Справа № 2а-8372/12
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року
Справа №
876/2633/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Большакової О.О.,

суддів
Коваля Р.Й., Макарика В.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України у
Залізничному районі м.Львова на
постанову Залізничного районного суду
міста Львова від 15 листопада 2012 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України у
Залізничному районі м.Львова про
стягнення та перерахунок соціальних
виплат,

В С Т А Н О В И В :

04.10.2012 року позивач звернулась (через
засоби поштового зв'язку) до суду з
позовом до управління Пенсійного фонду
України у Залізничному районі м.Львова
про зобов'язання встановити до пенсії
підвищення як реабілітованому
громадянину з 01.01.2012 року у розмірі 25%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до п. «г» ст. 77 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» з урахуванням
положень ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Ухвалою Залізничного районного суду
міста Львова від 08 жовтня 2012 року
позовні вимоги в частині підвищення
пенсії за період з 01.01.2012 року по 03.04.2012
року залишено без розгляду.

Постановою Залізничного районного
суду міста Львова від 15 листопада 2012
року (прийнятою в порядку скороченого
провадження) позов задоволено,
зобов'язано управління Пенсійного
фонду України у Залізничному районі
м.Львова здійснити нарахування та
виплату позивачу підвищення до пенсії
у розмірі 25% мінімальної пенсії за
віком за період з 22.04.2012 року відповідно
до п. «г» ст. 77 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», із розрахунку
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з урахуванням
фактично отриманих сум підвищення.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління
Пенсійного фонду України у
Залізничному районі м.Львова оскаржило
його в апеляційному порядку, вважає
постанову суду прийнятою з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що
пунктом «г» ст. 77 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» передбачено, що
громадянам, які необґрунтовано зазнали
політичних репресій і згодом були
реабілітовані, призначені пенсії
підвищуються на 50% мінімальної пенсії
за віком, а членам їх сімей, яких було
примусово переселено - на 25%
мінімальної пенсії за віком, проте
судом першої інстанції неправильно
застосовано положення ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки ч.3 ст.28 даного Закону
встановлено, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений на рівні
прожиткового мінімуму, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно із Законом
України «Про загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування». Тому
просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову,
якою у позові відмовити повністю.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183- 2 цього Кодексу.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває
на обліку в управлінні Пенсійного
фонду України у Залізничному районі
м.Львова, як одержувач пенсії за віком.

Довідкою Управління внутрішніх справ
Виконавчого комітету Львівської
обласної ради № 4/5-6952 від 23.07.1991 року
підтверджується, що позивач
реабілітована згідно Закону України
«Про реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні» (а.с. 3).

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
набули правового статусу
реабілітованих, основи їх соціального
захисту та гарантії їх соціальної
захищеності шляхом надання пільг і
державної соціальної підтримки
визначені та закріплені в Законі
України «Про реабілітацію жертв
політичних репресій на Україні», дія
якого поширюється на осіб,
необґрунтовано засуджених судами
України або репресованих на території
республіки іншими державними органами
в будь-якій формі, включаючи
позбавлення життя або волі,
переселення в примусовому порядку,
вислання і заслання за межі республіки,
позбавлення громадянства, примусове
поміщення до лікувальних закладів,
позбавлення чи обмеження інших
громадянських прав або свобод з
мотивів політичного, соціального,
класового, національного і релігійного
характеру.

Статтею 1 Закону України «Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні» встановлено, що
реабілітованими є, зокрема, особи, які з
політичних мотивів були
необгрунтовано засуджені судами або
піддані репресіям позасудовими
органами, в тому числі «двійками»,
«трійками», особливими нарадами і в
будь-якому іншому позасудовому
порядку, за вчинення на території
України діянь, кваліфікованих як
контрреволюційні злочини за
кримінальним законодавством України
до набрання чинності Законом СРСР «Про
кримінальну відповідальність за
державні злочини» від 25 грудня 1958 року,
за винятком осіб, зазначених у статті 2
цього Закону.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні» реабілітованим
громадянам відповідно до статті 1 цього
Закону час тримання під вартою,
відбування покарання в місцях
позбавлення волі, заслання або
перебування на примусовому лікуванні
зараховується у потрійному розмірі в
стаж роботи для призначення трудових
пенсій.

Аналогічні норми закріплені в ст. 58
Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Згідно п. «г» ст. 77 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» призначені
пенсії підвищуються: громадянам, які
необгрунтовано зазнали політичних
репресій і згодом були реабілітовані,
призначені пенсії - на 50 процентів, а
членам їх сімей, яких було примусово
переселено, - на 25 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позивач має право
на перерахунок пенсії з 04.04.2012 року.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії
позивачам здійснює Пенсійний фонд
України в особі управління Пенсійного
фонду України у Залізничному районі
м.Львова, обов'язок щодо нарахування і
виплати спірного підвищення правильно
покладено на відповідача у справі.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів,
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною 1 цієї
статті, мінімального розміру пенсії за
віком.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачу у
передбаченому п. «г» ст. 77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
розмірі колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів також звертає увагу, що
відсутність бюджетного фінансування
на виплату, передбаченого п. «г» ст. 77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» підвищення до пенсії, не
може бути причиною невиконання
відповідним суб'єктом владних
повноважень покладених на нього
зобов'язань, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
постанова відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ч. 10 ст. 183-2, ст.ст. 195, 197,
198, 200, 205, 206 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Залізничному районі м.Львова - залишити
без задоволення, постанову
Залізничного районного суду міста
Львова від 15 листопада 2012 року у
адміністративній справі № 1309/8372/12 - без
змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
О.О. Большакова

Судді
Р.Й. Коваль

В.Я. Макарик