Справа № 814/2431/13-а
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/2431/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Брагар В. С.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,судді
-Градовського Ю.М.,судді -Федусика А.Г.

(у зв'язку з неприбуттям у судове
засідання сторін, справа

розглядається в порядку п.2 ч.1 ст.197 КАС
України )

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів в
Миколаївській області на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 06 листопада
2013 року по справі за позовом приватного
підприємства Будівельної фірми
«Автошляхбуд-САА» до Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів в Миколаївській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2013 року приватне підприємство
Будівельна фірма «Автошляхбуд-САА»
(надалі - позивач, ПП БФ
«Автошляхбуд-САА») звернулось до суду з
позовом до державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів в Миколаївській області
(надалі - відповідач, ДПІ), в якому
просило визнати протиправним та
скасувати наступні податкові
повідомлення-рішення ДПІ:

- № від 21.01.2013 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
по податку на прибуток на суму 35530,00
грн., з яких за основним платежем 24251,00
грн., за штрафними санкціями 11279,00 грн.;

- № від 16.05.2013 року, яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість за
березень 2012 року на суму 260954,00 грн.;

- № від 16.05.2013 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
по податку на додану вартість на суму
448295,00 грн., з яких за основним платежем
298862,00 грн., за штрафними санкціями 149433,00
грн.;

- № від 21.01.2013 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
по податку на додану вартість на суму
709249,00 грн., з яких за основним платежем
559816,00 грн., за штрафними санкціями 149433,00
грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення відповідачем
були винесені на підставі
необґрунтованих висновків акту
перевірки.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 06.11.2013 року
позовні вимоги задоволені повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою, ДПІ подала апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права, просить постанову суду першої
інстанції скасувати та винести нову
постанову, якою відмовити у задоволені
позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом першої інстанції, що
ПП БФ «Автошляхбуд-САА» зареєстроване
як юридична особа та є платником
податків.

На підставі акту ДПІ від 10.01.2013 року
№39/22-200/24057950 про результати планової
виїзної перевірки позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2011 року по
30.09.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2011 року по
30.09.2012 року (надалі - акт перевірки)
відповідачем були прийняті настпні
податкові повідомлення-рішення:

- № від 21.01.2013 року про збільшення
грошового зобов'язання з податку на
прибуток у сумі 35530,00 грн. (за основним
платежем на суму 24251,00 грн. та штрафними
санкціями на суму 11279,00 грн.)

- № від 21.01.2013 року про збільшення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 709249,00 грн. (за
основним платежем на суму 559816,00 грн. та
штрафними санкціями на суму 149433,00 грн.).

Не погоджуючись із вказаними
рішеннями, позивачем було подано
скаргу до ДПС у Миколаївській області.

Рішенням ДПС у Миколаївській області
від 01.04.2013 року №761/10/10-209 скаргу
позивача було задоволено частково,
податкове повідомлення-рішення від
21.01.2013 року № залишено без змін, а
податкове повідомлення-рішення від
21.01.2013 року № скасовано в частині
визначення податкового зобов'язання з
ПДВ у сумі 260954,00 грн. та зменшено
від'ємне значення з ПДВ за березень 2012
року на суму 2620954,00 грн..

Позивачем подано повторну скаргу до
Міністерства доходів і зборів України
на податкові повідомлення - рішення
№ від 21.01.2013 року та № від
21.01.2013 року.

Рішенням Міністерство доходів і зборів
України від 07.05.2013 року №2121/6/99-99-10-01-15
повторну скаргу позивача залишено без
задоволення, податкові
повідомлення-рішення ДПІ від 21.01.2013
року № та № - залишені без
змін.

На підставі рішення ДПС у
Миколаївській області про результат
розгляду скарги від 01.04.2013 року
№761/10/10-209 відповідачем замість
податкового повідомлення-рішення
№ від 21.01.2013 були прийняті два
податкові повідомлення-рішення від
16.05.2013 року:

- № про зменшення розміру
від'ємного значення ПДВ за березень 2012
року у сумі 260954,00 грн.;

- № про збільшення грошового
зобов'язання з ПДВ у сумі 448295,00 грн.
(298862,0 грн. за основним платежем та 149433,00
грн. за штрафними санкціями).

