Справа № 2а-1769/09
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 червня 2014 року Справа № 139648/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Сарненської
районної державної адміністрації
Рівненської області на постанову
Сарненського районного суду
Рівненської області від 7.10.2009 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
праці та соціального захисту населення
Сарненської районної державної
адміністрації Рівненської області про
стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

31.12.2008 року ОСОБА_1 звернулася в суд із
позовом до управління праці та
соціального захисту населення
Сарненської районної державної
адміністрації Рівненської області про
стягнення заборгованості із
виплачуваної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за 2007 рік.

Обґрунтовує позовні вимоги тим, що вона
є особою, котра здійснює догляд за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку та має право на отримання допомоги
у розмірі, який не може бути нижчим
прожиткового мінімуму, встановленого
для дитини віком до шести років. Проте
вказана допомога виплачувалася їй в
нижчому розмірі.

Постановою Сарненського районного
суду Рівненської області від 7.10.2009
року позов задоволено частково.

Визнано незаконними дії відповідача.
Зобов'язано відповідача провести
ОСОБА_1 перерахунок та виплату
грошової допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з 9.07.2007 року по 25.11.2007
року відповідно до ст.43 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку із
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням». В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку. У
апеляційній скарзі просить постанову
суду скасувати і ухвалити нове рішення,
яким повністю відмовити у задоволенні
заявленого позову. Апеляційну скаргу
обґрунтовує тим, що управління
належним чином виконало свій обов'язок
перед позивачкою щодо виплати їй
щомісячної грошової допомоги по
догляду за дитиною. Просить врахувати,
що виключно законом про Державний
бюджет України визначаються видатки на
загальносуспільні потреби, їх розмір
та цільове спрямування і органи праці
та соціального захисту населення не
вправі їх змінювати. Стверджує, що при
ухваленні оскаржуваного судового
рішення було допущено порушення норм
бюджетного законодавства України та не
враховано видаткові можливості
основного фінансового документу
держави.

Оскільки, клопотань від осіб, які
беруть участь у справі, про розгляд
справи за їх участю не поступило, тому,
суд апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду
даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід задовольнити з
наступних підстав.

В справі встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що ОСОБА_1 є матір'ю
малолітньої дитини ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується відповідним
свідоцтвом про народження, є
застрахованою в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та має право
на виплату допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку.

Відповідно до ст.43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» №2240-III, допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про
Державний бюджет на 2007 рік» від 19.12.2006
року № 489-V, дію ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
та ст. 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» на 2007 рік було зупинено та
у відповідності до ст. 56 означеного
Закону № 489-V встановлено, що допомога
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку для застрахованих осіб
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між 50% прожиткового мінімуму
встановленого для працездатних осіб та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 90
гривень для незастрахованих осіб та не
менше 23% прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року, справа № 1-29/2007 за
конституційним поданням 46 народних
депутатів України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень статті 56, та окремі положення
статті 71 в частині зупинення на 2007 рік
дії статті 12, частини першої статті 15 та
пункту 3 розділу VIII «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» та
ст. 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» щодо встановлення розміру
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними).

Однак, частиною 2 ст. 99 КАС України, в
редакції, що була чинною на момент
виникнення спірних правовідносин,
встановлено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналась або повинна
була дізнатись про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволені
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Позивачка пропустила річний
строк звернення до суду, оскільки
звернулася з позовом лише 31.12.2008 року.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1
про стягнення заборгованості з виплати
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 9.07.2007 року по 25.11.2007 року слід
відмовити, оскільки відповідач у
запереченні на позовну заяву наполягав
на застосуванні наслідків пропуску
річного строку звернення до суду.

З огляду на наведене, колегія судів
приходить до висновку про
неправомірність постанови суду першої
інстанції, тому оскаржувану постанову
належить скасувати та прийняти нову
постанову про відмову в задоволенні
позову з наведених вище підстав.

Керуючись ст. 195, ст. 197, ст. 198, ст. 202, ст.
205, ст. 207, ст. 254 КАС України, апеляційний
суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Сарненської районної державної
адміністрації Рівненської області
задовольнити.

Постанову Сарненського районного суду
Рівненської області від 7.10.2009 року по
справі № 2а-1769/2009 скасувати та прийняти
нову постанову, якою в задоволенні
позову ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Сарненської районної державної
адміністрації Рівненської області про
стягнення заборгованості, відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М. Старунський