Справа № К-33111/10-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" травня 2014 р. м. Київ
К-33111/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 22 липня 2010
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 вересня
2010 року в справі за його позовом до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ в Луганській області,
Головного управління Державного
казначейства України в Луганській
області, третя особа Ровеньківський
міський відділ Головного управління
Міністерства внутрішніх справ в
Луганській області про поновлення на
посаді, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У березні 2010 року ОСОБА_4 звернувся в
суд з вказаним адміністративним
позовом, в якому зазначав, що у грудні
2009 року був звільнений з посади
дізнавача сектору дізнання
Ровеньківського міського відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Луганській
області за порушення дисципліни.

Вважаючи звільнення незаконним просив
суд, з урахуванням заяви про зміну
позовних вимог, скасувати накази про
накладення дисциплінарного стягнення
та звільнення з органів внутрішніх
справ, поновити на посаді, стягнути
середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Також просив поновити строк звернення
до суду, у обґрунтування поважності
причин пропуску якого зазначав, що у
січні 2010 року звертався з позовною
за-явою у порядку цивільного
судочинства, за якою провадження у
справі було закрито.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 22 липня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 вересня
2010 року, в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, позивач просив
скасувати судові рішення та ухвалити
нове про задоволення позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 проходив службу
на посаді дізнавача сектору дізнання
Ровеньківського міського відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Луганській
області.

Висновком службового розслідування,
затвердженим начальником
Ровеньківського міського відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Луганській
області 02 грудня 2009 року, встановлено,
що 01 грудня 2009 року приблизно о 14.00 год.
ОСОБА_4 самовільно, без попередження
керівництва та без поважних на те
причин, залишив робоче місце та на
службі більше не з'являвся. 02 грудня 2009
року прибув на службу із запізненням
приблизно о 09.30 год. із зовнішніми
ознаками алкогольного сп'яніння. При
проведенні медичного огляду для
встановлення факту вживання
психоактивної речовини та стану
сп'яніння, проведеного 02 грудня 2009 року
Антрацитівським обласним
наркологічним диспансером, був
встановлений факт вживання алкоголю.
Тобто було встановлено порушення
службової дисципліни, що виразилося у
скоєнні прогулу та знаходженні на
службі у стані алкогольного сп'яніння.

Наказом начальника Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Луганській області від
17 грудня 2009 року №1278 ОСОБА_4 притягнуто
до дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з органів
внутрішніх справ за порушення вимог
статті 7 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України, а
наказом від 22 грудня 2009 року №538 о/с
звільнено на підставі підпункту «є»
пункту 64 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ (за порушення
дисципліни).

Поновлюючи строк звернення до суду
виходили з того, що з позовною заявою
позивач звернувся у встановлений
законом строк, проте в порядку іншого
судочинства. А вирішуючи спір та
відмовляючи у задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що позивачем порушено службову
дисципліну та вчинено дії, які не
сумісні з подальшим проходженням
служби в органах внутрішніх справ і
звільнення є законним.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин справи колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Порядок проходження служби в органах
внутрішніх справ регулюється Законом
України «Про міліцію», Законом України
«Про Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» та
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 7 Закону України
«Про Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» службова
дисципліна базується на високій
свідомості та зобов'язує кожну особу
рядового і начальницького складу:
дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників; стійко переносити всі
труднощі та обмеження, пов'язані зі
службою; сприяти начальникам у
зміцненні службової дисципліни,
забезпеченні законності та статутного
порядку; виявляти повагу до колег по
службі та інших громадян, бути
ввічливим, дотримуватися правил
внутрішнього розпорядку, носіння
встановленої форми одягу, вітання та
етикету.

Згідно пункту 8 статті 12
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України на осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни може накладатися
такий вид дисциплінарного стягнення як
звільнення з органів внутрішніх справ.

Судами попередніх інстанцій
встановлено вчинення позивачем
прогулу й прибуття на службу у стані
алкогольного сп'яніння та дана правова
оцінка цим фактам, на підставі чого
суди прийшли до обґрунтованого
висновку про наявність достатніх
підстав для звільнення зі служби.

Доводи щодо недоведеності перебування
на службі у стані алкогольного
сп'яніння, на які позивач посилається у
касаційній скарзі, судами досліджені, в
тому числі й з урахуванням висновків та
рішення атестаційної комісії, з яким
позивач погодився.

Судами попередніх інстанцій
перевірялися й не знайшли свого
підтвердження доводи позивача щодо
відсутності на робочому місці з
поважних причин. Відсутні такі докази і
у касаційній скарзі.

На підставі наведеного та керуючись
статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 22
липня 2010 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 29 вересня 2010 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/