Справа № 2а-1670/11064/11
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 року
м. Київ К/9991/40448/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 06 лютого 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 24 травня 2012 року у справі
№2а-1670/11064/11 за позовом Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття представлений
Кременчуцьким міськрайонним центром
зайнятості, Полтавського обласного
центру зайнятості до ОСОБА_4 про
стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Фонд загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття представлений
Кременчуцьким міськрайонним центром
зайнятості, Полтавський обласний центр
зайнятості звернулись з позовом до
ОСОБА_4 про стягнення витрат на
навчання у розмірі 387,44 грн., виплаченої
матеріальної допомоги у розмірі 1850,50
грн., одноразово виплаченої допомоги по
безробіттю для зайняття
підприємницькою діяльністю у розмірі 17
764,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
момент отримання статусу безробітної
ОСОБА_4 в порушення Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» здійснювала трудову
діяльність за договором з ТОВ «ЕУЛАЙФ
ГРУП», а тому виплачені їй кошти
підлягають поверненню.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 06 лютого 2012
року, залишеною без змін Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 24 травня 2012 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями суду
першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_4
звернулась з касаційною скаргою, у якій
просить скасувати судові рішення
першої та апеляційної інстанції, та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову, посилаючись на те,
що при прийнятті зазначених судових
рішень було порушено норми
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 31.07.2008 ОСОБА_4
звернулась до Кременчуцького
міськрайонного центру зайнятості із
заявою про надання статусу безробітної
з виплатою допомоги по безробіттю.

Наказом Кременчуцького міськрайонного
центру зайнятості від 31.07.2008 №НТ80731
відповідачу надано статус
безробітного та призначено допомогу по
безробіттю.

За період з липня по вересень 2008 року
відповідачем отримано матеріальну
допомогу у розмірі 1850,50 грн., одноразову
допомогу по безробіттю для зайняття
підприємницькою діяльністю у розмірі
17764,19 грн. Крім того, Полтавським
обласним центром зайнятості оплачено
вартість навчання ОСОБА_5 у
Кременчуцькому інституті ДУЕП у
розмірі 387,44 грн.

За результатами звірки з Державною
податковою інспекцією м. Кременчука
було встановлено, що ОСОБА_4 в період
перебування на обліку в Кременчуцькому
МРЦЗ як безробітної, уклала з ТОВ
«ЕУЛАЙФ ГРУП» договір про
співробітництво від 22.07.2008 року № 3869720,
відповідно до якого ОСОБА_4 як
консультант зобов'язується виконувати
від імені і за дорученням страховиків
дії, пов'язані з пошуком можливих
страхувальників, інформування їх про
умови страхування, запропоновані
страховими компаніями, з якими працює
ЕУЛАЙФ ГРУП, надання страхувальникам
необхідним роз'яснень і допомоги у
виборі оптимальних схем страхування у
рамках запропонованих ЕУЛАЙФ ГРУП
умов. Після узгодження умов
страхування з потенційним
страхувальником консультант надає
йому допомогу у складанні заяви на
укладення договору страхування і подає
складену заяву ЕУЛАЙФ ГРУП для
передачі Страховику. За даним
договором, ОСОБА_4 19.03.2009 року отримала
винагороду в сумі 268,28 грн.

Відповідно до пункту «б» частини 3
статті 1 Закону України «Про зайнятість
населення», в Україні до зайнятого
населення належать громадяни, що
проживають на території держави на
законних підставах, які самостійно
забезпечують себе роботою, включаючи
підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю.

Вимогами частини 1 статті 2 цього Закону
передбачено, що безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Згідно із абзацом 2 підпункту 1 пункту 20
Порядку реєстрації, перереєстрації та
ведення обліку громадян, які шукають
роботу, і безробітних, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 14.02.2007 року № 219, громадяни,
зареєстровані як такі, що шукають
роботу, та безробітні, знімаються з
обліку з дня працевлаштування, в тому
числі на сезонні або загальнодержавні
оплачувані громадські роботи,
державної реєстрації фізичної особи -
підприємця, укладення
цивільно-правового договору, предметом
якого є діяльність, спрямована на
виконання власними силами робіт,
надання послуг.

Підпунктом 1 пункту 5.5 Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 20.11.2000 року № 307,
виплата допомоги по безробіттю
припиняється у разі працевлаштування
безробітного, зайняття
підприємницькою або іншою діяльністю,
пов'язаною з одержанням доходу
безпосередньо від цієї діяльності,
виконання робіт (послуг) за
цивільно-правовими угодами (з дня
працевлаштування, державної
реєстрації як суб'єкта підприємницької
або іншої діяльності, виконання робіт
(послуг) за цивільно-правовими угодами).

Таким чином, особи які виконують роботи
(надають послуги) за цивільно-правовими
договорами, предметом яких є
діяльність, спрямована на виконання
власними силами робіт та надання
послуг, закон відносить до зайнятого
населення. У зв'язку з чим, вони не
можуть бути зареєстровані в державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу.

Відповідно до статті 36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. Сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.
Незастраховані особи, яким
виплачується забезпечення та
надаються соціальні послуги за цим
Законом, виконують обов'язки та несуть
відповідальність, так як і
застраховані особи.

Оскільки, ОСОБА_4 отримано дохід у
вигляді винагороди 19 березня 2009 року в
розмірі 268,28 грн., відповідно до Закону
України «Про зайнятість населення»
вона відноситься до категорії
зайнятого населення.

Враховуючи, що приховування
відповідачем факту роботи по
цивільно-правовому договору з ТОВ
«ЕУЛАЙФ ГРУП», та отримання доходу у
грошовій формі призвело до незаконного
надання відповідачу статусу
безробітної, призначення та виплати
допомоги по безробіттю, суди дійшли
вірного висновку про задоволення
позовних вимог.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що судом першої та апеляційної
інстанцій повно і правильно
встановлені фактичні обставини справи,
характер правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права. Доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 06 лютого 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 24 травня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: