Справа № 805/5426/14
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 р.
Справа №805/5426/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 10 год. 52
хв.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді Лазарєва В.В.,

за участю секретаря судового засідання
КанО.А.,

представника позивача Кондратенка О.В.,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду за адресою: м.
Донецьк-52, вул. 50 Гвардійської дивізії,
17, адміністративну справу за позовом
позовом Донецького міського центру
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття до ОСОБА_2 про стягнення
незаконно отриманої допомоги по
безробіттю у розмірі 9817,71 грн.,-

В С Т А Н О В
И В:

Донецький міський центр зайнятості -
робочого органу виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
незаконно отриманої допомоги по
безробіттю за період з 20.12.2012 р. по 30.08.2013
р. у розмірі 9817,71 грн.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що до центру зайнятості
звернулася ОСОБА_2 з метою пошуку
роботи. Згідно наказу позивача
відповідачу було присвоєно статус
безробітного та призначено (виплачено)
допомогу по безробіттю. Проте, в ході
перевірки даних було встановлено, що
відповідач під час перебування на
обліку у центрі зайнятості відносився
до категорії зайнятого населення, мав
статус фізичної особи-підприємця.

Таким чином, ОСОБА_2 було незаконно
отримано допомогу по безробіттю у
розмірі 9817,71 грн. Просив стягнути з
відповідача незаконно отриману
допомогу у вказаному вище розмірі.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити
повністю.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнав, зазначив, що згідно рішення
Господарського суду в Донецькій обл.
від 24.01.2005 року № 2/5в його
підприємницька діяльність була
припинена, прибутку не отримував, що на
думку відповідача позбавляє статусу
фізичної особи-підприємця. Просив
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача, розглянувши
подані документи і матеріали, всебічно
і повно з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступне.

Відповідно до заяви від 20.12.2012 року
відповідач звернувся до Донецького
міського центру зайнятості з проханням
вирішити питання про працевлаштування
(а.с. 6), та зазначив, що на час подання
заяви пенсію не отримує, не
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається.

Згідно наказів Донецького міського
центру зайнятості № НТ121220 від 20.12.2012
року, ОСОБА_2 був наданий статус
безробітного, призначено допомогу по
безробіттю та розпочато виплату з цієї
дати, що підтверджується даними витягу
з наказів.

Порядком реєстрації, перереєстрації та
ведення обліку громадян, які шукають
роботу і безробітних (постанова КМ
України від 27.04.98 р. № 578), передбачено,
що при реєстрації в центрі зайнятості
як шукаючого роботу громадянин повинен
подати визначений цим порядком перелік
документів. При цьому він має
повідомити спеціалісту центру
зайнятості всі відомості, які можуть
вплинути на порядок виплати та розмір
допомоги по безробіттю. Жодним
нормативним документом не встановлено
обов'язку служби зайнятості щодо
перевірки під час реєстрації чи
надання статусу безробітного поданих
громадянином відомостей та можливості
відмови у реєстрації чи наданні
статусу безробітного (або
відтермінування виплати допомоги по
безробіттю) з підстав їх можливої
недостовірності.

Підпунктом 1 частини 2 ст. 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
держане страхування на випадок
безробіття» передбачено, що
застраховані особи, зареєстровані в
установленому порядку як безробітні,
зобов'язані своєчасно подавати
відомості про обставини, що впливають
на умови виплати їм забезпечення та
надання соціальних послуг.

Донецьким міським центром зайнятості
було проведено розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
безробітним за результатами якого
складений акт № 713 д від 29.10.2013 р.

Як вбачається з вказаного акту,
відповідач на час звернення та
перебування на обліку у Центрі
зайнятості відносився до категорії
зайнятого населення та не мав права для
надання статусу безробітного, оскільки
був зареєстрований як фізична
особа-підприємець, що підтверджується
витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців вхідний номер АВ №
914199 (а.с. 8,12). Державна реєстрація
припинення підприємницької діяльності
ОСОБА_2 згідно витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на
05.05.2014 року не проведена (а.с.21-22).

Отже, на момент звернення та
перебування на обліку в Центрі
зайнятості, відповідач був
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, але про вказані
обставини відповідач своєчасно
інформацію до Центру зайнятості не
подав.

Відповідно до пп. "б" п. 3 ст. 1 Закону
України «Про зайнятість населення» (що
діяв на момент виникнення спірних
правовідносин) від 1 березня 1991 року N
803-XII громадяни, які самостійно
забезпечують себе роботою, в тому числі
підприємці, відносяться до зайнятого
населення і не можуть бути визнані
безробітними та отримувати соціальне
забезпечення відповідно до Закону
України N 1533-III. Згідно частини другої п.
2 Порядку реєстрації, перереєстрації та
ведення обліку громадян, які шукають
роботу, і безробітних, затвердженого
постановою КМ України від 14.02.2007 р. № 219,
та Положення про порядок реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, затвердженого постановою КМ
України від 27.04.98 р. № 578, зайнятим
громадянам надаються лише
консультаційні послуги без виплати
матеріального забезпечення.

