Справа № 2а-1670/5031/11
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/58915/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М. Бившевої Л.І.
Шипуліної Т.М. розглянувши у порядку
письмового провадження

касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Полтавської області Державної
податкової служби

на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
03.02.2012

та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 10.09.2012

у справі № 2а-1670/5031/11

за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Полтавакондитер»

до Державної податкової
інспекції у м. Полтаві

за участю Прокуратури
Полтавської області

про скасування наказу, визнання
протиправним дій, скасування
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

Публічне акціонерне товариство
«Полтавакондитер» (надалі - позивач,
ПАТ «Полтавакондитер») звернулося до
Полтавського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
(надалі - відповідач, ДПІ у м. Полтаві), у
якому просило суд скасувати наказ ДПІ у
м. Полтаві від 16.05.2011 № 2386 «Про
проведення невиїзної позапланової
перевірки ПАТ «Полтавакондитер»;
визнати протиправними дії посадових
осіб ДПІ у м. Полтаві щодо організації
та проведення 19.05.2011 документальної
невиїзної позапланової перевірки ПАТ
«Полтавакондитер» з питань
достовірності декларування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за липень - жовтень 2010
року; визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 30.05.2011 №
про зменшення суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за липень - жовтень 2010 року в
розмірі 8 803 167, 00 грн.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 03.02.2012,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 10.09.2012,
адміністративний позов ПАТ
«Полтавакондитер» задоволено
частково: визнано протиправним та
скасовано наказ ДПІ у м. Полтаві від
16.05.2011 № 2346 «Про проведення невиїзної
позапланової перевірки ПАТ
«Полтавакондитер»; визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві
від 30.05.2011 № . У задоволенні решти
позову відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати їх рішення та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити в повному обсязі.

Письмових заперечень позивача на
касаційну скаргу відповідача до Вищого
адміністративного суду України не
надходило.

Прокуратура Полтавської області
подала до суду заяву про приєднання до
касаційної скарги Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Полтавської області Державної
податкової служби.

У зв'язку з неприбуттям у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, що були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України,
на підставі частини першої статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, вирішила розглядати справу у
порядку письмового провадження.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 19.05.2011 на підставі наказу ДПІ
у м. Полтаві від 16.05.2011 № 2346 «Про
проведення невиїзної позапланової
перевірки ПАТ «Полтавакондитер»,
згідно ст. ст. 78, 79, 200 Податкового
кодексу України, державним податковим
інспектором проведено документальну
невиїзну позапланову перевірку
позивача з питань достовірності
декларування суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за липень жовтень 2010 року.
Вказаний наказ разом з повідомленням №
108/10/23-836 про дату початку та місце
проведення такої перевірки надіслано
платнику податків 17.05.2011
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення.

За результатами перевірки 19.05.2011
відповідачем складено акт № 4405/23-8/00382208
(надалі акт).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем приписів пунктів 1.3, 1.8 ст. 1,
п.п. 7.7.10 п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», а саме:
завищено заявлену суму бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість (р. 25) в розмірі 8 803 167,00 грн., та
занижено залишок від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду (р.26) у розмірі 8 803 167,00 грн.

23.05.2011 позивач звернувся до Державної
податкової інспекції у м. Полтаві із
запереченнями № 1534 на акт позапланової
невиїзної перевірки від 19.05.2011 №
4405/23-8/00382208, які ДПІ у м. Полтаві залишені
без задоволення, про що повідомлено
платника податків листом від 26.05.2011 №
12038/10/23-836.

На підставі акта відповідачем винесено
податкове повідомлення-рішення форми
«В1» від 30.05.2011 № , яким зменшено
ПАТ «Полтавакондитер» суму бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість у розмірі: за липень 2010 року - 2
345 710 грн.; за серпень 2010 року - 1 470 185 грн.;
за вересень 2010 року - 2 673 371 грн.; за
жовтень 2010 року - 2 313 901 грн.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи адміністративний позов,
виходив з того, що відповідачами не
було надано належних та допустимих
доказів на підтвердження
правомірності наказу від 16.05.2011 № 2346
«Про проведення невиїзної
позапланової перевірки ПАТ
«Полтавакондитер» та податкового
повідомлення-рішення від 30.05.2011 №
.