У висновках акту перевірки ДПІ
кваліфікує дії позивача по формуванню
податкового кредиту та валових витрат
по операціям із контрагентами як
порушення п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
ПК України, в результаті чого занижено
податок на прибуток в період з 01.10.2011
року по 30.09.2012 року на загальну суму
24251,00 грн., та порушення пп.192.1.1 п.192.1
ст.192, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.3 ст.200 ПК
України, в результаті чого занижено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 559816,00
грн..

За актом перевірки підставою для
нарахування спірними рішеннями №
від 21.01.2013 року зобов'язань з податку на
прибуток за основним платежем на суму
24251,00 грн. стали викладені в акті
перевірки висновки податкового органу
про неправомірність формування
позивачем валових витрат по операціям
з ТОВ «ТМФ «ТРАНСПОСЕРВІС-ЛТД», ТОВ ВКФ
«ПЛУТОН», ТОВ «Електромонтаж - Трейд»,
ТОВ «АВТОБУД - НІКМА», оскільки, як
вважає ДПІ, правочини позивача з цими
контрагентами не спрямовані на реальне
настання правових наслідків.

З цих же підстав ДПІ в акті перевірки
зазначає про завищення позивачем у
перевіряємому періоді податкового
кредиту з ПДВ по операціям з вказаними
контрагентами на суму 532405,00 грн..

Ця сума завищення податкового кредиту
була врахована податковим органом як
при винесенні повідомлення-рішення
№ від 21.01.2013 року, так і при
винесенні податкових
повідомлень-рішень від 16.05.2013 року
№ та №.

Крім того, на винесення оскаржених
позивачем податкових
повідомлень-рішень з ПДВ також
вплинули наступні порушення, які
описані на стор 42-44 акту перевірки, а
саме:

- завищення податкового кредиту жовтня
2011 року на суму 24001,00 грн. по операціям
із ТОВ «Миколаївтранспорт Плюс», який
не підтверджено податковими
накладними;

- завищення податкового кредиту
березня 2012 року на суму 3338,00 грн.
внаслідок подвійного включення цієї
суми до податкового кредиту на
підставі податкової накладної ПСІК
«Віртген Україна»;

- завищення податкового кредиту
березня 2012 року на суму 72,00 грн.
внаслідок порушення позивачем порядку
коригування податкового кредиту на цю
суму.

Згідно акту перевірки висновок
податкового органу про
неправомірність формування позивачем
податкового кредиту та валових витрат
по операціям із ТОВ «ТМФ
«ТРАНСПОСЕРВІС-ЛТД», ТОВ ВКФ «ПЛУТОН»,
ТОВ «Електромонтаж - Трейд», ТОВ
«АВТОБУД - НІКМА» обґрунтовується
відповідачем виключно з посиланням на
інформацію, яка міститься в інших актах
перевірки: ДПІ у Заводському районі м.
Миколаєва Миколаївської області ДПС
від 17.05.2012 року №113/22-200/13853514 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «ТМФ «ТРАНСПОСЕРВІС-ЛТД»,
ДПІ у м. Херсоні Херсонської області
ДПС від 02.08.2012 року №103/15-3/19233451 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ ВКФ «ПЛУТОН», ДПІ у
Центральному районі м. Миколаєва
Миколаївської області ДПС від 01.03.2012
року №319/23-325/32004623 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Електромонтаж - Трейд».

На підставі такої інформації ДПІ в акті
перевірки робить висновок, що у
позивача по операціям із контрагентами
відсутній об'єкт оподаткування, а тому
такі операції не мають реального
характеру.

Будь-яких інших причин чи порушень з
боку позивача для невизнання
податковим органом податкового
кредиту та валових витрат по операціям
з цими контрагентами в акті перевірки
не наведено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
наведені в акті перевірки висновки по
операціям позивача з ТОВ «ТМФ
«ТРАНСПОСЕРВІС-ЛТД», ТОВ ВКФ «ПЛУТОН»,
ТОВ «Електромонтаж - Трейд», ТОВ
«АВТОБУД - НІКМА» є необґрунтованими,
не відповідають реальним обставинам
справи та спростовуються наявними в
матеріалах справи доказами.

Так, суд першої інстанції зазначив, що
наведені в акті перевірки обставини
діяльності контрагентів позивача не
впливають на право позивача на
формування податкового кредиту та
валових витрат, а всі господарські
операції з ТОВ «ТМФ
«ТРАНСПОСЕРВІС-ЛТД», ТОВ ВКФ «ПЛУТОН»,
ТОВ «Електромонтаж - Трейд», ТОВ
«АВТОБУД - НІКМА» підтверджені
позивачем первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку.

