Справа № 759/4996/14-а
Суддя: П'ятничук І. В.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ун. № 759/4996/14-а
пр. № 2-а/759/167/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року суддя
Святошинського районного суду м.Києва
П»ятничук І.В. розглянувши в приміщенні
Святошинського районного суду м.Києва
в порядку скороченого провадження
адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
Святошинської районної у м.Києві
державної адміністрації, Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат

про визнання протиправною
бездіяльності, а також про призначення,
нарахування (здійснення перерахунку)
та виплату одноразової компенсації та
щорічної допомоги на оздоровлення
особі, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду
з адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Святошинської
районної у м.Києві державної
адміністрації та Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат і просив суд,

- визнати протиправною
бездіяльність відповідачів та
зобов»язати здійснити перерахунок,
нарахувати та виплатити позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення в
розмірі 5 мінімальних заробітних плат,
в порядку та на умовах визначених
положеннями ст..48 ЗУ від 28 лютого 1991 р. №
796-ХІІ за період з 1996 р. по 2013 р. включно,
що дорівнює 85 розмірам мінімальних
заробітних плат,

- визнати протиправною
бездіяльність та зобов»язати
відповідачів здійснити перерахунок,
нарахувати та виплатити позивачу
одноразову компенсацію як інваліду ІІ
групи з числа учасників ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, який став
інвалідом внаслідок Чорнобильської
катастрофи в розмірі 45 мінімальних
заробітних плат,

- зобов»язати відповідачів в
подальшому нараховувати та
виплачувати позивачу щорічну допомогу
на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат в порядку та на умовах
визначених положеннями ст..48 ЗУ від 28
лютого 1991 р. № 796-ХІІ.

В обґрунтування заявлених вимог
адміністративного позову вказуючи на
те, що він учасник ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, інвалід
ІІ групи за рішенням Медико -
соціальної експертної комісії (надалі -
МСЕК) та згідно з положеннями ст. 14 ЗУ
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
року №796 - ХІІ, віднесений до категорії 1
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи. Оскільки
йому стало відомо про порушення його
прав, представником позивача було
направлено відповідну заяву до
Управління праці та соціального
захисту населення Святошинської
районної у м.Києві державної
адміністрації. На цю заяву
відповідачем було надіслано відповідь,
в якій було зазначено, що одноразова
компенсація йому, як інваліду ІІ групи
з числа учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, який став
інвалідом внаслідок Чорнобильської
катастрофи в розмірі 45 (сорок п'ять)
мінімальних заробітних плат не
виплачувалась, а щорічна допомога на
оздоровлення призначена у
відповідності до положень чинного
законодавства України, підстав для
перерахунку та виплати допомоги в
іншому розмірі відповідач не вбачає.
Оскільки на даний час він-позивач не
має ґрунтованої довідки про розмір
виплаченої йому щорічної допомоги на
оздоровлення за період починаючи з 1996
року по 2013 рік включно, то, виходячи з
положень ст. 48 ЗУ від 28.02.1991 року №796-ХІІ,
розмір належної позивачу щорічної
допомоги на оздоровлення за період з 1996
року по 2013 рік включно слід
обраховувати як суму, яка дорівнює 5
(п'ять) мінімальних заробітних плат
щороку, станом на момент виплати. Тобто,
сума щорічної допомоги на оздоровлення
у розмірі 5 (п'ять) мінімальних
заробітних плат за період починаючи з
1996 року по 2013 рік включно, складає 17
років х 5 мінімальних заробітних плат,
що дорівнює 85 (вісімдесят п'ять)
розмірам мінімальних заробітних плат.

В результаті бездіяльності
відповідача йому не було нараховано та
виплачено суму одноразової
компенсації в розмірі 45 (сорок п'ять)
мінімальних заробітних плат, та суму
щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірі 5 (п'ять) мінімальних заробітних
плат за період починаючи з 1996 року по 2013
рік включно. У зв'язку з вищевикладеним
просить визнати протиправною
бездіяльність та зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок,
нарахувати та виплатити йому щорічну
допомогу на оздоровлення, у розмірі 5 (
п'ять) мінімальних заробітних плат, в
порядку та на умовах, визначених ст. 48
ЗУ від 28.02.1991 року №796-ХІІ, за період
починаючи з 1996 року по 2013 року включно,
що дорівнює 85 (вісімдесят п'ять)
розмірам мінімальних заробітних плат.
Визнати протиправною бездіяльність та
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок, нарахувати та виплатити
йому одноразову компенсацію як
інваліду ІІ групи з числа учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, який став
інвалідом внаслідок Чорнобильської
катастрофи в розмірі 45 (сорок п'ять)
мінімальних заробітних плат.
Зобов'язати відповідача в подальшому
нараховувати та виплачувати йому
щорічну допомогу на оздоровлення у
розмірі 5 (п'ять) мінімальних заробітних
плат, в порядку та на умовах, визначених
положеннями ст. 48 ЗУ від 28.02.1991 року №
3674-VI.