Отже, законодавство, яке регулює спірні
правовідносини, відносить фізичних
осіб-підприємців до зайнятого
населення без виключень.

Згідно частини 3 статті 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Згідно із витягом із наказів та довідки
про виплачене матеріальне
забезпечення відповідачу
здійснювалася виплата допомоги по
безробіттю з 20.12.2012 р. по 30.08.2013 р. у
розмірі 9817,71 грн.

Відповідно до наказу Донецького
міського центру зайнятості від 20.11.2013
року № 568 було прийнято рішення про
повернення безпідставно отриманих
відповідачем коштів (а.с. 7).

Відповідачу листом № 08-09/2538 від 20.11.2013
року (а.с. 10) пропонувалось добровільно
сплатити понесені позивачем витрати на
професійне навчання, вказаний лист
отримано відповідачем (а.с.11), однак
отримана допомога та витрати
відповідачем добровільно не
відшкодовані.

Відповідно до п. 9 Порядку, у разі коли
кошти не повернено в установлений
строк, питання щодо їх повернення
вирішується у судовому порядку
відповідно до законодавства.

Згідно ст. 4 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців» державна
реєстрація - засвідчення факту
створення або припинення юридичної
особи, засвідчення факту набуття або
позбавлення статусу підприємця
фізичною особою, а також вчинення інших
реєстраційних дій, які передбачені цим
Законом, шляхом внесення відповідних
записів до Єдиного реєстру.

Юридичний факт припинення
підприємницької діяльності, згідно із
Законом України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» від 15.05.2003 року № 755-IV,
потребує підтвердження шляхом
внесення до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців відповідного запису
про державну реєстрацію припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою -підприємцем.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 зазначеного
Закону фізична особа позбавляється
статусу підприємця з дати внесення до
Єдиного державного реєстру запису про
державну реєстрацію припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою-підприємцем. Лише після
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізична
особа матиме право набути в
установленому порядку статусу
безробітного та отримувати допомогу по
безробіттю.

Отже, підприємницька діяльність
відповідача не була припинена, а ні на
момент виплати допомоги по безробіттю,
а ні на час розгляду даної справи, у
зв'язку з чим суд приходить до висновку,
що відповідачем незаконно отримано
допомогу по безробіттю.

Аналогічна правова позиція викладено у
рішеннях Вищого адміністративного
суду України: від 13 лютого 2014 року у
справі № К/800/38842/13; від 20 березня 2014 року
у справі № К/9991/49447/12; від 06 лютого 2014
року № К/800/49435/13; від 24 квітня 2014 року №
К/9991/28794/12.

Згідно ч. 2 ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» та п.п. 14 п. 6 Порядку
надання допомоги по безробіттю, у тому
числі одноразової її виплати для
організації безробітними
підприємницької діяльності,
застраховані особи зобов'язані у
повному обсязі повідомляти про
обставини, що спричиняють зміни
розміру матеріального забезпечення та
порядку його надання.

Сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг. (ч. 3 ст. 36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття»).

Щодо посилань відповідача на не
отримання прибутку, суд зазначає
наступне.

Як вже було зазначено вище,
законодавство яке діяло на час
виникнення спірних правовідносин,
відносить фізичних осіб-підприємців до
зайнятого населення без виключень.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 42
Господарського кодексу України
підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Отже, факт неотримання відповідачем
прибутку в період перебування на
обліку в центрі зайнятості, не
позбавляє останнього статусу фізичної
особи-підприємця.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд
вважає, що позовні вимоги Донецького
міського центру зайнятості до ОСОБА_2
про стягнення незаконно отриманої
допомоги по безробіттю у розмірі 9817,71
грн. підлягають задоволенню повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 8, 9, 10, 11, 112, 159, 160, 161, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н
О В И В:

Адміністративний позов Донецького
міського центру зайнятості - робочого
органу виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття до ОСОБА_2 про стягнення
незаконно отриманої допомоги по
безробіттю у розмірі 9817,71 грн. -
задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
код НОМЕР_1) на користь Донецького
міського центру зайнятості - робочого
органу виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття, допомогу по безробіттю у
розмірі 9817 (дев'ять тисяч вісімсот
сімнадцять) грн. 71 коп. на розрахунковий
рахунок № 2327, в ГУДК України в
Донецькій області, МФО 834016, .

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті
та проголошено її вступну та
резолютивну частину 05 червня 2014 року.

Постанова виготовлена у повному обсязі
10 червня 2014 року.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 КАС України, і може бути
оскаржена до Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецькій окружний адміністративний
суд у порядку, визначеному статтею 186
КАС України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Суддя
Лазарєв В.В.