Справа № 826/2452/14
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2452/14
Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова
Суддя-доповідач: Карпушова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

05 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді: Карпушової
О.В., суддів: Бистрик Г.М., Оксененка О.М.,
секретар судового засідання: Самсонова
М.М., за участю сторін: представник
відповідача Ткачук Т.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів у місті
Києві на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
березня 2014 року в адміністративній
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія «УРБІ» до
державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«УРБІ» (надалі ТОВ «Будівельна
компанія «УРБІ») звернулося до суду з
позовом до державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
головного управління Міністерства
доходів і зборів у місті Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
24.07.2013 № та від 24.07.2013 №, які
прийнято за наслідками документальної
позапланової невиїзної перевірки.

Позов обґрунтовано тим, що
висновки податкового органу щодо
відсутності факту реальності
здійснення фінансово-господарських
операцій між позивачем та
контрагентом малим приватним
підприємством «Каштан» (надалі МПП
«Каштан»), є необґрунтованими та
безпідставними. Належним чином
складені первинні документи
підтверджують фактичне надання
контрагентом позивачу послуг за
договором підряду.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
24.03.2014 р. позовні вимоги задоволено:
скасовані податкові
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі головного управління
Міністерства доходів та зборів у місті
Києві від 24.07.2013р. № та від 24.07.2013 р.
№.

Суд першої інстанції виходив з
того, що операції позивача з
контрагентом здійснені в межах
господарської діяльності, є реальними,
відповідають дійсному економічному
змісту та підтверджуються необхідними
документами.

Відповідач, не погодившись з
рішенням суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу в якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
24.03.2014 р. як таку, що прийнято з
порушенням норм матеріального права,
та прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано
тим, що діяльність позивача не була
направлена на ведення підприємницької
та господарської діяльності в
розумінні чинного законодавства. У
контрагента відсутні трудові ресурси,
складські приміщення, транспортний
засіб, устаткування, все те, що
необхідно для здійснення
фінансово-господарської діяльності
підприємства.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав доводи
апеляційної скарги, просив її
задовольнити. Представник позивача в
судове засідання не прибув, про час,
дату та місце апеляційного розгляду
справи повідомлявся належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що державною податковою
інспекцією у Солом'янському районі
головного управління Міністерства
доходів і зборів у місті Києві
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ «Будівельна
компанія «УРБІ» з питань дотримання
вимог податкового законодавства з
податку на додану вартість та податку
на прибуток при взаємовідносинах з
малим приватним підприємством
«Каштан» за період з 01.07.2011 по 31.12.2012, на
наслідками якої складено акт від 10.07.2013
№248/26-58-22-08/37267216.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження суми податку на
додану вартість на суму 116 105,50 грн. та
підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження позивачем
податку на прибуток на суму 125 382,00 грн.

В акті перевірки зазначені висновки
обґрунтовано тим, що до відповідача
надійшов акт перевірки іншого
податкового органу, а саме
Дубровицької МДПІ Рівненської області,
від 19.04.2013р. № 8/22/22553337 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки МПП
«Каштан», відповідно до якого у МПП
«Каштан» фактично відсутні трудові
ресурси, виробниче обладнання,
транспортні засоби, торгівельне
обладнання, сировина, матеріали для
здійснення основного виду діяльності,
отже, вказане підприємство здійснювало
діяльність спрямовану на надання
податкової вигоди третім особам.

За наслідками перевірки відповідачем
прийнято податкові
повідомлення-рішення: від 24.07.2013
№, яким позивачеві визначено
грошове зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 188 075,00 грн., у тому
числі: 125 383,00 грн. - основний платіж, 62
692,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;
від 24.07.2013 №, яким позивачеві
визначено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі
174 159,00 грн., у тому числі: 116 106,00 грн. -
основний платіж, 58 053,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції.

Вищенаведені обставини, встановлені
судом першої інстанції, перевірені,
знайшли своє підтвердження при
апеляційному розгляді справи, і не є
спірними.

Відповідно до ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України
передбачає, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З 01.01.2011 р. набрав чинності Податковий
кодекс України, який регулює відносини,
що виникають у сфері справляння
податків і зборів, зокрема, вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів. їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20
Податкового кодексу України органам
державної податкової служби надане
право проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому цим
Кодексом. Порядок проведення перевірок
визначений статтями 75-86 Податкового
кодексу України.