Суд апеляційної інстанції погодився із
такими висновками суду першої
інстанції, посилаючись на те, що під час
вирішення справи останнім не було
допущено порушень норм матеріального
та процесуального права, які б призвели
до неправильного вирішення справи.

Постанова суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог в суді апеляційної інстанції
сторонами не оскаржувалася та не
оскаржується в касаційному порядку.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Підпунктом 20.1.4 п. 20 статті 20
Податкового кодексу України
передбачено, що органи державної
податкової служби мають право
проводити перевірку платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому цим
Кодексом.

Згідно з п. 75.1. ст. 75 Податкового кодексу
України органи державної податкової
служби мають право проводити
камеральні, документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених
Податковим кодексом України.

Відповідно до п. 79.1 ст. 79 Податкового
кодексу України, документальна
невиїзна перевірка здійснюється у разі
прийняття керівником органу державної
податкової служби рішення про її
проведення та за наявності обставин
для проведення документальної
перевірки, визначених ст.ст. 77, 78 цього
Кодексу.

Документальна невиїзна перевірка
здійснюється на підставі зазначених у
п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 цього Кодексу
документів та даних, наданих платником
податків у визначених цим Кодексом
випадках або отриманих в інший спосіб,
передбачений законом.

За змістом п. 79.2 ст. 79 Податкового
кодексу України, документальна
позапланова невиїзна перевірка
проводиться посадовими особами органу
державної податкової служби виключно
на підставі рішення керівника органу
державної податкової служби,
оформленого наказом, та за умови
надіслання платнику податків
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення або
вручення йому чи його уповноваженому
представнику під розписку копії наказу
про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки та
письмового повідомлення про дату
початку та місце проведення такої
перевірки.

Відповідно до п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78
Податкового кодексу України
документальна позапланова виїзна
перевірка здійснюється, зокрема, коли
за наслідками перевірок інших
платників податків або отримання
податкової інформації виявлено факти,
що свідчать про можливі порушення
платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, якщо платник
податків не надасть пояснення та їх
документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з абз. 1, 2 п. 73.3 ст. 73 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
звернутися до платника податків та
інших суб'єктів інформаційних відносин
із письмовим запитом про надання
інформації (вичерпний перелік та
підстави надання якої встановлені
законом), необхідної для виконання
покладених на органи державної
податкової служби функцій, завдань, та
її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником
(заступником керівника) органу
державної податкової служби і повинен
містити перелік інформації, яка
запитується, та документів, що її
підтверджують, а також підстави для
надіслання запиту.

Абзацом 5 п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу
України визначено, що у разі коли запит
складено з порушенням вимог,
викладених в абзацах першому та
другому цього пункту, платник податків
звільняється від обов'язку надавати
відповідь на такий запит.

Згідно з абз. 3 п. 73.3 ст. 73 Податкового
кодексу України письмовий запит про
подання інформації надсилається
платнику податків або іншим суб'єктам
інформаційних відносин за наявності,
зокрема, такої підстави, коли за
результатами аналізу податкової
інформації, отриманої в установленому
законом порядку, виявлено факти, які
свідчать про порушення платником
податків податкового, валютного
законодавства, законодавства у сфері
запобігання та протидії легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванню
тероризму та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Абзацом 4 п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу
України передбачено, що запит
вважається врученим, якщо його
надіслано поштою листом з
повідомленням про вручення за
податковою адресою або надано під
розписку платнику податків або іншому
суб'єкту інформаційних відносин або
його посадовій особі.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, 16.05.2011 начальником
ДПІ у м. Полтаві прийнято рішення про
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки ПАТ
«Полтавакондитер», оформлене наказом
№ 2346 «Про проведення невиїзної
позапланової перевірки ПАТ
«Полтавакондитер», згідно якого
підставою для прийняття рішення про
проведення перевірки позивача
слугувало отримання інформації про
порушення ПАТ «Полтавакондитер»
податкового законодавства, а саме
статей 78, 79, 200 Податкового кодексу
України.

Разом з цим, під час розгляду справи
податковий орган не надав суду доказів
щодо направлення позивачу
обов'язкового письмового запиту про
надання пояснень та їх документального
підтвердження відносно порушень
податкового законодавства, у зв'язку з
якими відповідач призначив
позапланову невиїзну перевірку
наказом № 2346 від 16.05.2011.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що, зважаючи на
відсутність обов'язкових передумов для
прийняття рішення про призначення
документальної позапланової невиїзної
перевірки, встановлених ст. 78
Податкового кодексу України, у
відповідача були відсутні правові
підстави для прийняття наказу про
проведення невиїзної позапланової
перевірки позивача.

Що стосується оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 81 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Підпунктом 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
визначено, що сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п.п. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» якщо у
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з п.п. 7.7.1 цього
пункту, має від'ємне значення, то: а)
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг);
б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

Законом України від 20.05.2010 № 2275-VІ «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України», який набрав чинності
16.06.2010, пункт «б» п.п. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7
викладено у такій редакції:

залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту кожного
наступного податкового періоду лише в
частині суми податку фактично
сплаченої отримувачем постачальникам
товарів (послуг) та при імпорті і
включається до розрахунку бюджетного
відшкодування наступного звітного
періоду;

залишок від'ємного значення, за яким не
проведено розрахунків з
постачальниками відображається в
податковій декларації з податку на
додану вартість окремим рядком для
визначення суми податку, яка може
підлягати відшкодуванню в частині
сплачених сум податку в наступних
звітних періодах;

залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування
відображається у декларації з податку
на додану вартість окремим рядком та
включається до складу податкового
кредиту починаючи з першого звітного
періоду 2011 року.

Згідно з п.п. 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
встановлено, що платник податку, який
має право на одержання бюджетного
відшкодування та прийняв рішення про
повернення повної суми бюджетного
відшкодування, подає відповідному
податковому органу податкову
декларацію та заяву про повернення
такої повної суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджується, що з урахуванням
здійснених господарських операцій
позивач своєчасно подав до ДПІ у м.
Полтаві податкові декларації з податку
на додану вартість, у яких сума
бюджетного відшкодування визначена в
порядку та на підставі документів,
передбачених чинним на той момент
законодавством України.

Порушення в оформленні цих документів
посадовими особами податкового органу
виявлено не було, про що свідчать дані,
викладені в Акті перевірки та Довідках
від 27.10.2010 № 10166/23-6/00382208; від 03.12.2010 №
11882/23-8/00382208 та від 27.01.2011 № 467/23-8/00382208,
згідно яких перевіркою не встановлено
порушення порядку ведення податкового
обліку та укладення суб'єктом
господарювання нікчемних (недійсних)
правочинів. У цих же Довідках
зазначено, що проведені позивачем
розрахунки сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість не містять будь-яких
відхилень.

Товарність операцій з поставки
суб'єктами господарювання позивачу
товару також не оспорюється. Так у 2010
році у період з липня по жовтень ПАТ
«Полтавакондитер» мало
постачальників: ТОВ «Агрокосм», ТОВ
«КУК- Україна», ТОВ «Астра-Трейд», ТОВ
«Київмолторг», ТОВ «Оптхарчсировина»,
ТОВ «Хакс- Трейд», ТОВ «Лукрум» та
інших. У вказаних контрагентів позивач
придбавав масложирову продукцію,
маргарин, цукор, какао-порошок,
какао-масло, жир кондитерський для
кондитерських виробів, жир
кулінарний-фрітюрний, жир
кондитерський для шоколадних виробів,
твердий харчовий рослинний жир в
асортименті, інші товари, необхідні для
здійснення власної господарської
діяльності.

Надана позивачем виписка по
бухгалтерському рахунку № 644
«Податковий кредит» підтверджує
формування позивачем податкового
кредиту за результатами господарських
операцій із вказаними контрагентами.
Факт сплати підприємством сум податку
на додану вартість підтверджується
виписками банків про рух коштів по
рахункам товариства, які містяться в
матеріалах справи.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про те, що
матеріали справи спростовують доводи
податкового органу щодо завищення
позивачем, заявленої суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за липень жовтень 2010 року в
розмірі 8 803 167,00 грн.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Проте
податковий орган цього обов'язку не
виконав.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваних рішень, судом першої та
апеляційної інстанцій були порушені
норми матеріального та процесуального
права.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які могли б
призвести до скасування оскаржуваних
судових рішень.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 222, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И Л А:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Полтавської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

2. Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 03.02.2012 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 10.09.2012 у
справі № 2а-1670/5031/11 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна