судді на
зазначений розмір посадового окладу.

Крім того ч. 1 ст. 126 Конституції України,
передбачає, що Конституція і Закони
України повинні гарантувати
незалежність і недоторканість суддів.
До таких конституційних гарантій
віднесено обов'язок держави
забезпечувати фінансування та належні
умови для функціонування судів і
діяльності суддів.

Згідно з ч.2 ст. 120 Закону України "Про
судоустрій України" фінансування всіх
судів здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України. Частиною
другою цієї статті передбачено, що
функції головного розпорядника коштів
Державного бюджету України щодо
фінансового забезпечення діяльності
судів загальної юрисдикції здійснює
Державна судова адміністрація України.

З огляду на викладене суд прийшов до
висновку, що недоплата ОСОБА_3 з вини
відповідачів належних сум заробітної
плати є такою, що не відповідає
Європейській хартії про закон «Про
статус суддів», Конвенції про захист
прав людини та її основоположних
свобод, Конституції України, Закону
України «Про статус суддів»та порушує
права позивача, а тому позовні вимоги
щодо нарахування та виплати коштів в
сумі 168 367, 12 грн. недоплаченої
заробітної плати та 153 109 грн.
недоплаченого грошового утримання за
період з 01.06.2005 року по 30.09.2010 року є
правомірними та такими, що підлягають
до задоволення.

Виходячи з вищенаведеного суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_3 до Державної судової
адміністрації України, Міністерства
фінансів України, Державного
казначейства України при Міністерстві
фінансів України та територіального
управління державної судової
адміністрації в Тернопільській
області про стягнення заборгованості
по недоплаченій заробітній платі в
розмірі 168 367, 12 грн. та 153 109 грн.
недоплаченого грошового утримання
слід задовольнити як обґрунтовано
заявлені та підтвердженні належними і
допустимими доказами у відповідності
до ст. ст.69 та 70 КАС України.

Вирішуючи питання про стягнення з
державного бюджету в користь ОСОБА_3 300
грн. судових витрат, суд вважає, що
оплата висновку спеціаліста, який
проводився поза межами судового
засідання у відповідності до вимог ч.3
ст.87 та ст..92 КАС України, не відноситься
до судових витрат, а тому у
відповідності до ст..94 КАС України такі
кошти не можуть стягуватися з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Конституцією України, Законом
України "Про статус суддів", Законом
України "Про судоустрій України", суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Зобов'язати Міністерство фінансів
України виділити і списати на рахунок
Державного казначейства України при
Міністерстві фінансів України кошти в
сумі 321476, 12 грн. для виплати ОСОБА_3
недоплаченої заробітної плати та
грошового утримання.

Зобов'язати Державне казначейство
України при Міністерстві фінансів
України перерахувати на рахунок
Державної судової адміністрації
України для виплати ОСОБА_3 кошти в сумі
168 367, 12 грн. недоплаченої заробітної
плати та 153 109 грн. недоплаченого
грошового утримання.

Зобов'язати Державну судову
адміністрацію України перерахувати на
рахунок територіального управління
державної судової адміністрації в
Тернопільській області для виплати
ОСОБА_3 кошти в сумі 168 367, 12 грн.
недоплаченої заробітної плати та 153 109
грн. недоплаченого грошового
утримання.

Зобов'язати територіальне управління
державної судової адміністрації в
Тернопільській області нарахувати та
виплатити ОСОБА_3 кошти в сумі 168 367, 12
грн. недоплаченої заробітної плати та
153 109 грн. недоплаченого грошового
утримання з утриманням прибуткового
податку та всіх інших обов'язкових
платежів.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків на її оскарження, а
в разі оскарження постанова, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду може бути оскаржена в
порядку та строки передбачені
ст.ст.185-187 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 15 грудня 2010 року.

Головуючий суддя
підпис А.В.Осташ

Судді:
підпис Н.В. Дерех

підпис підпис
П.М.Баб»юк

Головуючий суддя
Осташ А. В.

копія вірна

Суддя
Осташ А. В.