Платники податку на додану вартість,
об'єкти, база та ставки оподаткування,
перелік неоподатковуваних та
звільнених від оподаткування операцій,
особливості оподаткування експортних
та імпортних операцій, поняття
податкової накладної, порядок обліку,
звітування та внесення податку до
бюджету визначені розділом 5
Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України передбачено, що право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 198.6. цієї статті встановлено, що
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

З аналізу положень підпунктів 198.6 та
198.3. статті 198 Податкового кодексу
України випливає, що виникнення у
платника ПДВ права на включення
податку до податкового кредиту
пов'язано із фактичним відбуттям
господарської операції з постачання
товарів (виконання робіт, надання
послуг), визначеної в первинних
документах, складених відповідно до
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» (далі за текстом Закон №996-XIV).
Наслідки в податковому обліку
створюють лише реально вчинені
господарські операції, тобто такі, що
пов'язані із рухом активів, зміною
зобов'язань та власного капіталу
платника податків та відповідають
змісту укладених договорів.

Таким чином, в даному випадку
дослідженню підлягає реальність
вчинення господарської операції,
відповідність вчиненої господарської
операції господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
формування податкового кредиту.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 138.8 статті 138
Податкового кодексу України
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність Україні» від 16 липня 1999 року N
996-XIV (надалі за текстом Закон № 996) метою
ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства. Частина 2 даної
статті передбачає, що бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 1 Закону № 996
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення є первинним документом.

Згідно частини 1 статті 9 Закону № 996
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій є
підставою для бухгалтерського обліку.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

З матеріалів справи вбачається, що між
ТОВ «Будівельна компанія «УРБІ»
(генпідрядник) та МПП «Каштан»
(субпідрядник) укладено договір
підряду від 12.10.2011 №36, відповідно до
якого субпідрядник зобов'язується
власними та (або) залученими силами
виконати на свій ризик мурування
зовнішніх та внутрішніх стін з
газоблоку та цегли на об'єкті:
«Будівництво житлового будинку по
вулиці Борщагівській, 152-А, 152-В у
Солом'янському районі міста Києва», а
генпідрядник зобов'язується прийняти
та оплатити якісно виконані роботи.

На підтвердження здійснення
господарської операції позивачем
надані наступні документи: додаткові
угоди від 12.10.2011 №1 до договору підряду
від 12.10.2011 №36; акт прийому передачі
проектно-технічної документації; акти
прийому передачі матеріалів без
передачі права власності за відповідні
періоди; виписки з банківського
рахунку; довідки про вартість
виконаних будівельних робіт за
відповідні періоди; акти приймання
виконаних будівельних робіт за
відповідні періоди; податкові накладні
за відповідні періоди.

Позивач на підтвердження свої позиції
надав також копію ліцензії МПП
«Каштан» на здійснення даним
підприємством господарської
діяльності, пов'язаної із створенням
об'єктів архітектури; копії свідоцтв
про державну реєстрацію МПП «Каштан»,
на реєстрацію останнього платником
податку на додану вартість; витяги із
журналів видачі запобіжних пристроїв
та індивідуальних засобів захисту;
копії податкових декларацій МПП
«Каштан» з податку на додану вартість
та з податку на прибуток за відповідні
періоди.

Суду також надано нотаріально
посвідчену заяву керівника МПП
«Каштан» від 18.03.2014р., якою останній
засвідчує виконання МПП «Каштан» робіт
за договором підряду від 12.10.2011р. №36.

Отже, колегія суддів згодна з висновком
суду першої інстанції, що позивач на
підтвердження реального характеру
господарських операцій з контрагентом
надав суду першої інстанції первинні
документи бухгалтерського обліку та
податкової звітності.

Не заслуговують уваги посилання
апелянта на висновки акту перевірки
іншого податкового органу, оскільки
відповідачем первинні документи по
господарським операціям не
досліджувались, хоча і були в
розпорядженні органу державної
податкової служби під час проведення
перевірки.

З огляду на викладене, колегія суддів
зазначає, що відповідачем відповідно
до вимог частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не було доведено, що сторони,
укладаючи зазначені угоди, мали умисел
на укладення угоди з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, такою, як несплату
податків. Дослідивши договір між
позивачем та контрагентом, та надані
позивачем первинні документи, колегія
суддів вважає, що договір підряду
відповідає вимогам діючого
законодавства, оскільки сторонами за
договором погоджені всі істотні умови
і досягнута домовленість щодо
виконання, і виконання цього договору
підтверджується наявними в матеріалах
справи первинними документами.

Згідно з частиною 4 статті 70 КАС України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Стаття 71 КАС України передбачає, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Отже, доводи апелянта не спростовують
вірних висновків суду першої
інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив постанову з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, тому відсутні підстави для
скасування постанови.

Повний текст ухвали виготовлено
10.06.2014р.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів у місті
Києві на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
березня 2014 року, залишити без
задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
березня 2014 року в адміністративній
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія «УРБІ» до
державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після складення
її в повному обсязі.

Колегія суддів:
О.В. Карпушова

Г.М. Бистрик

О.М. Оксененко

.

Головуючий суддя
Карпушова О.В.

Судді:
Бистрик Г.М.

Оксененко О.М.