Ухвалою суду від 07.04.2014р. позовні
вимоги ОСОБА_4 за період часу з 1996 р. до
25.09.2013 р. залишені без розгляду.

Відповідач Управління праці та
соціального захисту населення
Святошинської районної у м.Києві
державної адміністрації направив до
суду письмові заперечення, в яких позов
не визнає, не погоджується з доводами
позивача, просить відмовити в
задоволенні позовної заяви.

Відповідач Київський міський
центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат направив до суду
письмові заперечення, в яких позов не
визнає, не погоджується з доводами
позивача, просить відмовити в
задоволенні позовної заяви.

Суд, дослідивши докази по справі,
дійшов висновку, що позов не підлягає
до задоволення, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4
являється учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС І категорії,
інвалідом ІІ групи, інвалідність
встановлено з 21.09.1992 р. безстроково.

На обліку для отримання
компенсацій та допомог, згідно ЗУ «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», в
управлінні праці та соціального
захисту населення Святошинської
районної у м.Києві державної
адміністрації позивач перебуває з
01.07.2000 року. Відповідно до особової
справи вбачається, що позивачу
призначено одноразову компенсацію за
втрату здоров»я в 1992 р. в ромірі 5000 крб.

Згідно постанови Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року №836
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - щорічна грошова допомога
на оздоровлення у розмірах,
встановлених постановою Кабінету
Міністрів України 12.07.2005 р. за №562 «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» позивачу
була нарахована та виплачена
вищезазначена допомога за 2007 р. - 75 грн.,
як інваліду ІІ групи ЧАЕС за 2008-2013 р. в
розмірі 120 грн.

Постановою №562 від 12.07.2005 Кабінет
міністрів України встановив нові
розміри щорічної допомоги на
оздоровлення, а саме:

- Інвалідам І та ІІ групи - 120 грн.;

- Учасникам ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС 2 категорії - 100 грн;

- Інвалідам ІІІ групи та дітям -
інвалідам 90 грн;

Учасникам ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС 3 категорії, кожній
дитині, яка втратила внаслідок
Чорнобильської катастрофи одного з
батьків, та евакуйованим із зони
відчуження у 1986 році, включаючи дітей -
75 грн.

У відповідності до ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
щорічна допомога на оздоровлення
виплачується інвалідам ІІ групи ЧАЕС в
розмірі 5 мінімальних заробітних плати,
яка виплачується в порядку та в
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Конституційним судом України дана
норма закону неконституційною не
визнавались.

Натомість, Конституційний Суд
України в рішенні №20-рп/2011 від 26.12.2011р.
зазначив про те, що розміри соціальних
виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави, а також одним з визначальних
елементів у регулюванні суспільних
відносин у соціальній сфері є
додержання принципу пропорційності
між соціальним захистом громадян та
фінансовими можливостями держави, а
також гарантування права кожного на
достатній життєвий рівень.

Нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, якими регулюються
бюджетні відносини, зокрема питання
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України, є
складовою бюджетного законодавства
відповідно до пункту 5 частини 1 ст.4
Бюджетного кодексу України. А тому суди
загальної юрисдикції України під час
вирішення справ щодо соціального
захисту прав громадян повинні
застосовувати нормативно-правові акти
Кабінету Міністрів України, прийняті
на підставі і на виконання Бюджетного
кодексу України, інших законів України,
в тому числі закону України про
Державний бюджет України на
відповідний рік.

Рішення Конституційного Суду
України є обов*язковим ддя виконання на
території України.

Згідно ч.2 ст.95 Конституції
України, виключно законами України про
державні бюджети на відповідні роки
визначаються будь-які видатки держави
на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове призначення цих видатків.

Відповідно до пункту 3 ст.116
Конституції України, Кабінет Міністрів
України забезпечує, зокрема,
проведення політики у сфері
соціального захисту.

Частиною 2 ст.4 Бюджетного Кодексу
України встановлено, що при здійсненні
бюджетного процесу в Україні положення
нормативно-правових актів
застосовуються лише в частині, в якій
вони не суперечать положенням
Конституції України, цьому Кодексу та
Закону про Державний Бюджет України.

