Справа № 2а-10675/10/1370
Суддя: Дем'яновський Галій Семенович
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Львівський окружний адміністративний
суд
в складі : головуючого - судді
Дем'яновського Г.С.,
при секретарі Гавірко
представників:позивача-Цукорнік
С.Г.,відповідача Рождественської Л.П.
розглянувши у судовому засіданні в
залі суду в місті Львові справу за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства „Львівська
вугільна компанія" до Сокальської
об»єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
скасування податкових
Адміністративний позивач- Відкрите
акціонерне товариство „Львівська
вугільна компанія" звернувся з позовом
до Державної податкової інспекції у
Сокальському районі Львівської
області про скасування податкових
податку на прибуток на загальну суму
16473533 грн.,в тому числі 9320830 грн. за
основним боргом , 7152705 грн.-за штрафними
фінансовими санкціями,
платежем з податку на додану вартість
на загальну суму 7360438,50 грн.в тому числі
4906959 грн . за основним боргом ,2453479,50 грн.
за штрафними фінансовими санкціями.
платежем охорона навколишнього
середовища на загальну суму 18268732,89
грн.,в тому числі 9652153,5 грн.-за основним
боргом ,8616579,39 грн. за штрафними
фінансовими санкціями.
платежем з податку з доходів фізичних
числі 6890,75 грн. за основним
фінансовими санкціями.
Заявою від 08.12.2010 року позивач уточнив
позовні вимоги і просить також
повідомлення-рішення від 25 листопада
грн.уточнення позовної заяви а.с.213 т.2
В судовому засіданні судом залучено до
розгляду справи правонаступника
відповідача - Сокальську об»єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Львівській області . а також
правонаступника позивача Публічне
акціонерне товариство „Львівська
Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2014 року після проведення
судово-економічних експертиз
провадження у справі було поновлено.
Представник позивача у судовому
засідання позовні вимоги підтримав,
просить позов задоволити.
Представник відповідача позовні
вимоги позивача заперечив з підстав,
наведених у запереченні .У задоволенні
позову просить відмовити.
Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, оцінивши
наявні в матеріалах справи та
досліджені в судовому засіданні
докази, суд приходить до наступних
Як вбачається з свідоцтва про державну
реєстрацію,Статуту ,довідки з ЄДРПОУ
ват „Львівська вугільна компанія
зареєстровано як суб'єкт
підприємницької діяльності 08.05.2008 р.
Сокальською районною державною
адміністрацією, і присвоєно код ЄДРПОУ
18.05.2010 року ДПІ у Сокальському районі
було проведено виїздну планову
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 19.09.2007 р. 30.06.2009 р., валютного
та іншого законодавства за період з
01.04.2009р. по 31.12.2009р.
За результатами проведення перевірки
вбачається, що перевіркою встановлено
пп.4.1.1.п.4.1.ст.4 ,пп.5.2.1.?п.5.2 ,п.п.5.3.9.п.5.3..
п.5.1.,5.5. ст.5 Закону України „Про
оподаткування прибутку підприємств"
доповненнямив результаті чого
зменшено від"ємне значення об"єкту
та встановленно заниження податку на
прибуток всього у сумі 9320830 грн.,в т.ч. за
111 кв.2009 року у сумі 6281220 грн.,за 1У кв.2009
-пп.7.4.1.,п.п.7.4.5. п.7..4. ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» вiд
03.04.1997 № 168/97-ВР (далі - Закону №168)в
результаті чого занижено податок на
додану вартість в періоді,що
перевірявся ,на загальну суму 4914363
грн.в т.ч. за квітень 2009 року-8119
2009 р.-1547507 грн.,вересень 2009 р.1895280
грн.,жовтень -498849 грн.,листопад 2009 р.-764787
-пп.4.2.1.,пп.4.2.9. п.4.2 ст.4, п.7.1 ст.7
пп.8.1.1.,пп.8.1.4.,п.8.1.,ст.8 пп.16.3. ст.16 ,п.17.2.
ст.17 Закону України „Про податок з
доходів фізичних осіб" від 22 травня 2003
року №889-1У із змінами та доповненнями,в
результаті чого допущено порушення
вимог податкового законодавства під
час перевірки питань щодо правильності
утримання та своєчасності
перерахування податку з доходів
фізичних осіб до бюджету на загальну
-пп.8.6.1.,п.8.6. ,ст.8 Закону України„Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" від
21.12.2000 року за №2181-ІІІ, з наступними
змінами та доповненнями,оскільки без
згоди податкового органу здійснено
-купівлі активів без попередньої згоди
з податковим органом на загальну суму
-видачі активів без попередньої згоди з
податковим органом трьох простих
векселів на суму 11200093,60 грн.
-п.1.4.р.1,п.3.1. р.3,п.5.4. р.5 Інструкцїї „Про
порядок обчислення та сплати збору за
забруднення навколишнього середовища
України",затвердженої ДПА
України,Міністерства екологїї та
природних ресурсів України від 19 липня
1999 року № 162379, в результаті чого
занижено збір за забруднення
навколишнього природного середовища у
розмірі 9652153,50 грн.,
За наслідками перевірки відповідачем з
врахуванням процедури оскарження були
повідомлення-рішення:
податку на прибуток на загальну суму
16473533 грн.,в тому числі 9320830 грн. за
основним боргом , 7152705 грн.-за штрафними
фінансовими санкціями,
платежем на прибуток приватних
фінансовимисанкціями.
платежем з податку на додану вартість
на загальну суму 7360438,50 грн.в тому числі
4906959 грн . за основним боргом ,2453479,50 грн.
за штрафними фінансовими санкціями.
платежем охорона навколишнього
середовища на загальну суму 18268732,89
грн.,в тому числі 9652153,5 грн.-за основним
боргом ,8616579,39 грн. за штрафними
фінансовими санкціями.
платежем з податку з доходів фізичних
числі 6890,75 грн. за основним
фінансовими санкціями.
Позивач в позовній заяві зазначив,що
означені податкові повідомлення
рішення є необгрунтованими з наступних
підстав :

-щодо валових доходів, то тонкі відходи
вуглезбагачення позивач визнавав
активами і зараховував їх на баланс і
визнавав валовими доходами.Ці
відходи,отримані протягом 2009 року ,
підприємство оприбуткувало на баланс 01
січня 2010 року .Собівартість однієї
тонни тонких відходів у 2009 році
складала 2,10 грн.,а не 166,06 грн. ,як
зазначила ДПІ.Собівартість
визначалась відповідним розрахунком, в
той час коли ДПІ ,оприділяючі
собівартість, необґрунтовано
зазначила її як вартість вугілля ,хоча
це було не вугілля, а відходи .-щодо
валових витрат ,то на думку Позивача ,
ДПІ невірно вважає, що позивачем до
складу валових витрат зайво включено
суму витрат з придбання
товарно-матеріальних цінностей та
послуг від ТзОВ „Новіком" на суму 24571820
грн.,факт отримання яких та
використання у господарській
діяльності не доведено.До перевірки
надано наступні документи :

-договір підряду від 02.02.2009 року № 0229
згідно якого виконавець ТзОВ „Новіком"
надавав послуги технікою та проводив
роботи по підсипці дамб хвостосховища,

-договір підряду від 02.02.2009 року № 029
згідно якого виконавець ТзОВ „Новіком"
надавав послуги технікою та проводив
роботи по очистці хвостосховища,

-договір купівлі-продажу сировини із
вмістом вугілля від 30.06..2009 року № 3006-08
згідно якого продавець ТзОВ „Новіком"
поставляв покупцю сировину із вмістом
вугілля,

-договір підряду від 28.09..2009 року № 2610
згідно якого виконавець ТзОВ „Новіком"
виконував роботи по ремонту основного
та допоміжного обладнання.

-договір купівлі-продажу від 15.12.2009
року № 1510 згідно якого продавець ТзОВ
„Новіком" поставляв покупцю
обладнання,

Крім цього позивач зазначає,що ТзОВ
„Новіком" виконував означені договори
через субпідрядників і додав наступні
документи:

-договір підряду № 1,укладений ТзОВ
„Новіком" з ТзОВ „Еліта" 26.06.2008 року
,згідно умов якого підрядник за власний
рахунок здійснює поставку необхідного
обладнання для виконання робіт з
розробки та транспортування сировини
із змістом вугілля з мулонакопичувача
до збагачувальної установки для
видобутку вугілля.

-договір оренди №2 від 03.08.2009 р.за
умовами якого ТзОВ „Еліт"передає ТзОВ
„Новіком в оренду
РВД-6,насос,гідромонітори ГМН-250 -3
шт.,Акт приймання-передачі об"єкту
оренди ,

Акти повернення майна з оренди 30.09.2009
року, 31.10.2009 р.,30.11.2009 р.

-договір субпідряду №1 від 02 лютого 2009
року за яким ТзОВ „Пульсар"
зобов"язується очистити хвостосховище
№1 від тонких відходів
вуглезбагачення,а ТзОВ
„Новіком"зобов"язується оплатити цю
роботу.,,Акти здачі-прийняття робіт на
суми :

23250 грн.,23250 грн.,711450 грн.,186000 грн.,93000
грн.,348750 грн.,209250 грн.,23250 грн.,102300 грн.,

-договір субпідряду №2 від 02 лютого 2009
року за яким ТзОВ „Пульсар"
зобов"язується надати послуги технікою
та провести роботи по підсипці дамб
хвостосховища №1,Акти від 30.04.2009 про
надання послуг,товарно-транспортні
накладні до договору.

-копії податкових декларацій із
податку на додану вартість ТзОВ
„Новіком"за 2008-2009 роки,

Позивач вважає,що ДПІ не мала права
визнавати недійсною його
фінансово-господарську діяльність із
ТзОВ „Новіком".

-щодо включення до складу валових
витрат на сплату відсотків за
користування кредитом на загальну
суму 1008721 грн.,то 12.11.2009 року позивачем
було укладено з ПАТ „Державний
експортно-імпортний банк України"
кредитний договір за яким банк надав
кредит на суму 94700000 грн, а згідно
додаткової угоди від 25.12.2009 року ліміт
кредитної лінїї було збільшено до 104700000
грн.Кредитні кошти були перераховані
повіреному ТзОВ „Старт-капітал",який
зобов"язувався вчиняти правочини щодо
придбання товарів та сировини.Оскільки
повірений не виконав зобов"язання ,то
ДПІ зробила неправильний висновок,що
кредитні кошти були використані не за
цільовим призначенням.Позивач
вважає,що невиконання повіреним своїх
обов"язків не змінює цільового
призначення кредиту і тому позивач
позивач поніс валові витрати, які і
зарахував при визначенні податку на
прибуток.

-щодо податкового зобов"язання за
платежем з податку на додану
вартість,то позивач вважає,що ДПІ
невірно зазначила,що підприємством
безпідставно віднесено до складу
податкового кредиту суми податкових
накладних ,одержаних від ТзОВ
„Новіком".Такий висновок працівників
ДПІ базується на суб"єктивних
припущеннях інспекторів ДПІ ,які
вважають,що що підприємством не
доведено реальність операцій із ТзОВ
„Новіком".Однак позивач вважає ,що
чинним законодавством не передбачено
обов"язок покупця контролювати дїї
продавця і перевіряти виконання ним
своїх податкових зобов"язань,
зокрема,чи заплатив продавець державі
податки,а всі умови в господарських
операціях із ТзОВ „Новіком", на думку
позивача , дотримані ,і належно
оформлені податкові накладні.

Тому позивач вважає,що висновок
відповідача щодо завищення суми
валових витрат є надуманим та не
відповідає фактичним обставинам
справи з огляду на наступне:

У п. 5.1. ст. 5 ЗУ «Про оподаткування
прибутку підприємств» передбачено, що
валові витрати виробництва та обігу -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 3-5..7
цієї статті, (п.п. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 ЗУ «Про
оподаткування прибутку підприємств»).

-щодо суми податкового зобов"язання за
платежем охорона навколишнього
середовища в сумі 9652153,50 грн. та
штрафних санкцій на суму 8616579,39 грн.,то
позивач не погоджується з означеним
нарахуванням,оскільки порядок
встановлення нормативів збору за
забруднення навколишнього природного
середовища і стягнення цього збору
затверджено Постановою Каьінету
Міністрів України №303 ,і відповідно
вказаного Порядку суми збору ,який
справляється за розміщення
відходів,обчислюється платниками
збору самостійно на підставі
затверджених лімітів на розміщення
відходів,виходячи з фактичних обсягів
розміщення відходів,нормативів збору
та коригуючих коєфіцієнтів.Керуючись
вказаними нормативами підприємство у
2009 році нарахувало та сплатило збір за
утворення та розміщення фактичних
відходів,утворених в процесі
вуглезбагачення у кількості 98850 тонн
на загальну суму 97861,50 грн.При цьому
підприємство не перевищило ліміт на
розміщення відходів.10100597 тонн відходів
утворилися в період з дати створення ДП
„ЦЗФ „Червоноградська" до дати її
реорганізацїї,а решту 445378 т. -в період з
04.04.2001 р. по 29.02.2008 р.Позивач став
правонаступником і власником активів
ДП в т.ч. і тонких відходів,розміщених у
хвостосховищах №1,2..Оскільки ТзОВ
„Новіком" немає власних
хвостосховищ,то відповідно до договору
зберігання товариство передавало
накопичені відходи позивачу,про що
свідчать представлені документи.-щодо
суми податкового зобов"язання за
платежем податок з доходів фізичних
осіб ,то Костін Є.Є є посадовою особою
позивача і сума коштів ,отриманих
платником податку на відрядження не
включається до складу загального
оподатковуваного доходу.

Тому позивач просить задоволити позов
у повному обсязі.

Відповідач в своєму письмовому
запереченні . додаткових запереченнях ,
виступах представників зазначає, що
ВАТ «Львівська вугільна компанія»
обліковувало відходи давальницької
сировини лише в кількісному вираженні
та не облікувало їх на балансі в
сумовому вираженні і, відповідно, не
включило їх вартість до складу валових
доходів. На думку ДПІ, це призвело до
заниження валових доходів
підприємства у 2009 році на суму 11 800 556,00
гривень, в тому числі:за ІІ квартал на 3
522 465 грн., за ІІІ квартал на 3 443 088 грн.,
за ІV квартал на 4 835 003 грн.

Також для визначення вартості
відходів, яка з метою оподаткування
включається до валового доходу за
ціною давальницької сировини, ДПІ було
застосовано мінімальну собівартість
однієї тонни рядового вугілля по шахті
«Червоноградська» (166,06 грн.).

Відповідач вказує, що підприємством в
порушення п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
до складу валових витрат за період з
01.04.2009 по 31.12.2009 року зайво включено суму
витрат з придбання
товарно-матеріальних цінностей та
послуг від ТзОВ «Новіком» на загальну
суму 24 571 820 грн. в тому числі:у ІІ
кварталі 2009 року - 713 073 грн. у ІІІ
кварталі 2009 року - 17 446 254 грн.у ІV
кварталі 2009 року - 6 412 493 грн., факт
отримання яких та використання у
господарській діяльності не доведено.
Окрім того, в порушення вищевказаних
статтей закону ДПІ у Сокальському
районі вважає, що до складу валових
витрат за період з 01.04.2009 по 31.12.2009 року
зайво включено витрати на сплату
відсотків за користування кредитом на
загальну суму 1 008 721 грн.

Також у запереченні відповідач вказує,
що у періоді з 01.04.2009 по 31.12.2009 року ВАТ
«Львівська вугільна компанія»
безпідставно віднесло до складу
податкового кредиту суми ПДВ згідно
податкових накладних, одержаних від
ТзОВ «Новіком», чим порушило пп.7.4.1 та
7.4.5 п.7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1997р.
за № 168/97-ВР із змінами та доповненнями.

ДПІ у Сокальському районі вважає,що ВАТ
«Львівська вугільна компанія» в
періоді, охопленому перевіркою, не
нарахувало та не сплатило збір за
забруднення навколишнього природного
середовища за відходи вуглезбагачення,
розміщені на зберігання у
хвостосховищах підприємства
відповідно до договору зберігання,
укладеного 26.06.2008 року із ТзОВ
«Новіком» в кількості 1 120 000 тонн., чим
порушило вимоги п.1.4 р.1, п.3.1 р.3, п.5.4 р.5
Інструкції «Про порядок обчислення та
сплати збору за забруднення
навколишнього природного середовища»,
затвердженої Наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища та ядерної безпеки України,
Державної податкової адміністрації
України від 19.07.99р. №162/379.

Також за охоплений перевіркою період в
порушення пп.4.2.1, пп.4.2.9 п.4.2 ст.4, п.7.1 ст.7,
пп.8.1.1, пп.8.1.4 п.8.1 ст.8, п.16.3 ст.16, п.17.2 ст.17
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» ВАТ «Львівська вугільна
компанія» не утримала податок з
доходів фізичних осіб із суми
компенсації витрат на відрядження у
сумі 6890 грн. 00 коп.

Під час вивчення матеріалів справи ,
заслуховування сторін і свідків судом
встановлено ,що основним видом
діяльності ВАТ «Львівська вугільна
компанія», відповідно до статутних
документів, є надання послуг по
переробці та збагаченню рядового
вугілля (давальницької сировини),

Давальницька вугільна сировина -
рядове вугілля, яке передається
замовниками (в основному шахтами)
збагачувальним фабрикам за договорами
на його переробку за умови збереження
за замовниками права власності на
отримані з нього продукти збагачення
(вугільний концентрат).

Результатом переробки рядового
вугілля є вугільний концентрат і
відходи вуглезбагачення, які в свою
чергу діляться на грубу породу та тонкі
відходи. Вугільний концентрат, який є
товарною продукцією, відвантажується
споживачам згідно наряд - замовлень
замовника. Груба порода вивозиться
автотранспортом на породній відвал для
подальшого складування, а тонкі
відходи транспортуються по
трубопроводу і складуються в
мулонакопичувачах (хвостощовищах).

Основним замовником позивача є ДП
«Львіввугілля.

Відповідно до договорів про закупівлю
послуг по збагаченню рядового вугілля
№75 від 06.04.09 та №199 від 28.07.09 року
укладеного між ВАТ «Львівська вугільна
компанія» (виконавець за договором) та
ДП «Львіввугілля» (замовник за
договором), ВАТ «Львівська вугільна
компанія» здійснювало переробку та
збагачення давальницької сировини
(вугілля) для ДП «Львіввугілля». За
умовами згаданих вище договорів
передбачено, що власністю замовника є
лише рядове вугілля та вугільний
концентрат, одержаний в результаті
переробки рядового вугілля.
Відповідно, відходи вуглезбагачення
залишилися у розпорядженні та
власності виконавця - ВАТ «Львівська
вугільна компанія».

Вбачається,що за результатами 2009 року
ВАТ «Львівська вугільна компанія»
перероблено 1 831134 тонни рядового
вугілля отриманого від ДП
«Львіввугілля» (в середньому з
зольністю 53,7% , вологою - 5,9%, що
визначається даними лабораторії ВАТ
«ЛВК») з якого отримано 619 950 тонн
продуктів збагачення (вугільного
концентрату, в середньому з зольністю -
25,1%, вологою - 9,1%) та 12405647 тонн - відходів
(середньою зольністю - 67,8%, вологою - 12,9%),
в тому числі 98 850 тонн - тонких відходів
вуглезбагачення (що становить 5,4% від
об'єму переробки). Вказані факти
підтверджуються долученою до
матеріалів справи бухгалтерською
довідкою первинного обліку по
переробці і збагаченню рядового
вугілля (давальницької сировини) від ДП
«Львіввугілля» за 2009 рік та податковим
розрахунком збору за забруднення
навколишнього природного середовища
за 2009 рік

Аналізуючи законність винесених
платіжних повідомлень-рішень, №2
від 28 жовтня 2010 року за платежем з
податку на прибуток на загальну суму
16473533 грн.основний платіж 9320830 грн., від 25
листопада 2010 р.№ 22 за платежем на
прибуток приватних підприємств в сумі
41555,23 грн. суд приходить до висновку ,що
податкові зобов"язання по даних
платіжних повідомленнях -рішеннях
складаються з наступних сум:

1. заниження валових доходів в сумі 11800556
грн.,що виникло в зв"язку з оцінкою ДПІ
відходів по ціні 166 грн. за тону,а не 2.10
грн. за тону ,як це визначив позивач.

Суд приходить до висновку, що відходи
вуглезбагачення, отримані протягом
звітного 2009 року згідно Договорів про
закупівлю послуг по збагаченню
рядового вугілля №75 від 06.04.09 та №199 від
28.07.09 року, ВАТ «Львівська вугільна
компанія» правомірно оприбуткувало на
баланс 01 січня 2010 року у сумі 207 585 грн.,
про що свідчить Декларація з податку на
прибуток за 1 квартал 2010 року.
Собівартість відходів включених ВАТ
«Львівська вугільна компанія» до
Декларації з податку на прибуток за 1
квартал 2010 року розраховано позивачем
в сумі 2,10 грн. за 1 тонну. Вказане
визначення собівартості однієї тонни
тонких відходів затверджено Головою
правління - генеральним директором ВАТ
«Львівська вугільна компанія» 05.01.2010
року,розрахунок міститься у матеріалах
справи.

З матеріалів справи вбачається,що
планування, облік і калькулювання
собівартості переробки рядового
вугілля проводиться згідно методики
«Типове положення з планування, обліку
і калькулювання собівартості
продукції (робіт, послуг) у
промисловості, затвердженої
Постановою КМУ України від 26.04.1996 року
№473, Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 16 «Витрати».
Зокрема, собівартість переробки
рядового вугілля включає затрати на
процес збагачення, які в свою чергу
складаються з витрат, пов'язаних з
вивантаженням, зберіганням,
безпосередньою переробкою рядового
вугілля, зберіганням та відвантаженням
продуктів збагачення тощо. Враховуючи,
що тонкі відходи вуглезбагачення
отримані в результаті переробки
рядового вугілля, на підприємстві
застосовується методика визначення
собівартості тонких відходів через
питому вагу тонких відходів в
загальному об'ємі переробки рядового
вугілля. Зокрема, у 2009 році становила
38,86 грн. х 5,4% : 100 = 2,10 грн.

Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16 липня 1999 року №996ХІ
встановлено :

- підприємство самостійно визначає за
погодженням з власником (власниками)
або уповноваженим ним органом
(посадовою особою) відповідно до
установчих документів облікову
політику підприємства.

- обирає форму бухгалтерського обліку
як певну систему регістрів обліку,
порядку і способу реєстрації та
узагальнення інформації в них з
додержанням єдиних засад,
встановлених цим Законом, та з
урахуванням особливостей своєї
діяльності і технології обробки
облікових даних;

- розробляє систему і форми
внутрішньогосподарського
(управлінського) обліку, звітності і
контролю господарських операцій,
визначає права працівників на
підписання бухгалтерських документів;

- затверджує правила документообороту
і технологію обробки облікової
інформації, додаткову систему
рахунків і регістрів аналітичного
обліку;

- може виділяти на окремий баланс
філії, представництва, відділення та
інші відокремлені підрозділи, які
зобов'язані вести бухгалтерський
облік, з наступним включенням їх
показників до фінансової звітності
підприємства;

- визначає доцільність застосування
міжнародних стандартів (крім випадків,
коли обов'язковість застосування
міжнародних стандартів визначена
законодавством).

Відповідно до Інструкції
Мінвуглепрому України "Порядок обліку,
розробки, переробки і використання
ресурсів вторинного палива" КД 12.05.001-99,
«Типового положення з планування,
обліку і калькулювання собівартості
продукції (робіт, послуг) у
промисловості, затвердженої
Постановою КМУ України від 26.04.1996 року
№473, Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 16 «Витрати»,
затвердженого Наказом МФУ 31.12.1999 №318,
зареєстрованого в Міністерстві
Юстиції України 19 січня 2000 за №27/4248 не
визначено методики розрахунку
собівартості однієї тонни тонких
відходів.

З огляду на вище прокоментовані норми
ЗУ «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», суд
доходить до висновку, що підприємство
самостійно розробляє систему і форми
внутрішньогосподарського
(управлінського) обліку, звітності і
контролю господарських операцій, а
відтак представлений розрахунок
собівартості однієї тонни тонких
відходів, утворених в процесі
переробки та збагачення давальницької
сировини на ВАТ «Львівська вугільна
компанія» за 2009 рік у розмірі 2,10 грн.,
затверджений Головою
правління-генеральним директором ВАТ
Львівська вугільна компанія»
відповідає вимогам чинного
законодавства та підтверджується
матеріалами справи.

Вказані висновки суду підтверджуються
також висновком №1458 судової
економічної експертизи по
адміністративній справі №2а-10674/10/1370, що
складений 30.06.2011 року експертами
Львівського науково-дослідного
інституту судових експертиз. Зокрема, у
висновку вказаного експертного
дослідження встановлено, що:

- проведення розрахунку
собівартості однієї тонни тонких
відходів за 2009 рік, який затверджено
Головою правління-генеральним
директором ВАТ Львівська вугільна
компанія» не суперечить вимогам Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»

- експертами підтверджується
документально обґрунтованість
розрахунку собівартості однієї тонни
тонких відходів, утворених в процесі
переробки та збагачення давальницької
сировини на ВАТ «Львівська вугільна
компанія» у розмірі 2,10 грн., згідно
поданого ВАТ «Львівська вугільна
компанія» розрахунку собівартості
однієї тонни тонких відходів за 2009 рік,
затверджений Головою
правління-генеральним директором ВАТ
Львівська вугільна компанія» 05.01.2010
року.

- Експертами не підтверджується
документально обґрунтованість
визначення собівартості однієї тонни
тонких відходів, утворених в процесі
переробки та збагачення давальницької
сировини на ВАТ «Львівська вугільна
компанія» у розмірі 166,00 грн. зазначений
ДПІ у Сокальському районі у Акті
перевірки від 18.05.2010р. за №453/2301/35879807
«Про результати планової виїзної
перевірки ВАТ «Львівська вугільна
компанія» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2009 року по
31.12.2009 рік.Тому суд не погоджується з
позицією відповідача, в якій останній
зазначає, вартість однієї тони тонких
відходів становить 166 грн.,тобто що
відповідає по ціні вартості однієї
тони вугілля, що не може бути ,оскільки
в відходах зміст вугілля може бути
мінімальний,а може бути відсутній. Дії
позивача по визначенню собівартості
однієї тони відходів по 2.10 грн. є
вірними ,а в частині нарахування
частини прибутку підприємства
,виходячи з собівартості 166 грн. дії ДПІ
є неправомірними. Суд погоджується з
такими висновками , оскільки вартість
відходів , які ДП «Львіввугілля»
безкоштовно залишив Позивачу , не може
відповідати вартості вугілля , і не
встановлено , чи отримає Позивач з цих
відходів якісь відсоток вугілля , чи
взагалі вивезе їх у хвостосховище ,
отримавши збитки.

Тому суд приходить до висновку ,що
податкове повідомлення-рішення
№2 28 жовтня 2010 року за платежем з
податку на прибуток підлягає до
часткового скасування за даним
епізодом в сумі 5213648 грн.96 коп., в тому
числі : 2950139 грн.-основний платіж та 2263509
грн.96 коп.-штрафні фінансові санкції.

2.Щодо включення ВАТ «Львівська
вугільна компанія витрат на сплату
відсотків за користування кредитом
згідно Договору від 12 листопада 2009
року,укладеного з ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України»
кредитний договір за № 151109К46 на
загальну суму 1 008 721, 00 грн. , то судом
встановлено наступне.

12 листопада 2009 року підприємством було
укладено з ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України»
кредитний договір за № 151109К46,
відповідно до якого банк надав ВАТ
«Львівська вугільна компанія» кредит
шляхом відкриття невідновлюваної
кредитної лінії на суму 94 700 000,00 грн. з
кінцевим терміном погашення 15.11.2010
року. Додатковою угодою від 25.12.2009 року
ліміт кредитної лінії було збільшено
до 104 700 000,00 грн. Кредитним договором
визначено ціль кредиту - фінансування
витрат, пов'язаних з основною
діяльністю позичальника.

Кредитні кошти підприємством були
перераховані ТзОВ «Старт-капітал» на
виконання укладених договорів
доручення, відповідно до яких ТзОВ
«Старт-капітал» (повірений)
зобов'язувалось від імені та за рахунок
підприємства (довіритель) вчиняти
правочини щодо:

- купівлі/придбання сировини зі
вмістом вугілля - договір №08/09/09 від
08.09.2009р.

- купівлі/придбання товарів (магнетит,
масло індустріальне, масло
трансформаторне, магнаток, магнафлок)-
договір №10/09/09 від 10.09.2009 року.

Перелік основних видів діяльності ВАТ
«Львівська вугільна компанія»
визначено у п.3.2 розділу 3 «Мета та
предмет діяльності товариства»
Статуту позивача, затвердженого
загальними зборами акціонерів ВАТ
«Львівська вугільна компанія»,
протокол №2 від 24.11.2009 року.

У Акті перевірки не встановлено, що
господарські операції по
взаєморозрахунках між ВАТ «Львівська
вугільна компанія» та ТзОВ
«Старт-капітал», які фінансувались за
рахунок кредиту (договір за № 151109К46 )
суперечать положенням Статуту ВАТ
«Львівська вугільна компанія».