В той же час, суд першої інстанції не
дав оцінку іншим наведеним в акті
перевірки порушенням, які не пов'язані
з операціями з вказаними
підприємствами, однак також вплинули
на спірні податкові
повідомлення-рішення з ПДВ, а саме:
завищення податкового кредиту жовтня
2011 року на суму 24001,00 грн., а також
завищення податкового кредиту березня
2012 року на суму 3338,00 грн. та на суму 72,00
грн..

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
необґрунтованість висновків акту
перевірки щодо завищення позивачем
валових витрат та податкового кредиту
по операціям із ТОВ «ТМФ
«ТРАНСПОСЕРВІС-ЛТД», ТОВ ВКФ «ПЛУТОН»,
ТОВ «Електромонтаж - Трейд», ТОВ
«АВТОБУД - НІКМА».

Приведені податковим органом доводи
неправомірності формування позивачем
валових витрат та податкового кредиту
по операціям із вказаними
контрагентами колегія суддів оцінює з
точки зору їх узгодженості з
положеннями податкового законодавства
та відповідності фактичним обставинам
справи, і вважає ці доводи помилковими
з огляду на наступне.

Згідно з правилами формування витрат,
передбаченими у пунктах 138.2, 138.4 статті
138 Податкового кодексу України,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відповідно до п.14.1.181 ст.14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу;

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст.39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).

За змістом ст.1 Закону України від 16.07.1999
року №996-XIV «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні»
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, виходячи із приписів
вищевказаних норм закону, відсутність
первинних документів, які
підтверджують проведення
господарських операцій (платіжні
документи, видаткові та податкові
накладні, акти виконаних робіт тощо)
безспірно позбавляє платника податку
права на включення сплачених
(нарахованих) сум за такими операціями
до валових витрат та до податкового
кредиту.

В додатку №3 до акту перевірки ДПІ
наводить повний перелік первинних
документів, які були використані ДПІ
для перевірки позивача по операціям з
контрагентами, у тому числі,
зворотно-сальдові відомості, журнали
оренди, податкові накладні, банківські
виписки, господарські угоди, договори
оренди землі, податкові розрахунки,
акти на списання ТМЦ, тощо.

ДПІ не посилається на недоліки цих
первинних документів.

Факт того, що зазначені контрагенти на
момент проведення операцій з позивачем
мало право на виписку податкових
накладних і було зареєстровано як
платник податку на додану вартість, не
оспорювався відповідачем ні в акті
перевірки, ні в ході розгляду справи.

При вирішенні даного спору колегія
суддів враховує, що будь-які первинні
документи (у тому числі договори,
податкові накладні, акти виконаних
робіт, тощо) мають силу первинних
документів лише в разі фактичного
здійснення господарської операції, про
що вірно було зазначено судом першої
інстанції.

В той же час, з урахуванням закріпленої
в ст.204 ЦК України презумпції
правомірності правочину, а також
враховуючи вимоги ст.71 КАС України, за
якою обов'язок доказування
правомірності рішення, дії чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень покладається на такого
суб'єкта, ДПІ повинна була надати суду
належні та достовірні докази своїх
тверджень про те, що задекларовані
позивачем операції з придбання послуг
у ТОВ «ТМФ «ТРАНСПОСЕРВІС-ЛТД», ТОВ ВКФ
«ПЛУТОН», ТОВ «Електромонтаж - Трейд»,
ТОВ «АВТОБУД - НІКМА» в реальності не
виконувались, а мало місце лише
документування цих операцій з метою
завищення валових витрат та
податкового кредиту без фактичного
отримання від цих контрагентів товарів
та послуг. А оскільки такі дії мають
злочинний характер, то доказом їх
вчинення може бути лише відповідне
рішення, винесене в порядку
кримінально-процесуального
судочинства.

Однак у даній справі ДПІ не посилається
на факти вчинення представниками
позивача таких дій, і не надає докази
притягнення їх до відповідальності за
такі дії.

Крім посилань на вищезазначені акти:
ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва
Миколаївської області ДПС від 17.05.2012
року №113/22-200/13853514, ДПІ у м. Херсоні
Херсонської області ДПС від 02.08.2012 року
№103/15-3/19233451 та ДПІ у Центральному
районі м. Миколаєва Миколаївської
області ДПС від 01.03.2012 року №319/23-325/32004623,
відповідач не надав суду достовірних
доказів фіктивності задекларованих
позивачем операцій з придбання товарів
у ТОВ «ТМФ «ТРАНСПОСЕРВІС-ЛТД», ТОВ ВКФ
«ПЛУТОН», ТОВ «Електромонтаж - Трейд»,
ТОВ «АВТОБУД - НІКМА».

Сама по собі інформація з наведених
вище актів перевірки стосовно обставин
діяльності контрагентів позивача, не
може бути належним доказом порушень
позивачем вимог податкового
законодавства.

Колегія суддів зазначає, що податкове
законодавство України не містить норм,
які б ставили в залежність право
платника податку на формування
податкового кредиту від можливих
порушень податкової дисципліни з боку
його контрагентів, або зобов'язували б
платників податків контролювати
дотримання своїми контрагентами норм
законодавства. Можливі порушення
контрагентами платника податків
податкової дисципліни, у тому числі не
декларування своїх зобов'язань або не
сплата податку до бюджету, ще не є
достатньою підставою для позбавлення
платника податків права на формування
валових витрат та податкового кредиту
з ПДВ по операціям з такими
контрагентами.

Підсумовуючи викладене, слід дійти
висновку, що за відсутності доказів
проведення посадовими особами чи
представниками позивача фіктивних
господарських операцій з
вищевказаними контрагентами та при
наявності належним чином оформлених
первинних документів по операціям з
ними, висновок ДПІ про завищення
позивачем податкового кредиту за
такими операціями не може вважатися
законним та обґрунтованим.

Такий висновок узгоджується із
правової позицією Верховного суду
України, яка викладена в постанові від
31.01.2011 року по справі №21-47а10, та з
практикою Європейського суду з прав
людини у справі «Булвес» АД проти
Болгарії та Бізнес Сепорт Сентре проти
Болгарії.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що висновки акту
перевірки про відсутність реальних
господарських операцій позивача із ТОВ
«ТМФ «ТРАНСПОСЕРВІС-ЛТД», ТОВ ВКФ
«ПЛУТОН», ТОВ «Електромонтаж - Трейд»,
ТОВ «АВТОБУД - НІКМА» та завищення
позивачем валових витрат та
податкового кредиту по операціям з
цими контрагентами, є такими, що не
підтверджені належними доказами.

Оцінюючи висновки акту перевірки щодо
завищення податкового кредиту жовтня
2011 року на суму 24001,00 грн. та завищення
податкового кредиту березня 2012 року на
суму 3338,00 грн. та на суму 72,00 грн.,
колегія суддів враховує, що позивач ні
в позовній заяві, ні під час розгляду
справи в суді першої та апеляційної
інстанції наявність цих порушень не
заперечив, і доказів на спростування
цих порушень не надав.

Аналізуючи суть цих порушень, колегія
суддів вважає, що податковий орган в
акті перевірки дав їм правильну оцінку,
зазначивши, що позивач в порушення п.198.6
ст.198 ПК України включив до податкового
кредиту жовтня 2011 року та березня 2012
року ПДВ на суми 24001,00 грн. та 3338,00 грн.,
відповідно, без підтвердження цих сум
податковими накладними, а також в
порушення приписів п.192.1.1 п.192.1 ст.192 ПК
України провів коригування
податкового кредиту на суму 72,00 грн., що
призвело до завищення на цю суму
посадкового кредиту березня 2012 року.

З метою з'ясування позиції позивача
щодо цих порушень, апеляційним судом в
адрес позивача була направлена
відповідна ухвала від 29.04.2014 року, яка
збула залишена позивачем без
реагування, і жодних заперечень
стосовно цих порушень від позивача не
надійшло. Участь свого представника в
суді апеляційної інстанції позивач не
забезпечив.

З наданого ДПІ на ухвалу суду від 29.04.2014
року розрахунку нарахованих позивачу
зобов'язань з ПДВ вбачається, що сума
завищення позивачем податкового
кредиту на суму 24001,00 грн. увійшла до
розрахунку суми грошового зобов'язання
з ПДВ, яка визначена спірним податковим
повідомленням-рішення від 16.05.2013 року
№, а порушення на суми 3338,00 грн. та
72,00 грн. увійшли до суми від'ємного
значення з ПДВ за березень 2012 року, яка
зменшена податковим
повідомленням-рішення № від
16.06.2013 року.

Оскільки висновки акту перевірки про
завищення позивачем валових витрат та
податкового кредиту по операціям із
ТОВ «ТМФ «ТРАНСПОСЕРВІС-ЛТД», ТОВ ВКФ
«ПЛУТОН», ТОВ «Електромонтаж - Трейд»,
ТОВ «АВТОБУД - НІКМА» свого
підтвердження не знайшли, а порушення у
вигляді податкового кредиту на суми 24001
грн., 3338,00 грн. та 72,00 грн. мають місце,
тому податкове повідомлення-рішення
№ від 21.01.2013 року з податку на
прибуток підлягає скасуванню в повному
обсязі, а податкові
повідомлення-рішення з ПДВ від 16.05.2013
року № та № підлягають
скасуванню частково.

А саме, податкове повідомлення-рішення
від 16.05.2013 року № підлягає
скасуванню за основним платежем на
суму 274861,00 грн. (298862,00 грн. - 24001,00 грн.) та
за штрафними санкціями на суму 137432,50
грн. (149433,00 грн. - 12000,50 грн.), а податкове
повідомлення-рішення № підлягає
скасуванню на суму 257244,00 грн. (260954,00 грн.
- 3338,00 грн. - 72,00 грн.).

При цьому нарахування позивачу
рішенням від 16.05.2013 року №
штрафної санкції на суму 12000,50 грн. (50%
від суми завищення податкового кредиту
на суму 24001,00 грн.) колегія суддів з
урахуванням приписів абз.2 п.123.1 ст.123 ПК
України вважає обґрунтованим,
оскільки, як зазначено в п.2.5 акту
перевірки, позивачу раніше за актом
перевірки від 19.12.2011 року №3878/23-200/24057950
вже нараховувались податкові
зобов'язання з ПДВ.

Що стосується позовних вимог про
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 21.01.2013
року, то як вже зазначено вище, замість
цього ДПІ винесла два нових рішення від
16.05.2013 року № та №, а тому
відповідно до розділу V Порядку
направлення органами державної
податкової служби податкових
повідомлень-рішень платникам податків,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України 28.11.2012 №1236,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 20.12.2012 року за №2135/22447,
податкове повідомлення-рішення №
від 21.01.2013 року вважається відкликаним.

Слід зазначити, що позивач своєчасно
оскаржив податкове
повідомлення-рішення № від 21.01.2013
року в адміністративному порядку до
ДПС у Миколаївській області, в зв'язку з
чим визначені цим рішенням податкові
зобов'язання згідно п.4.3 вказаного
Порядку вважались не узгодженими і у
позивача не виникло обов'язку їх
сплачувати.

Оскільки до моменту звернення позивача
до суду визначені податковим
повідомленням-рішенням № від
21.01.2013 року грошові зобов'язання не
набули статус узгоджених, а саме
рішення було відкликаним і не
породжувало для позивача будь-яких
правових наслідків, колегія суддів
вважає, що в задоволені позовних вимог
про визнання протиправним та
скасування цього податкового
повідомлення-рішення слід відмовити.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає,
що постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню із винесенням
нової постанови про часткове
задоволення позовних вимог.

З урахуванням ч.3 ст.94 КАС України
понесені позивачем судові витрати у
вигляді сплати судового збору за
подачу позовної заяви (а.с.2) підлягають
компенсації пропорційно до
задоволених вимог в сумі 2172,64 грн..

Керуючись ст.195, ст.197, п.3 ч.1 ст.198, ч.1
ст.202, ст.207, ч.5 ст.254 КАС України,
апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів в Миколаївській
області - задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 06 листопада
2013 року - скасувати та винести по справі
нову постанову, якою позовні вимоги
приватного підприємства Будівельної
фірми «Автошляхбуд-САА» - задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів в
Миколаївській області від 21.01.2013 року
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
прибуток на суму 35530,00 грн., з яких за
основним платежем 24251,00 грн., за
штрафними санкціями 11279,00 грн..

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів в
Миколаївській області від 16.05.2013 року
№ в частині зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість за березень 2012 року на
суму 257244,00 грн..

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів в
Миколаївській області від 16.05.2013 року
№ в частині збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість на суму 4122293,5 грн., з
яких за основним платежем - 274861 грн., за
штрафними санкціями - 137432,50 грн..

В решті позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь приватного підприємства
Будівельної фірми «Автошляхбуд-САА»
() судові витрати в
розмірі 2172 (дві тисячі сто сімдесят дві)
гривні 64 коп..

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко Суддя:
Суддя: Ю.М. Градовський А.Г. Федусик