Згідно з бюджетними
призначеннями, враховуючи вимоги ст.ст.
95, 117 Конституції України та Бюджетного
кодексу України, Кабінет Міністрів
України видав постанову від 12.07.2005р. №562
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», якою
встановив граничний мінімальний
розмір розрахункової величини для
видів виплат, передбачених Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому Законами України щодо
зміни розміру мінімальної заробітної
плати на відповідні періоди зміни до
постанови КМУ №562 в частині збільшення
сум компенсацій не вносились,
внаслідок чого розмір допомоги
залишився сталим та незмінним.

Формування списків-розпоряджень
проводилося у розмірах, визначених
цією постановою, зокрема, позивачу
Управлінням праці та соціального
захисту населення Святошинського
району м.Києва 12.11.2013 р. нарахована та
виплачена.

Оцінюючи зібрані по справі докази
в цій частині позовних вимог у їх
сукупності та співставленні,
враховуючи те, що щорічна допомога на
оздоровлення виплачувалась позивачу
відповідно до вимог діючого
законодавства, а за виплатою даного
виду допомоги за 2014 р.доказів звернення
суду не надано, у зв*язку з чим дії
відповідачів є правомірними, а позовні
вимоги і в цій частині не підлягають
задоволенню.

Що стосується позовної вимоги
стосовно одноразової компенсації за
шкоду, заподіяну здоров*ю, суд
приходить до наступного.

Відповідно до ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,
які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, інвалідам
ІІ групи виплачується в розмірі 45
мінімальних заробітних плат.

При цьому, виплата вказаної вище
компенсації проводиться протягом
одного місяця з дня встановлення
інвалідності.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивачу інвалідність ІІ групи
ЧАЕС була встановлена 21.09.1992 р. та в 1992 р.
в зв»язку з чим позивачем було отримано
відповідну компенсацію в розмірі 5000
крб.

На момент встановлення
інвалідності позивачу виплата
зазначеної вище компенсації
проводилась: непрацюючим пенсіонерам -
органами, що виплачують пенсію,
працюючим громадянам - за основним
місцем роботи.

По перше, з матеріалів справи не
вбачається, чи був позивач працюючою
особою на час встановлення йому ІІ
групи інвалідності, тобто, або за
місцем його основної роботи, або
Управлінням праці та соціального
захисту населення Святошинського
району м.Києва повинен був
виплачуватися позивачу даний вид
соціальної виплати та чи є вказаний
вище відповідач, у зв*язку із наведеним,
належним в даному спорі.

По друге, позивач мав право
звернення за виплатою спірної
компенсаційної виплати за місцем своєї
основної роботи чи до Управління праці
та соціального захисту населення
Святошинського району м.Києва протягом
одного місяця з дня встановлення йому
інвалідності, тобто, з 1992 р., але з даним
позовом він звернувся лише 26.03.2014р.

Судом враховуються, також, ті
обставини, що ухвалою суду від 07.04.2014р.
позовні вимоги ОСОБА_4 за період часу
з 1996 р. до 25.09.2013 р. залишені без
розгляду.

Аналізуючи та оцінюючи усі
зібрані по справі докази в цій частині
позовних вимог в їх сукупності та
співставленні, суддя приходить до
висновку, що правові підстави для
задоволення адміністративного позову
в цій частині, також, відсутні.

Що стосується позовних вимог про
зобов*язання відповідачів в подальшому
здійснювати нарахування та
виплачувати позивачу щорічну допомогу
на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат, суд вважає за
необхідне вказати про наступне.

Згідно частини 1 ст.6 КАС України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб*єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Тобто, на час звернення до
адміністративного суду вже повинно
відбутися порушення конкретного права
особи або її свобода чи інтересу,
іншими словами, повинен існувати
предмет судового захисту, особа
повинна звертатися на захист свого
порушеного права, інтересу чи свободи.

В даному ж випадку позивач
просить суд захистити його права та
інтереси, які, на його думку, можуть
бути порушені відповідачами в
майбутньому.

Приймаючи до уваги наведене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги щодо захисту прав та інтересів
на майбутній час не можуть бути
задоволені, оскільки не ґрунтовані на
процесуальному законі та не
відповідають адміністративно-правовим
способам захисту прав та інтересів
адміністративним судом.

Керуючись ст.ст. 7-12, 69-71, 86, 99, 159-163,
183-2 КАС України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
Святошинської районної у м.Києві
державної адміністрації, Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат

про визнання протиправною
бездіяльності, а також про призначення,
нарахування (здійснення перерахунку)
та виплату одноразової компенсації та
щорічної допомоги на оздоровлення
особі, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи

про визнання протиправною
бездіяльності, а також про призначення,
нарахування (здійснення перерахунку)
та виплату одноразової компенсації та
щорічної допомоги на оздоровлення
особі, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через районний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Суддя: