Справа № 813/6516/13-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" червня 2014 р. м. Київ
К/800/19069/14

головуючого - судді суддів:Іваненко
Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Львівської митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування наказу, поновлення на
посаді за касаційною скаргою
Львівської митниці Міндоходів на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до Львівської митниці
Міндоходів, в якому, з урахуванням
уточнених позовних вимог, просила
визнати протиправним та скасувати
наказ відповідача «Про звільнення
ОСОБА_4» № 276-о від 23 липня 2013 року,
поновити її на посаді головного
інспектора відділу провадження у
справах про порушення митних правил
управління боротьби з контрабандою та
митними правопорушеннями Львівської
митниці Міндоходів з 24 липня 2013 року.

В обґрунтування позову зазначила, що
заява про звільнення із займаної
посади за угодою сторін відповідно до
п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю
України була написана нею за
відсутності власного внутрішнього
волевиявлення, у тексті заяви не
зазначено, з якої дати припиняється
трудовий договір, а також не вказано
дату підписання заяви, між нею та
відповідачем не визначено та не
погоджено строк та підстави припинення
трудового договору.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року, адміністративний позов
задоволено.

В касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального й процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі у межах доводів касаційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 перебувала на
службі в митних органах України з 1998
року.

Наказом Львівської митниці Міндоходів
від 23 липня 2013 року № 276-о «Про
звільнення ОСОБА_4» 23 липня 2013 року
позивачку звільнено із займаної посади
головного інспектора відділу
провадження у справах про порушення
митних правил управління боротьби з
контрабандою та митними
правопорушеннями Львівської митниці
Міндоходів за угодою сторін відповідно
до п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю
України. Як підставу звільнення
зазначено заяву ОСОБА_4

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи заява ОСОБА_4 про звільнення не
містить дати її написання та
погодженої позивачем та відповідачем
дати, з якої ОСОБА_4 підлягає звільненню
з займаної посади, а містить лише
резолюцію «ВКР в наказ 23.07.13» та підпис
уповноваженої особи.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції, з яким погодився
суд апеляційної інстанції, прийшов до
висновку, що оскаржуваний наказ
прийнято відповідачем необґрунтовано,
з порушенням закону, без урахування
всіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення, оскільки між
позивачкою та відповідачем не було
досягнуто згоди з основних умов угоди
про припинення трудового договору за п.
1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю
України, а саме, не визначено та не
погоджено підставу припинення угоди
сторін, строк, з якого трудовий договір
припиняється, що свідчить про
незабезпечення відповідачем всіх прав
ОСОБА_4 при звільненні.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком судів попередніх інстанцій з
огляду на наступне.

Статтею 43 Конституції України
громадянам гарантується захист від
незаконного звільнення.

Відповідно до положень частини першої
статті 21 Кодексу законів про працю
України трудовий договір укладається
між працівником і власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів
про працю України підставою припинення
трудового договору є угода сторін.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» від 06
листопада 1992 року № 9 слід мати на
увазі, що при домовленості між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом про
припинення трудового договору за п. 1
ст. 36 Кодексу законів про працю України
(за згодою сторін) договір припиняється
в строк, визначений сторонами.
Анулювання такої домовленості може
мати місце лише при взаємній згоді про
це власника або уповноваженого ним
органу і працівника.

Сама по собі згода власника або
уповноваженого ним органу
задовольнити прохання працівника про
звільнення до закінчення строку
попередження не означає, що трудовий
договір припинено за п. 1 ст. 36 Кодексу
законів про працю України, якщо не було
домовленості сторін про цю підставу
припинення трудового договору. В
останньому випадку звільнення
вважається проведеним з ініціативи
працівника (ст. 38 Кодексу законів про
працю України).

Таким чином, основними умовами угоди
про припинення трудового договору за
п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю
України, щодо яких сторони трудового
договору повинні дійти згоди, є
підстава припинення угоди сторін та
строк, з якого договір припиняється.
Визначення ж дати звільнення за згодою
сторін є обов'язковою умовою такого
звільнення, оскільки сприяє свідомому
волевиявленню працівника щодо
звільнення з підстав, передбачених п. 1
ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю
України, відсутність належного
волевиявлення не дає підстав вважати
наявність наміру працівника
звільнитись саме за згодою сторін, а
сама по собі проста згода роботодавця
задовольнити прохання працівника про
звільнення також не означає наявність
угоди про припинення трудового
договору за п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів
про працю України (за угодою сторін).

З огляду на встановлені судами
попередніх інстанцій обставини, що
свідчать про відсутність
волевиявлення ОСОБА_4 щодо її
звільнення з підстави, передбаченої
п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про
працю України, а також враховуючи не
досягнення між позивачкою та
відповідачем згоди з основних умов
угоди про припинення трудового
договору, колегія суддів погоджується
з висновком судів попередніх інстанцій
про наявність правових підстав для
визнання оскаржуваного наказу
протиправним, його скасування та
поновлення позивачки на раніше
займаній посаді.

Доводи касаційної скарги не
ґрунтуються на законі та
спростовуються висновками судів
попередніх інстанцій, рішення яких є
законними та обґрунтованими, а тому
підстави для їх зміни чи скасування
відсутні.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За таких обставин, оскаржувані судові
рішення постановлені з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а тому касаційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а судові
рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Львівської митниці
Міндоходів залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18 березня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: З оригіналом згідно
помічник судді
Н.В. Мостова Я.Л. Іваненко
М.І. Мойсюк В.В. Тракало