Справа № 2а-9/11
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/51611/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого суддіГоловчук С.В.
(суддя-доповідач),суддівЛіпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя

на постанову Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 23
березня 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 22 травня 2012
року

у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України
(далі - УПФУ) в Шевченківському районі м.
Запоріжжя про визнання незаконним та
скасування рішення,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з адміністративним позовом про
визнання дій протиправними та
скасування рішення про утримання сум
пенсій. В обґрунтування своїх вимог
зазначив, що 23 вересня 2010 року
відповідачем прийнято рішення про
утримання з його пенсії надмірно
виплачених сум в розмірі 20 %. Підставою
для прийняття такого рішення стали
висновки перевірки, якою встановлено
недостовірність відомостей по
заробітній платі, зазначених у довідці
ТОВ «Зоря» за період роботи з 01 травня
1988 року по 30 квітня 1991 року та у довідці
МДП «Альтаїр» з 01 липня 1991 року по 15
листопада 1992 року, що призвело до
неправильного обчислення заробітної
плати при розрахунку розміру його
пенсії. Вважаючи вказане рішення
незаконним, просив суд визнати дії
відповідача неправомірними, скасувати
рішення комісії УПФУ в Шевченківському
районі м. Запоріжжя від 23 вересня 2010
року №114 та зобов'язати відповідача
провести перерахунок і виплатити
утримані з його пенсії кошти.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 23 березня 2011 року,
яку залишено без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 22 травня 2012
року позов задоволено. Визнано
незаконним та скасовано рішення
комісії по вирішенню спірних питань
при призначені та виплаті пенсії УПФУ в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
від 23 вересня 2010 року № 114 по пенсійній
справі № 192115 ОСОБА_4 про перерахунок
пенсії. Зобов'язано УПФУ в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
провести перерахунок та виплатити
ОСОБА_4 грошову суму, утриману на
підставі рішення комісії по вирішенню
спірних питань при призначені та
виплаті пенсії УПФУ в Шевченківському
районі м. Запоріжжя № 114 від 23 вересня
2010 року по пенсійній справі № 192115
ОСОБА_4 про перерахунок пенсії, за
період з 23 вересня 2010 року до 23 березня
2011 року.

У касаційній скарзі відповідач порушує
питання про скасування судових рішень
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права.
Вказує, що документи, що підтверджують
зазначені в довідці ТОВ «Зоря» від 07
вересня 2004 року № 431 особливості
нарахування заробітку позивача за
період з 1988-1991 роки, в матеріалах
пенсійної справи відсутні. Крім того, у
зв'язку з ліквідацією підприємства у
березні 2010 року, неможливо перевірити
відомості щодо заробітку ОСОБА_4
в МДП «Альтаїр» за період з 01 липня 1991
року по 30 листопада 1992 року. Зазначає,
що переплачені суми пенсії підлягають
стягненню з позивача відповідно до
частини 1 статті 50 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 11
лютого 2004 року перебуває на обліку в
УПФУ в Шевченківському районі м.
Запоріжжя та отримує пенсію за віком,
розмір якої відповідач обчислив з
урахуванням періоду роботи з 12 квітня
1988 року по 13 травня 1991 року в ТОВ «Зоря»
на підставі цивільно-правового
договору про відгодовування великої
рогатої худоби та періоду роботи з 01
липня 1991року по 15 листопада 1992 року на
МДП «Альтаїр», згідно з поданими
довідками від 07 вересня 2004 року № 431 та
від 25 червня 2004 року № 35.

З урахуванням цих довідок, розмір
пенсії позивача станом на вересень 2010
року становив 2238,93грн.

23 вересня 2010 року комісією по вирішенню
спірних питань при призначенні та
виплаті пенсій УПФУ в Шевченківському
районі м. Запоріжжі прийнято рішення №
114 про перерахунок його пенсії, в
наслідок чого її розмір зменшився, а
суму переплаченої пенсії в розмірі
35571,33 року постановлено утримувати з
ОСОБА_4 по 20% пенсії щомісячно до
повного погашення.

Підставою прийняття такого рішення
стали результати камеральних
перевірок, якими встановлено
невідповідність даних, зазначених в
довідці ТОВ «Зоря» від 07 вересня 2004
року № 431 та неможливість підтвердити
заробіток позивача, вказаний в довідці
МДП «Альтаїр» від 25 червня 2004 року № 35.

Правовідносини, що виникають у сфері
пенсійного забезпечення громадян
регулюються Законом України від 05
листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне
забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) та
Законом України від 09 липня 2003 року №
1058-IV «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» (далі - Закон №
1058-IV).

Відповідно до статті 41 Закону № 1058-IV до
заробітної плати (доходу) для
обчислення пенсії враховуються:

1) суми виплат (доходу), отримуваних
застрахованою особою після набрання
чинності цим Законом, з яких згідно із
цим Законом були фактично обчислені та
сплачені страхові внески до Пенсійного
фонду в межах встановленої
законодавством максимальної величини
заробітної плати (доходу), з якої
сплачуються страхові внески;

2) суми виплат (доходу), отримуваних
застрахованою особою до набрання
чинності цим Законом, у межах сум, на
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, нараховувалися внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування, а за періоди до
запровадження обмеження максимального
розміру заробітної плати (доходу), з
якої сплачувалися зазначені внески
(збір), - у межах сум, які відповідно до
законодавства, що діяло раніше,
включалися до заробітної плати, з якої
обчислювалася пенсія відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», і не перевищують 5,6
розміру середньої заробітної плати в
Україні на день отримання зазначених
сум;

Для осіб, які у період до запровадження
обмеження максимального розміру
заробітної плати (доходу), з якої
сплачувалися внески на державне
соціальне страхування або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, отримували заробітну
плату (дохід) за результатами роботи,
термін виконання якої перевищував
календарний місяць, до заробітної
плати (доходу) для обчислення пенсії
враховуються суми виплат (доходу), які
відповідно до законодавства, що діяло
раніше, включалися до заробітної плати,
з якої обчислювалася пенсія відповідно
до Закону України «Про пенсійне
забезпечення», і не перевищують 5,6
розміру середньої заробітної плати в
Україні, у розрахунку на кожний місяць
виконання роботи. Перелік таких осіб, а
також порядок визначення для них
заробітної плати (доходу) для
обчислення пенсії встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Порядок визначення заробітної плати
(доходу) для обчислення пенсії особам,
що у період до запровадження обмеження
максимального розміру заробітної
плати (доходу), з якої сплачувалися
внески на державне соціальне
страхування або збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування,
отримували заробітну плату (дохід) за
результатами роботи, строк виконання
якої перевищував календарний місяць,
визначений постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2005 року
№306 (далі - Порядок № 306).

Відповідно до пункту 1 цього Порядку
його дія поширюється, зокрема, на осіб,
що виконували роботи (надавали послуги)
за цивільно-правовими договорами та
сплачували внески на державне
соціальне страхування або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування до 1 липня 1998 року та
отримували заробітну плату (дохід) за
результатами роботи, строк виконання
якої перевищував календарний місяць.

За умовами пункту 8 зазначеного Порядку
№ 306 заробітна плата (дохід), що
підлягає зарахуванню до суми
заробітної плати (доходу) для
обчислення пенсії визначається шляхом
ділення суми заробітної плати (доходу),
виплаченої за результатами роботи, на
кількість місяців виконання такої
роботи.

На виконання запиту відповідача від 06
вересня 2004 року № 482/03-03, 07 вересня 2004
року ТОВ «Зоря» надало довідку № 431 про
розподіл заробітної плати позивача
пропорційно відпрацьованим місяцям за
період роботи з 12 квітня 1988 року по 13
травня 1991 року пропорційно
відпрацьованим місяцям.

Додатково довідками від 31 серпня 2004
року № 423, №431 та від 07 вересня 2004 року
ТОВ «Зоря» підтвердило, що ОСОБА_4
працював по договору по відгодовуванню
великої рогатої худоби від 11 квітня 1988
року № 3, його трудовий мінімум
становив : у 1988 році - 148 вихододнів при
мінімумі 148 днів, у 1989 року - 280
вихододнів при мінімумі 280 днів, у 1990
року - 333 вихододнів при мінімумі 247
днів. При цьому, розрахунок з позивачем
за виконану роботу проводився після
переваження та здавання молодняку на
м'ясокомбінат (а.с. 132-133).

Отже, доводи відповідача щодо
невідповідності суми доходів,
зазначених у довідці від 07 вересня 2004
року особовим рахункам, не
відповідають обставинам справи, так як
загальний розмір заробітної плати
позивача за період з травня 1988 року по
квітень 1991 року, зазначений в довідці є
ідентичним загальній сумі його
заробітку в цей період згідно з
особовими рахунками, а розбіжності в
помісячних сумах пояснюються діленням
суми заробітної плати (доходу),
виплаченої за результатами роботи, на
кількість місяців виконання такої
роботи.

За таких обставин, суди дійшли
правильного висновку про
необґрунтованість висновків
відповідача щодо недостовірності
відомостей, зазначених в довідці ТОВ
«Зоря» від 07 вересня 2004 року № 431.

Крім того, як встановлено судами, з 01
липня 1991 року по 15 листопада 1992 року
ОСОБА_4 працював на малому державному
підприємстві (далі - МДП) фірмі
«Альтаїр», що підтверджується записами
в трудовій книжці та довідкою від 25
червня 2004 року №35 про заробітну плату
за час роботи на підприємстві для
розрахунку пенсії.

Проте, при проведенні у 2010 році
перевірки щодо правильності
обчислення розміру пенсії позивача,
відповідач не врахував цю довідку № 35 з
тих підстав, що зазначені в ній
відомості неможливо додатково
підтвердити у зв'язку з відсутністю
архівних даних.

Порядок визначення заробітної плати
(доходу) для обчислення пенсії
встановлений статтею 40 Закону № 1058-IV,
згідно з частиною 1 якої, заробітна
плата (дохід) за період страхового
стажу до 1 липня 2000 року враховується
для обчислення пенсії на підставі
документів про нараховану заробітну
плату (дохід), виданих у порядку,
встановленому законодавством.

Судами встановлено, що довідка МДП
фірма «Альтаїр» від 25 червня 2004 року №
35 за формою та змістом відповідає
вимогам законодавства, містить всі
необхідні реквізити та відомості,
видана роботодавцем на підставі
нарахованої заробітної плати та
завірена підписами уповноважених осіб
та печатками підприємства.

Крім того, згідно з довідкою УПФУ у
Комунарському районі м. Запоріжжя від 17
травня 2004 року № 01/02-1678д позивачем
сплачено збір до Пенсійного фонду
України за період роботи в МДП фірма
«Альтаїр».

За таких обставин, суди дійшли
обґрунтованого висновку про
безпідставність не врахування
відомостей, вказаних в довідці МДП
фірма «Альтаїр» від 25 червня 2004 року №
35.

Тому, суди з урахуванням обставин
справи та вимог закону правильно
вважали, що підстав для перерахунку
пенсії позивача не було.

Враховуючи викладене, безпідставним є
і рішення суб'єкта владних повноважень
щодо стягнення зайво сплачених сум
пенсії.

Отже, суд першої інстанції з висновком
якого погодився апеляційний суд,
обґрунтовано задовольнив позовні
вимоги.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, що призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення спору, тому підстав для
скасування ухваленого судового
рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України, якщо суд не допустив
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваного судового рішення, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м.
Запоріжжя залишити без задоволення, а
постанову Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 23
березня 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 22 травня 2012
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В.
Головчук Судді Д.В.
Ліпський Ю.К.
Черпак