У матеріалах справи відсутні
документи, відповідно до яких ПАТ
«Державний експортно -імортний банк
України» встановив нецільове
використання ВАТ «Львівська вугільна
компанія» кредитних коштів згідно
кредитного договору за № 151109К46 від
12.11.2009 року. Тому висновок ДПІ у
Сокальському районі про використання
кредитних коштів, отриманих згідно
кредитного договору за № 151109К46 від
12.11.2009 р. не за цільовим призначенням, не
обгрунтовується матеріалами справи.

Представлені позивачем бухгалтерські
відомості та банківські виписки у АТ
Укрексімбанк за кредитним договором №
151109К46 від 12.11.2009 року з ПАТ «Державний
експортно - імортний банк України», в
яких задокументовано нарахування та
сплата ВАТ «Львівська вугільна
компанія» за період листопад-грудень
2009 року відсотків за користування
кредитом на загальну суму 2969175,02,
вказують на підставність та
обгрунтованість віднесення позивачем
до складу витрат, витрати на сплату
відсотків за користування кредитом
згідно Договору від 12 листопада 2009 року
з ПАТ «Державний експортно-імпортний
банк України» на загальну суму 1 008 721, 00
грн.

Вказані висновки суду підтверджуються
також висновком №1458
судово-економічної експертизи по
адміністративній справі №2а-10674/10/1370, що
складений 30.06.2011 року експертами
Львівського науково-дослідного
інституту судових експертиз. Зокрема, у
висновку вказаного експертного
дослідження встановлено, що:

- експертами не підтверджується
висновок ревізорів ДПІ у Сокальському
районі Львівської області (Акт від
18.05.2010 року. № 453/2301/35879807 щодо виключення
зі складу валових витрат підприємства
витрат на сплату відсотків банку за
кредитним договором від 12 листопада 2009
року за №151109К46, укладеним між ПАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України» та ВАТ «Львівська вугільна
компанія» у сумі 1008721,00 грн.

Таким чином суд приходить до висновку
,що відповідно до умов Договору
доручення від 08.09.2009 року № 08.09.09
«Повірений»-ТзОВ «Старт-капітал»
зобов»язався вчинити за дорученням
Позивача від його імені та за його
рахунок правочини щодо
купівліпридбання сировини з вмістом
вугілля . а за умовами Договору
доручення від 10.09.2009 року № 10.09.09
«Повірений»-ТзОВ «Старт-капітал»
зобов»язався вчинити за дорученням
Позивача від його імені та за його
рахунок правочини щодо
купівліпридбання Товару магнетик,
масло індустріальне , масло
трансформаторне, тощо. Означені
доручення пов»язані з веденням
Позивачем господарської діяльності і
відповідають профілю його діяльності
,зазначеному в статутних документах.
Процес ведення господарської
діяльності передбачає не тільки
отримання прибутку , але й ризик
отримання збитків. В даному випадку
Позивачем не порушено цільове
призначення кредиту , невиконання
зобов»язання «Повіреним» спричинило
Позивачу збитки в господарській
діяльності і вони правомірно віднесені
до валових витрат. Позивач згідно умов
Договору мав право відшкодувати збитки
за рахунок контрагента в межах строку
позовної давності ,який на момент
перевірки не сплив.

Тому суд приходить до висновку ,що
податкове повідомлення-рішення
№2 28 жовтня 2010 року за платежем з
податку на прибуток підлягає до
часткового скасування за даним
епізодом в сумі 445765 грн. 20 коп., в тому
числі : 252180 грн. 25 коп.-основний платіж
та 193584 грн.95 коп.-штрафні фінансові
санкції.

Щодо включення Позивачем до складу
валових витрат суми витрат з придбання
товарно-матеріальних цінностей та
послуг від ТзОВ „Новіком" на суму 24571820
грн.,, факт отримання яких та
використання у господарській
діяльності на думку ДПІ, не доведено, то
суд приходить до наступних висновків.

Позивачем в підтвердження своєї
позиції надано наступні документи :

-договір підряду від 02.02.2009 року № 0229
згідно якого виконавець ТзОВ „Новіком"
зобов»язувався надавати послуги
технікою та проводити роботи по
підсипці дамб хвостосховища,

-договір підряду від 02.02.2009 року № 0239
згідно якого виконавець ТзОВ „Новіком"
зобов»язувався надавати послуги
технікою та проводив роботи по очистці
хвостосховища,

-договір купівлі-продажу сировини із
вмістом вугілля від 30.06..2009 року № 3006-08
згідно якого продавець ТзОВ „Новіком"
зобов»язувався поставити покупцю
сировину із вмістом вугілля,

-договір підряду від 28.09..2009 року № 2610
згідно якого виконавець ТзОВ „Новіком"
зобов»язувався виконати роботи по
ремонту основного та допоміжного
обладнання.

-договір купівлі-продажу від 15.12.2009
року № 1510 згідно якого продавець ТзОВ
„Новіком" зобов»язувався поставляти
покупцю- ВАТ «Львівська вугільна
компанія « обладнання,

Всього, за період з квітня по грудень 2009
року, позивачем, за його звітами, було
придбано товарів, робіт і послуг у ТзОВ
«Новіком» на загальну суму 29 486 186,20
грн., в тому числі ПДВ - 4 914 364,37 грн.
Вказані суми, у розмірі 24 571 821,83 грн.,
ВАТ «Львівська вугільна компанія»
включила до складу валових витрат

Позивач вказує ,що на виконання умов
наведених вище угод ВАТ «Львівська
вугільна компанія» отримало від ТзОВ
«Новіком» сировину зі вмістом вугілля
на загальну суму 27 006 000 грн., в т.ч. ПДВ
20%, обладнання на суму 292 080 грн., в т.ч.
ПДВ 20%, та роботи (послуги) на загальну
суму 2 188 106 грн., в т.ч.ПДВ 20%,

На підтвердження реальності означених
господарських угод позивачем
представлено в тому числі і на вимогу
суду копії наступних документів ,які
долучені до матеріалів справи:

накладна №19 від 31.10.2009 (обладнання),
накладна №5 від 31.08.2009 (сировина),
накладна №6 від 31.08.2009 (сировина),
накладна №7 від 31.08.2009 (сировина),
накладна №8 від 31.08.2009 (сировина),
накладна №9 від 31.08.2009 (сировина),
накладна №11 від 04.09.2009 (сировина),
Накладна №12 від 04.09.2009 (сировина),
накладна №13 від 04.09.2009 (сировина),
Накладна №14 від 04.09.2009 (сировина),
накладна №14/1 від 04.09.2009 (сировина),
накладна №15 від 04.09.2009 (сировина),
накладна №15/1 від 04.09.2009 (сировина),
накладна №17 від 31.10.2009 (сировина),
накладна №18 від 31.10.2009 (сировина),
Накладна №19 від 31.10.2009 (сировина),
накладна №20 від 31.10.2009 (сировина),
накладна №0000021 від 30.11.2009 (сировина), Акт
№4 за квітень (очистка хвостосховища),
Акт №5 за червень (очистка
хвостосховища), Акт №6 за липень
(очистка хвостосховища), Акт №7 за
серпень (очистка хвостосховища), Акт №8
за вересень (очистка хвостосховища),
Акт №10 за жовтень (очистка
хвостосховища), Акт №12 за листопад
(очистка хвостосховища), Акт №0000025 за
грудень (очистка хвостосховища),
Рахунок-фактура №5 та Акти №1,2,3 за
квітень (транспортні послуги),
Рахунок-фактура №6 та Акти №4,5,6 за
травень (транспортні послуги),
Рахунок-фактура №7 та Акти №7,8,9 за
червень (транспортні послуги),
Рахунок-фактура №10 та Акт №6/1 за липень
(транспортні послуги), Акт №8 за серпень
(транспортні послуги), Акт №9 за
вересень (транспортні послуги), Акт №10
за жовтень (транспортні послуги), Акт
№13 за листопад (транспортні послуги),
Акт №1 за грудень (підрядні роботи).

Оплата вартості наданих послуг,
виконаних робіт підтверджується
виписками банку (копії платіжних
доручень долучені до матеріалів
справи).

Товарно-матеріальні цінності від ТзОВ
«Новіком» було отримано через Терех
І.Ю. на підставі довіреностей: №254 від
01.08.2009 року, №369 від 30.09.2009 року, №440 від
30.10.2009 року та №441 від 31.10.2009 року. Видача
довіреностей підтверджується записами
в журналі реєстрації довіреностей
підприємства, копії яких долучаються
до матеріалів справи т.1 а.с.242-244.

Крім цього позивач зазначає,що ТзОВ
„Новіком" виконував означені договори
через субпідрядників і додав наступні
документи:

-договір підряду № 1,укладений ТзОВ
„Новіком" з ТзОВ „Еліта" 26.06.2008 року
,згідно умов якого підрядник за власний
рахунок здійснює поставку необхідного
обладнання для виконання робіт з
розробки та транспортування сировини
із змістом вугілля з мулонакопичувача
до збагачувальної установки для
видобутку вугілля. Щодо форми
розрахунків укладена Додаткова угода
№2 від 22.12.2008 року.

-договір оренди №2 від 03.08.2009 р.за
умовами якого ТзОВ „Еліта"передає ТзОВ
„Новіком в оренду
РВД-6,насос,гідромонітори ГМН-250 -3
шт.,Акт приймання-передачі об"єкту
оренди ,

Акти повернення майна з оренди 30.09.2009
року, 31.10.2009 р.,30.11.2009 р.

Позивачем подано відомість
„Реалізація по рахунку 703,701,712 за 2009 рік
ТзОВ „Новіком" ,з якого вбачається
реалізація послуг , товарів ТзОВ
„Львівська вугільна компанія „ за 2009
рік.

-договір субпідряду №1 від 02 лютого 2009
року за яким ТзОВ „Пульсар"
зобов"язується очистити хвостосховище
№1 від тонких відходів
вуглезбагачення,а ТзОВ
„Новіком"зобов"язується оплатити цю
роботу.,,Акти здачі-прийняття робіт на
суми :

23250 грн.,23250 грн.,711450 грн.,186000 грн.,93000
грн.,348750 грн.,209250 грн.,23250 грн.,102300 грн.,

До договору надано графік виїмки
тонких відходів з хвостосховища
№1додаток 2 на 2009 рік,калькуляція
собівартості робіт, які виконуються
згідно з умовами договору, додаток
3,акти здачі-прийняття робіт надання
послуг 9 шт. ,підписані сторонами
договору

-договір субпідряду №2 від 02 лютого 2009
року за яким ТзОВ „Пульсар"
зобов"язується надати послуги технікою
та провести роботи по підсипці дамб
хвостосховища №1,Акти від 30.04.2009 про
надання послуг,товарно-транспортні
накладні до договору.

До договору надано протокол погодження
договірної ціни на послуги механізмами
,акти про надання послуг вантажними
автомашинами згідно Договору,а також
копії товарно-транспортних накладних
автопідприємства ТзОВ"Пульсар"
-замовник ТзОВ „Новіком".

-договір оренди № 2 від 03.08.2009 року
,укладений між Тзов
„Еліта"орендодавець та ТзОВ „Новіком"
з якого вбачається,що ТзОВ „Новіком"
приймає в платне користування
насос,гідромонітор,РВД-6 ,акти
приймання-передачі майна,витяг про
банківські операції,з якого
вбачається,що 18.08.2009 року ТзОВ
„Новіком" проводило оплату за оренду
майна згідно Договору оренди № 2 від
03.08.2009 року.,платіжне доручення № 10 від
16.09.2009 року про оплату за опенду по
договору,акти здачі-прийняття робіт,

-Договір підряду № 1 від 26.06.2008 року ,за
умовами якого ТзОВ „Еліта" виконує для
ТзОВ „Новіком" роботи з розробки та
транспортування сировини з змістом
вугілля з мулонакопичувача до
збагачувальної установки для
видобутку вугілля.До договору надано
акти здачі-приймання робіт,витяги по
рахунках про оплату, заява про
зарахування заборгованості., за яким
ТзОВ „Пульсар"зобов"язується виконати
для ТзОВ „Новіком" роботи по очистці
хвостосховища №1 від тонких відходів
вулгезбагачення ,та акт звірки,

-Договір субпідряду № 2 за яким ТзОВ
„Пульсар" зобов"язується надати ТзОВ „
Новіком" послуги технікою та проводть
роботи по підсипці дамб хвостосховища
№1 в місцях осідання від гірничих робіт
шахти „Межирічанська".

Судом було оголошено перерву судового
засідання та надано можливість ДПІ
перевірити реальність господарських
операцій,вчинених ТзОВ „Новіком" із
субпідрядниками.

Відповідач-ДПІ зазначив у Акті
перевірки т.1 ас 50,що згідно даних
бухгалтерського обліку ВАТ „Львівська
вугільна компанія" сировину з змістом
вугілля,запасні частини,послуги з
очистки мулонакопичувача
хвостосховища №1 оприбутковано на
балансових рахунках підприємства №201
„Сировина і матеріали",№ 207 „Запасні
частини"," 230 „Виробництво" в
бухгалтерському обліку відображено
проведенням Дт 201,207,230 Кт 631,та
відображено у податковому обліку в
рядку 04.1 „ витрати на придбання
товарів ,робіт,послуг,крім визначених у
рядку 4.11. Декларацій.

Означене відображено у Деклараціях по
податку на прибуток за 2009 рік,поданих
позивачем до ДПІ. В Акті перевірки т.1
а.с.51 також зазначено,що згідно
Договорів ,укладених з ТзОВ „Новіком"
,поставка сировині з вмістом вугілля
здійснювалась на умовах ЕХW
Інкотермс-2000 , тобто ТзОВ „Новіком „
був зобов"язаний тільки забезпечити
доступ позивачу до товару на власних
площах .

Крім цього з Акту перевірки т.1 а.с.51
вбачається,що причиною не реєстрації
звітності ТзОВ „Новіком" 2010 року ,було
наступне:

-виявлено розбіжності при звірці
показників податкових зобов"язань
менше ніж податкового кредиту
контрагентами, у тому числі :платником
ПДВ включено суми ПДВ до податкового
кредиту на підставі
документів,виписаних суб"єктом
господарювання,незареєстрованим
платником ПДВ, або виписаних платником
ПДВ ,що не подає податкову звітність з
ПДВ.19.04.2010 року до ДПІ у Шевченківському
районі м.Києва були здані ТзОВ
„Новіком" декларації з податку на
додану вартість за податкові
періоди,де були розбіжності між
податковим кредитом та податковими
зобов"язаннями,проте у відповідності
до п.2.3 примірного порядку документи не
визнані як податкова декларація з
ПДВ,зареєстровані в електронній базі
податкової звітності платника ПДВ в
триденний термін від дня їх отримання.і
згідно п.2.4. не визнані як податкова
звітність,зареєстровані без внесення
показників до КОР та отримали статус
„До відома".

.В судове засідання представлені копії
трудових договорів з працівниками
ТзОВ „Новіком" за 2009 рік т.4 а.с.22-96,однак
на вимогу суду позивачем не надано
доказів проведення означеним особам
заробітної плати , сплати за них
внесків на обов»язкове пенсійне
страхування. Позивач також не надав
докази .що саме ці працівники працювали
на механізмах,що зазначаються в
товарно-транспортних накладних.

З інформації ДПІ у Шевченківському
районі м.Києва від 01.09.2010 року т.4 а.с.
97-98вбачається,що ТзОВ „Новіком" має
юридичну адресу :м.Киїів
Шевченківський район вул.Мельникова,12,
а його фактична адреса :м.Київ
Шевченківський район вул.Глибочицька
б.17.

В судове засідання подані копії
податкових декларацій з податку на
додану вартість ТзОВ „Новіком" із
штампами ДПІ „ОТРИМАНО" за 1-6 місяці 2009
року.

Аналізуючі подані позивачем докази
,щодо реальності правочинів .вчинених
ВАТ «Львівська вугільна компанія « з
ТзОВ «Новіком «суд приходить до
наступних висновків.

Щодо надання ТзОВ «Новіком» послуг по
очистці , підсипці дамб хвостосховищ ,
то такі роботи .як зазначив Позивач,
виконував субпідрядник -ТзОВ «Пульсар»
згідно вищенаведених договорів та
наданих товарно-транспортних
накладних.

З постанови Львівського апеляційного
адміністративного суду від 04 квітня 2013
року по справі № 04 вбачається , що
апеляційним судом скасовано Постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2012
року по справі № 2а- за позовом ВАТ
«Львівська вугільна компанія» до ДПІ у
Сокальському районі Львівської
області про скасування податкових
повідомлень-рішень.

В означеній постанові ,зокрема,
проаналізовано реальність
господарських операцій ВАТ «Львівська
вугільна компанія « з ТзОВ «Новіком» за
договором підряду на проведення робіт
по підсипці дамб хвостосховища « 1 і №2
та ремонт обладнання від 02 лютого 2009
року ,тобто того самого Договору , який
є предметом розгляду у даній справі.

Апеляційним судом зазначено ,що для
забезпечення умов цього Договору ТзОВ
«Новіком «було укладено договір
субпідряду з ТзОВ «Пульсар».

В постанові вказано ,що згідно з даними
ЄРРПОУ основними видами діяльності
ТзОВ «Пульсар» є наступні види
діяльності : 46.90 Неспеціалізована
оптова торгівля
основний.19.20.Виробництво продуктів
нафто перероблення, 38.11. Збирання
безпечних відходів,
43.11.Знесення,46.19.Діяльність
посередників у торгівлі товарами
широкого асортименту,46.71.Оптова
торгівля твердим, рідким, газоподібним
паливом і подібними
продуктами,49.41.Вантажний автомобільний
транспорт.

У зв»язку з тим ,що згідно з вимогами
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних та фізичних
осіб-підприємців» юридична особа може
проводити лише ті види діяльності .які
визначені в Єдиному державному реєстрі
апеляційний суд прийшов до висновку
про те,що ТзОВ «Пульсар» не проводив
робіт за договорами субпідряду ,що були
укладені з ТзОВ «Новіком» , оскільки
такі не передбачені статутом ТзОВ
«Пульсар».як види діяльності
Товариства.

Крім цього апеляційний суд в постанові
зазначив ,що .зокрема, у ТзОВ «Новіком «
відсутні основні фонди, складські
приміщення,транспортні засоби,що
робить неможливим виконання взятих на
себе зобов»язань з приводу поставки
обладнання, чи зберігання
вугілля,ремонту
гірничо-збагачувального обладнання
,тощо..

Висновки постанови Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 04 квітня 2013 року по справі № 04
мають преюдиційне значення , в
розумінні ст..72 КАС України .при
розгляді даної справи.

Крім цього відповідно до п.3 Постанови
КМУ від 15.10.2003 року № 1631 чинний на
момент здійснення господарських
операцій «Про затвердження порядку
видачі дозволів Державним комітетом з
нагляду за охороною праці та його
територіальними органами» суб»єкт
господарської діяльності . який має
намір розпочати продовжити виконання
роботи підвищеної небезпеки або
експлуатацію об»єктів ,
машин,механізмів,устаткування
підвищеної небезпеки за переліками
згідно з додатками 1 і 2 чи проводити
навчання працівників з питань охорони
праці інших суб»єктів господарської
діяльності ,професійну підготову
,перепідготовку та підвищення
кваліфікації працівників , які
залучаються до виконання робіт
підвищеної небезпеки , повинен
одержати відповідний дозвіл
Держнаглядохоронпраці або його
територіального органу.

З наданої відповіді від 30.04.2014 року №
205-01-051228 вбачається ,що ТзОВ «Новіком»
не зверталось до територіального
управління Держнаглядохоронпраці у
Львівській області із заявою про
видачу дозволу на виконання
вищезазначених робіт.

Суд також погоджується з позицією
відповідача щодо укладеного договору
оренди техніки від 03.08.2009 року між ТзОВ
«Новіком» та ТзОВ «Еліта» ,що ТзОВ
«Еліта» не передбачено такого виду
діяльності як надання послуг технікою
і Товариство не може проводити види
діяльності ,не зазначені в ЄДРПОУ.

Це стосується Договору
купівлі-продажу сировини із вмістом
вугілля від 30.06.09 № 3006-08,то за умовами
цього Договору ТзОВ «Новіком»
зобов»язується поставити і передати
покупцеві ЗАТ «Львівська вугільна
компанія» сировину з вмістом вугілля.

Позивачем не надані
товарно-транспортні накладні або
документи про транспортування товару
іншим способом. Не визначено також
походження у ТзОВ «Новіком» «сировини
з вмістом вугілля» , оскільки до того
означене Товариство укладало договори
про придбання «тонких відходів».

Щодо Договору підряду від 28.09.09.№2610 на
ремонт основного та допоміжного
обладнання ,укладеного позивачем з
ТзОВ «Новіком» ,то суд зазначає , що
матеріалами ,наданими позивачем, не
підтверджені факти виведення з
експлуатації основного та допоміжного
обладнання дефектні акти, відсутня
інформація про конкретних виконавців
робіт ,наявність у них належної
кваліфікації.

За Договором купівлі-продажу від 15.10.09.
№1510 ТзОВ «Новіком» зобов»язувався
поставити Позивачу обладнання, а саме :
ланцюг конвеєра СП-220 70 п.м. ,колісник
для топки ТЧЗ 2.7х8 . Це об»ємні товари ,
доставка яких вимагає застосування
вантажного транспорту з м.Києва до
с.Сілець Сокальського району,однак на
підтвердження транспортування
Позивачем Товарно-транспортні
накладні не надані. Враховуючи
відсутність доказів про наявність у
ТзОВ «Новіком» основних фондів ,
складських приміщень , доказів
перевезення даного товару суд вважає
описану господарську операцію
нереальною.

Таким чином суд вважає,що позивачем не
підтверджено реальність валових
витрат в сумі 24571821 грн.33 коп.,понесених
ПАТ «Львівська вугільна компанія» у
господарських взаємовідносинах з ТзОВ
«Новіком» .

Вищенаведені висновки суду про
недоведеність реальності
господарських операцій,здійснених
позивачем з ТзОВ „Новіком" ,що
грунтуються на ретельному вивченні
первинних документів, в повній мірі
стосуються оцінки правомірності дій
відповідача щодо винесення
податкового повідомлення-рішення,
№2 від 28 жовтня 2010 року за
платежем з податку на додану вартість.

В періоді з 01.04.2009 по 31.12.2009 року ВАТ
«Львівська вугільна компанія»
віднесло до складу податкового кредиту
суми ПДВ згідно податкових накладних,
одержаних від ТзОВ «Новіком», в
результаті господарської діяльності
позивача за наступними договорами:

- Договір підряду від 02.02.2009р. № 022/9,
відповідно до якого ТзОВ «Новіком»
(виконавець) надавав послуги технікою
та проводив роботи по підсипці дамб
хвостосховища,

- Договір підряду від 02.02.2009р. № 023/9,
відповідно до якого ТзОВ «Новіком»
(виконавець) надавав послуги з очистки
хвостосховища,

- Договір купівлі-продажу сировини
із вмістом вугілля від 30.06.2009р. № 30/06-08,
відповідно до якого ТзОВ «Новіком»
(продавець) поставляв покупцю сировину
із вмістом вугілля,

- Договір підряду від 28.09.2009р. № 26/10,
відповідно до якого ТзОВ «Новіком»
(виконавець) виконував роботи по
ремонту основного та допоміжного
обладнання,

- Договір купівлі-продажу від
15.10.2009р. № 15/10, відповідно до якого ТзОВ
«Новіком» (продавець) поставляв
покупцю обладнання.

Як уже зазначалося вище, суд дійшов
висновку, що надані позивачем первинні
документи - договори, накладні, акти
виконаних робіт, податкові накладні,
регістри бухгалтерського обліку,
податкова звітність, складені ТзОВ
«Новіком» ,не підтверджують виникнення
цивільних прав та обов'язків позивача з
придбання товарів, надання послуг,
виконання робіт та підтверджують
позицію відповідача про нереальність
операцій з ТзОВ «Новіком».

Відповідно до пп.7.2.4 Закону України
«Про податок на додану вартість»
зареєстровані платники податку мають
право нараховувати покупцеві,
замовнику ПДВ, складати і видавати йому
податкові накладні..

Відповідно до п. 7.5 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» від
03.04.1997р. за № 168/97-ВР датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій:

- або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг),
дата виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків
з використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг);

Згідно з п.1.3. ст.1 Закону України «Про
податок на додану вартість», обов'язок
розрахунків з бюджетом лежить на
продавцеві. Законодавством не
передбачено обов'язку покупця
контролювати дії продавця і перевіряти
виконання ним своїх податкових
зобов'язань (ст.9 Закону України «Про
систему оподаткування»). Подібні
функції у компетенції виключно
податкової служби, про що зазначено у
ст.20 Закону України «Про систему
оподаткування» та ст.2 Закону України
«Про Державну податкову службу в
Україні».

У п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про податок
на додану вартість» платника податку
визначено як особу, яка згідно із цим
Законом зобов'язана здійснювати
утримання та внесення до бюджету
податку, що сплачується покупцем, або
особу, яка імпортує товари на митну
територію України.

Згідно з пунктом 10.2 статті 10 того
самого Закону платники податку,
визначені у підпунктах «а», «в», «г»,
«д» пункту 10.1 цієї статті, відповідають
за дотримання достовірності та
своєчасності визначення сум податку, а
також за повноту і своєчасність його
внесення до бюджету відповідно до
закону.

З ухвали ВАСУ від 26 березня 2014 року по
справі К1 вбачається ,що
«…платник податків повинен бути
розумним та обачливим при виборі
контрагента.» В означеній Ухвалі ВАСУ
зазначає ,що несприятлиі наслідки
недостатньої обережності у
підприємницькій діяльності
покладаються на особу . якою укладено
відповідні правочини ,та не можуть бути
перенесені на бюджет шляхом зменшення
податкових зобов»язань та провадження
необґрунтованих виплат. У випадку
недобросовісності контрагентів
покупець несе ризик своєї
бездіяльності не лише по виконанню
господарсько-правових зобов»язань .
але й в рамках податкових
правовідносин, позаяк в силу вимог
податкового законодавства
позбавляється можливості скористатися
пільговим порядком обчислення бази
оподаткування у зв»язку з відсутністю
належним чином оформлених первинних
документів.

Таким чином, ДПІ правильно встановлено
порушення позивачем п.198.1"в|" ст. 198 ПК
України, де право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з отримання
послуг, наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України, та в порушення п.198.3
ст.198 Податкового кодексу, де
встановлено що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/ послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст.39 цього Кодексу, та
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податків за ставкою, встановленою п.193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовлення товарів та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподаткованих операціях у межах
господарської діяльності платника
податку .

Тому ПАТ «Львівська вугільна компанія
« порушено п.п.7.4.1.,7.4.5. п.7.4 Закону
України «Про податок на додану
вартість» , в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 4914363 грн.і в скасуванні
Податкового повідомлення-рішення від
28.10.2010 року № 2 слід відмовити.

Щодо платіжу податку по охороні
навколишнього середовища,то суд
приходить до наступних висновків.

Правові, організаційні та економічні
засади діяльності, пов'язаної із
запобіганням або зменшенням обсягів
утворення відходів, їх збиранням,
перевезенням, зберіганням,
обробленням, утилізацією та
видаленням, знешкодженням та
захороненням, а також з відверненням
негативного впливу відходів на
навколишнє природне середовище та
здоров'я людини на території України
визначає Закон України „Про відходи" (
Відомості Верховної Ради України (ВВР),
1998, N 36-37, ст.242 )

У цьому Законі наведені нижче основні
терміни вживаються в такому значенні:

відходи - будь-які речовини, матеріали і
предмети, що утворилися у процесі
виробництва чи споживання, а також
товари (продукція), що повністю або
частково втратили свої споживчі
властивості і не мають подальшого
використання за місцем їх утворення чи
виявлення і від яких їх власник
позбувається, має намір або повинен
позбутися шляхом утилізації чи
видалення;

виробник відходів - фізична або
юридична особа, діяльність якої
призводить до утворення відходів;

поводження з відходами - дії,
спрямовані на запобігання утворенню
відходів, їх збирання, перевезення,
зберігання, оброблення, утилізацію,
видалення, знешкодження і захоронення,
включаючи контроль за цими операціями
та нагляд за місцями видалення;

зберігання відходів - тимчасове
розміщення відходів у спеціально
відведених місцях чи об'єктах (до їх
утилізації чи видалення);

виробник відходів - фізична або
юридична особа, діяльність якої
призводить до утворення відходів;

зберігання відходів - тимчасове
розміщення відходів у спеціально
відведених місцях чи об'єктах (до їх
утилізації чи видалення);

об'єкти поводження з відходами - місця
чи об'єкти, що використовуються для
збирання, зберігання, оброблення,
утилізації, видалення, знешкодження та
захоронення відходів;

спеціально відведені місця чи об'єкти -
місця чи об'єкти (місця розміщення
відходів, сховища, полігони, комплекси,
споруди, ділянки надр тощо), на
використання яких отримано дозвіл
спеціально уповноважених органів на
видалення відходів чи здійснення інших
операцій з відходами;

об'єкти поводження з відходами - місця
чи об'єкти, що використовуються для
збирання, зберігання, оброблення,
утилізації, видалення, знешкодження та
захоронення відходів;

спеціально відведені місця чи об'єкти -
місця чи об'єкти (місця розміщення
відходів, сховища, полігони, комплекси,
споруди, ділянки надр тощо), на
використання яких отримано дозвіл
спеціально уповноважених органів на
видалення відходів чи здійснення інших
операцій з відходами;

операції поводження з відходами -
збирання, перевезення, зберігання,
оброблення (перероблення), утилізація,
видалення, знешкодження і захоронення
відходів;

розміщення відходів - зберігання та
захоронення відходів у спеціально
відведених для цього місцях чи
об'єктах;

Порядком встановлення нормативів
збору за забруднення навколишнього
природного середовища і стягнення
цього збору ,що затверджений
Постановою Кабінету Міністрів України
від 01.03.1999 року № 303 визначено єдині на
території України правила
встановлення нормативів збору за
забруднення навколишнього природного
середовища, а також його стягнення.
Збір за забруднення навколишнього
природного середовища (далі - збір
справляється за: викиди в атмосферне
повітря забруднюючих речовин (далі -
викиди) стаціонарними та пересувними
джерелами забруднення; скиди
забруднюючих речовин безпосередньо у
водні об'єкти (далі - скиди); розміщення
відходів; утворення радіоактивних
відходів (включаючи вже накопичені);
тимчасове зберігання радіоактивних
відходів їх виробниками. Територіальні
органи Мінприроди подають до органів
державної податкової служби перелік
підприємств, установ, організацій,
громадян - суб'єктів підприємницької
діяльності, яким в установленому
порядку видано дозволи на викиди,
спеціальне водокористування та
розміщення відходів. Позивачем 26.06.2008
року укладено договір зберігання
відходів із ТзОВ «Новіком» в кількості
1 120 000 тон. В Акті перевірки ДПІ у
Сокальському районі зазначає, що ВАТ
«Львівська вугільна компанія» в
періоді, охопленому перевіркою, не
нарахувало та не сплатило збір за
забруднення навколишнього природного
середовища за відходи вуглезбагачення
(тонкі відходи), розміщені за вказаним
договором зберігання у хвостосховищах
підприємства і відповідач вважає,що
ВАТ «Львівська вугільна компанія» в
періоді, охопленому перевіркою, не
нарахувало та не сплатило збір за
забруднення навколишнього природного
середовища за відходи вуглезбагачення,
розміщені на зберігання у
хвостосховищах підприємства
відповідно до договору зберігання,
укладеного 26.06.2008 року із ТзОВ
«Новіком» в кількості 1 120 000 тонн., чим
порушило вимоги п.1.4 р.1, п.3.1 р.3, п.5.4 р.5
Інструкції «Про порядок обчислення та
сплати збору за забруднення
навколишнього природного середовища»,
затвердженої Наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища та ядерної безпеки України,
Державної податкової адміністрації
України від 19.07.99р. №162/379.

Наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
та ядерної безпеки України, Державної
податкової адміністрації України від
19.07.99р. №162/379, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 09.08.99р. за
№544/3837, затверджено Інструкцію «Про
порядок обчислення та сплати збору за
забруднення навколишнього природного
середовища», зі змінами і доповненнями,
яка визначає єдиний порядок
обчислення, сплати збору за
забруднення навколишнього природного
середовища та подання податкових
розрахунків зі збору. Так, відповідно
до п.2.1 Інструкції №162 платниками збору
є суб'єкти господарювання, незалежно
від форм власності, включаючи їх
об'єднання, філії, відділення та інші
відокремлені підрозділи, що не мають
статусу юридичної особи, розташовані
на території іншої територіальної
громади; бюджетні, громадські та інші
підприємства, установи та організації;
постійні представництва нерезидентів,
які отримують доходи в Україні;
громадяни, які здійснюють на території
України і в межах її континентального
шельфу та виключної (морської)
економічної зони викиди і скиди
забруднюючих речовин у навколишнє
природне середовище та розміщення
відходів. Згідно з п.6.4 Інструкції №162
суми збору, який справляється за
розміщення відходів, обчислюються
платниками самостійно щокварталу
наростаючим підсумком з початку року
на підставі затверджених лімітів,
виходячи з фактичних обсягів
розміщення відходів, нормативів збору
та коригуючих коефіцієнтів, наведених
у таблицях 2.4, 2.5 додатка 2 до Порядку
№303.

Відповідно до п.4 Порядку встановлення
нормативів збору за забруднення
навколишнього природного середовища і
стягнення цього збору, затвердженому
постановою Кабінету Міністрів України
№ 303, у розрахунках збору за розміщення
відходів мають бути вказані саме
фактичні обсяги відходів, що дійсно
розміщуються на території суб'єкта
господарської діяльності і на які у
цього суб'єкта є дозвіл на розміщення.

Відповідно до Дозволу Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища у Львівській
області № 87 підприємству встановлено
ліміт на утворення та розміщення у 2009
році відходів вуглезбагачення (код
1010.2.9.01) в кількості 260 000 тонн.

ВАТ «Львівська вугільна компанія» у 2009
році було нараховано та сплачено збір
за утворення та розміщення фактичних
відходів, утворених в процесі
вуглезбагачення у кількості 98 850 тонн
на загальну суму 97 861,50 грн. При цьому
підприємство не перевищило ліміт на
розміщення власних відходів,отриманих
за цей період.

Вказані факти підвержуються
податковим розрахунком збору за
забруднення навколишнього природного
середовища за 1 півріччя 2009року,
податковим розрахунком збору за
забруднення навколишнього природного
середовища за 9 місяців 2009 року,
податковим розрахунком збору за
забруднення навколишнього природного
середовища за 2009 рік, дозволом
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища у
Львівській області № 87 на розміщення
відходів у 2009 році.

З письмових пояснень позивача
вбачається, про що зазначалося і вище,
що відповідно до Статуту ВАТ
«Львівська вугільна компанія» -
основним видом діяльності товариства є
надання послуг по переробці та
збагаченню рядового вугілля
(давальницької сировини).

В процесі цієї діяльності - утворюються
відходи вуглезбагачення, які в свою
чергу діляться на грубу породу та тонкі
відходи. Груба порода вивозиться
автотранспортом на породній відвал для
подальшого складування, а тонкі
відходи транспортуються по
трубопроводу і складуються у
спеціально відведених місцях
мулонакопичувачах (хвостощовищах).

ВАТ «Львівська вугільна компанія» має
хвостосховище №1, хвостосховище №2,
які розміщені с. Межиріччя
Сокальського району.

Судом встановлено, що після
приватизації ЦМК ДП «ЦЗФ
«Червоноградська» спільним рішенням
відділення Фонду державного майна
України та ЗАТ «Львівсистеменерго»
було створено підприємство ВАТ
«Львівська вугільна компанія», яке
таким чином стало новим власником
активів колишньої ДП «ЦЗФ
«Червоноградська», в тому числі й
тонких відходів, розміщених у
хвостосховищах № 1 та №2.

Позивач вказує ,що фактично накопичені
впродовж попередніх років тонкі
відходи вуглезбагачення ВАТ
«Львівська вугільна компанія» завжди
залишалися у хвостосховищах та їх
переміщення не відбувалося. Зокрема,
наведені висновки випливають з
представлених ВАТ «Львівська вугільна
компанія»: звітів про рух тонких
відходів у хвостосховищі №2 за 4-й
квартал 2008, за 4-й квартал 2009, звітів про
рух тонких відходів у хвостосховищі №1
за 4-й квартал 2008, за 4-й квартал 2009р.,
зведеного Акту №2 інвентаризації майна
цілісного майнового комплексу ДП «ЦЗФ
«Червоноградська», що зданий в оренду
ЗАТ «Львівсистеменерго» від 19.03.2008
року, інвентаризаційного опису №23 від
05.03.2008 року.

Також ВАТ «Львівська вугільна
компанія» вказує ,що за укладеними
договорами зберігання зберігало
придбані іншими підприємствами у ВАТ
«Львівська вугільна компанія» старі
накопичені (а не новоутворені) тонкі
відходи, підтверджуються наступними
наявними матеріалами справи: договором
№20/06-08 купівлі -продажу товару від
20.06.2008 року між ВАТ «Львівська вугільна
компанія» та ТзОВ «Стратегія груп»,
договором зберігання №20/06-08/01 від 20.06.2008
між ВАТ «Львівська вугільна компанія»
та ТзОВ «Стратегія груп», договором
купівлі продажу №23/06-08 між ВАТ
«Львівська вугільна компанія» та ТзОВ
«Промтек-Холдинг», договором
зберігання №23/06-08/01 від 23.06.2008 року між
ВАТ «Львівська вугільна компанія» та
ТзОВ «Промтек-Холдинг», договором
купівлі продажу №26/06-08 між ТзОВ
«Промтек-Холдинг» та ТзОВ «Новіком»,
договором купівлі продажу №14/05-09 між
ТзОВ «Стратегія груп» та ТзОВ «КФ
сервіс Комплект», договором купівлі
продажу №14/05-К між ТзОВ «Новіком» та
ТзОВ «КФ сервіс Комплект».

Оскільки ТзОВ „Новіком" -він же
Поклажодавець"-не є платником збору за
забруднення навколишнього природного
середовища за розміщення відходів
вуглезбагачення,то підприємством не
декларувалась сума збору показника за
період з 01.04.2009 р. по 31.12.2009 р. у рядку 4
Розрахунку збору за забруднення
навколишнього природного середовища
„Нараховано збору за розміщення
відходів" вуглезбагачення.,то
ВАТ «Львівська вугільна компанія» в
періоді, охопленому
перевіркою,неправомірно не нарахувало
та не сплатило збір за забруднення
навколишнього природного середовища
за відходи вуглезбагачення, розміщені
на зберігання у хвостосховищах
підприємства відповідно до договору
зберігання, укладеного 26.06.2008 року із
ТзОВ «Новіком» в кількості 1 120 000 тонн.,
чим порушило вимоги п.1.4 р.1, п.3.1 р.3, п.5.4
р.5 Інструкції «Про порядок обчислення
та сплати збору за забруднення
навколишнього природного середовища»,
затвердженої Наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища та ядерної безпеки України,
Державної податкової адміністрації
України від 19.07.99р. №162/379.

Тому суд не погоджується з висновком №
1935 судово-економічної експертизи від 23
липня 2013 року в якому зазначено ,що»
відповідно до умов договору зберігання
№ 2606-0801 від 26.06.2008 року ВАТ «Львівська
вугільна компанія» не є власником
тонких відходів , а лише здійснює їх
тимчасове зберігання з подальшим
поверненням відходів поклажедавцеві
-ТОВ «Новіком» , і оскільки ВАТ
«Львівська вугільна компанія « не є
власником відходів , переданих їй
згідно договору зберігання № 2606-0801
від 26.06.2008 року ,відповідно до вимог
чинного законодавства , то не є
платником збору за забруднення
навколишнього середовища, який
нараховується власникам відходів з
урахуванням лімітів на розміщення
відходів.» Виходячи з положень
вищенаведених нормативних актів , суд
вважає,що платником збору за
забруднення навколишнього природного
середовища за розміщення відходів є
підприємства .організації , які
розміщують відходи, незалежно від
права власності на них. Це
підтверджується листами Міністерства
екології та природних ресурсів України
від 26.09.2003р. №8535-к/23-11/179-11 та від 23.10.2003 р.
№10099-к/23-4 ,з яких вбачається ,що
визначення платників означеного збору
наведено в пункті 2 Інструкції про
порядок обчислення та сплати збору за
забруднення навколишнього середовища ,
затвердженої наказом Міністерства
охорони навколишнього середовища та
ядерної безпеки України ,Державної
податкової адміністрації України 19.07.99
№ 162379.

Згідно з вищезазначеним пунктом
Інструкції платниками збору є , у тому
числі суб»єкти підприємницької
діяльності , які здійснюють на
території України і в межах
континентального шельфу та виключної
(морської) економічної зони викиди
забруднюючих речовин у навколишнє
природне середовище та розміщення
відходів .

Тому суд вважає,що податкове
повідомлення-рішення № 2 від
28.10.2010 року винесено правомірно і в цій
частині позовні вимоги не підлягають
до задоволення.

Щодо податкового повідомлення-рішення
ДПІ у Сокальському районі №/2 від
27.10.2010 ,№ /0 від 01.06.2010 року про
сплату 20672,25 грн. ,в тому числі : 6890 грн. 00
коп. - суми податкового зобов'язання за
платежем податок з доходів фізичних
осіб та штрафних (фінансових) санкцій
на суму 13781 грн. 50 коп. судом встановлено
наступне :

ВАТ «Львівська вугільна компанія»
уклало цивільно-правовий договір з
головою наглядової ради Костіним Є.Є.
терміном дії з 25.05.2009 по 25.05.2012 року.
Умовами цього

договору передбачено компенсацію
виплат у зв'язку із службовими
відрядженнями, які включають добові за
час перебування у відрядженні,
вартість проїзду до місця призначення
і назад та витрати з найму жилого
приміщення в порядку і розмірах
установлених чинним законодавством
України.

Як податковий агент, ВАТ «Львівська
вугільна компанія» компенсувала
витрати, пов'язані із службовими
відрядженнями, вартість проїзду до
місця призначення і назад та витрати за
пальне для автомобіля, який
використовувався у відрядженнях на
суму 45938,30 грн.

Згідно Цивільного кодексу України,
Інструкції про службові відрядження в
межах України та за кордон,
зареєстрованого в МЮУ 31.03.1998 №218/2658,
громадяни, які працюють за договором
підряду, є підрядниками, а не
працівниками підприємства, і норми
трудового законодавства на них не
поширюються. Підрядники самостійно
організовують і виконують роботу за
договором підряду, не
підпорядковуючись внутрішньому
трудовому розпорядку підприємства.

Після закінчення роботи за договором
підряду оформлюються акти
приймання-передачі виконаних робіт, на
підставі яких і здійснюється
винагорода.

З огляду на вищенаведені норми
законодавства суд приходить до
висновку, що підрядники не вважаються
відрядженими, оскільки, не є
працівниками підприємства. Слід
зазначити, що право працівників
підприємства на відшкодування витрат
у звязку зі службовими відрядженнями
гарантовано тільки трудовим
законодавством, а воно, на підрядників
не поширюється.

Окрім того, згідно пп.5.4.8 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» на валові витрати
підприємства можна віднести тільки
витрати на відрядження тих фізичних
осіб, які перебувають з ним у трудових
відносинах.

Частиною 3 п.1.1 ст. Закону України від 22
травня 2003 року №889 «Про податок з
доходів фізичних осіб» встановлено, що
під терміном "заробітна плата"
розуміються також інші заохочувальні
та компенсаційні виплати або інші
виплати та винагороди, які
виплачуються (надаються) платнику
податку у зв'язку з відносинами
трудового найму згідно із законом.

Враховуючи вищенаведене, при
врахуванні розїзних витрат підрядника
закладена сума винагороди підряднику -
фізичній особі включається до складу
заробітної плати і підлягає обкладенню
податком з доходів фізичних осіб
відповідно до пп.4.2.1, п.4.2. ст.4 Закону №889
«Про податок з доходів фізичних осіб».

Якщо витрати на проїзд компенсовуються
фізичній особі - підряднику додатково,
то ця сума, згідно з пп.4.2.9, п.4.2. ст.4
Закону №889 «Про податок з доходів
фізичних осіб», розцінюється як
додаткове благо, одержуване від
працедавця та включається до
загального місячного оподаткованого
доходу та обкладається податком з
доходів фізичних осіб за ставкою
встановленою п.7.1 ст.7 (15%).

Належних доказів, які б свідчили, що між
головою наглядової ради Костіним Є.Є.
та ВАТ «Львівська вугільна компанія»
існують трудові, а не цивільно -правові
відносини, позивачем не представлено.

Відтак суд приходить до обгрунтованого
висновку про порушення позивачем
пп.4.2.1, пп.4.2.9 п.4.2 ст.4, п.7.1 ст.7, пп.8.1.1,
пп.8.1.4 п.8.1 ст.8, п.16.3 ст.16, п.17.2 ст.17 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» та про правомірність
донарахування ВАТ «Львівська вугільна
компанія» податку з доходів фізичних
осіб в сумі 6890,0грн та правомірного
винесення податкових
повідомлень-рішень ДПІ у Сокальському
районі №/2 від 27.10.2010 про сплату: 6890
грн. 00 коп. - суми податкового
зобов'язання за платежем податок з
доходів фізичних осіб та штрафних
(фінансових) санкцій на суму 13781 грн. 50
коп. ,а разом на суму 20672,25 грн.

Частиною 2 ст. 19 Конституції
України та ч. 3 ст. 2 КАС України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України
«Про державну податкову службу в
Україні» посадові особи органів
державної податкової служби
зобов'язані дотримувати Конституції і
законів України, інших нормативних
актів, прав та охоронюваних законом
інтересів громадян, підприємств,
установ, організацій, забезпечувати
виконання покладених на органи
державної податкової служби функцій та
повною мірою використовувати надані їм
права.

Відповідно до положень, закріплених
статтею 11 КАС України, розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів (ст. 69 КАС України).

Згідно з ч.2 ст.69 КАС України, докази
суду надають особи, які беруть участь у
справі. Суд може запропонувати надати
додаткові докази або витребувати
додаткові докази за клопотанням осіб,
які беруть участь у справі, або з
власної ініціативи.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.70 КАС України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

У відповідності до вимог ст. 71 КАСУ,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. А згідно ст.
86 цього Кодексу суд оцінює докази, які є
у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
при вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково, у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення.

Оскільки податкове
повідомлення-рішення від 25 листопада
2010 р.№ 22 за платежем на прибуток
приватних підприємств в сумі 41555,23 грн.,
є додатковим по визначенню
несплаченого податку на прибуток , то
суд розглядає означену суму ,як
доповнення до суми податкового
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекціїї у Сокальському
районі ,№ від 28.10.2010 року за
платежем з податку на прибуток.

Суд приходить до висновку ,що позовні
вимоги підлягають до часткового
задоволення, а саме :

позов Публічного акціонерного
товариства „Львівська вугільна
компанія" до Сокальської об»єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про скасування
податкових повідомлень-рішень слід
задовольнити частково.

Слід скасувати частково податкове
повідомлення -рішення форми «Р»
Державної податкової інспекції у
Сокальському районі Львівської
області № 2 від 28 жовтня 2010 року в
сумі 5659414 грн.16 коп. ,.в тому числі: 3202319
грн.25 коп. основного платежу та 2457094
грн.91 коп. -штрафні фінансові санкції.

Суд вважає ,що в решті позовних вимог
слід відмовити.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7, 14, 23, 86, 94, 99, 100, 158,
159, 160, 161, 163, 162, 167 КАС України, суд

п о с т а н
о в и в :

Позов Публічного акціонерного
товариства „Львівська вугільна
компанія" до Сокальської об»єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про скасування
податкових повідомлень-рішень
задовольнити частково.

Скасувати частково податкове
повідомлення -рішення форми «Р»
Державної податкової інспекції у
Сокальському районі Львівської
області № 2 від 28 жовтня 2010 року в
сумі 5659414 грн.16 коп. ,.в тому числі: 3202319
грн.25 коп. основного платежу та 2457094
грн.91 коп. -штрафні фінансові санкції.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду в
порядку та в строки, передбачені ст.186
КАС України та набуває законної сили в
порядку, передбаченому ст.254 КАС
України.

Суддя
Дем'яновський Г.С.