Справа № 2а-14529/12/2670
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Шрамко Ю.Т.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

05 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О.

за участю:

представника позивача
ОСОБА_2

представника відповідача
Русіної О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Подільському районі міста Києва
Державної податкової служби на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 червня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_4 до Державної податкової
інспекції у Подільському районі міста
Києва Державної податкової служби
скасування податкових
повідомлень-рішень від 06.07.2012 року
№ та №, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Подільському районі міста Києва
Державної податкової служби, в якому
просив визнати нечинними та скасувати
податкові повідомлення - рішення
відповідача від 06.07.2012 року № та
№.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 червня 2013 року позов задоволено -
скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Подільському
районі м. Києва Державної податкової
служби від 06.07.2012 року № та
№.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, просив його скасувати та
ухвалити нову постанову, якою в
задоволенні позову відмовити повністю.

В судове засідання з'явився
представник відповідача, апеляційну
скаргу підтримав та просив її
задовольнити з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Представник позивача до суду з'явився,
проти апеляційної скарги заперечував
та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, постанова суду - без змін з
таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_4 зареєстрований Подільською
районною у м. Києві державною
адміністрацією 28.10.2003 року, взято на
податковий облік у ДПІ у Подільському
районі м. Києва 04.11.2003 року,
зареєстровано платником податку на
додану вартість 19.11.2003 року.

В періоді, за який проводилась
перевірка позивач перебував на
загальній системі оподаткування.

Відповідачем була проведена планова
виїзна перевірка позивача з питань
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів) за
період з 01.10.2010 року по 31.12.2011 року, за
результатами якої, складено Акт
№18/17-205/НОМЕР_1 від 18.06.2012 року.

Згідно висновків даного акту
відповідачем встановлено порушення
позивачем вимог податкового
законодавства, зокрема ст.13 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян", п.19.1
ст.19 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб", п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України, а саме:
приватним підприємцем безпідставно
завищено суму податкового кредиту у
зв'язку з включенням до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість по витратах, які не
пов'язані з веденням господарської
діяльності за період з 01.10.2010 p. по 31.12.2011
р. в сумі 5430,37 грн.

В обґрунтування вказаних висновків
контролюючий орган послався на
заниження валового доходу на суму
повернутих коштів, які отримані та
повернуті підприємцем в різних
податкових періодах, та завищення
валових витрат на суму, яка фактично
згідно документів, наданих до
перевірки не пов'язана з одержанням
доходу, що призвело до заниження
чистого оподатковуваного доходу на
суму 1354350,91 грн., а також те, що, з позиції
податкового органу, приватним
підприємцем безпідставно завищено
суму податкового кредиту у зв'язку з
включенням до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість
по витратах, які не пов'язані з веденням
господарської діяльності за період з
01.10.2010 p. по 31.12.2011 р. в сумі 5430,37 грн., в
тому числі за грудень 2010 року на 2102,30
грн. (ветеринарні послуги), за грудень
2010 року на 33,33 грн. (послуги утилізації),
за січень 2011 року на 41,66 грн. (послуги
утилізації), за лютий 2011 року на 1681,88
грн. (ветеринарні послуги), за лютий 2011
року на 170,83 грн. (дослідження
префіксів), за грудень 2011 року на 1367,04
грн. (іграшки).

Враховуючи встановлені податковим
органом в ході проведення перевірки
порушень позивачем вимог податкового
законодавства, відповідачем 06.07.2012 року
прийнято податкові
повідомлення-рішення:

№ від 06.07.2012 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку з доходів фізичних осіб на
загальну суму 255318,49 грн., з яких 221787,08
грн. - за основним платежем, а 33531,41 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ від 06.07.2012 р. (надалі - ППР
№), яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 6307,43
грн., з яких 5430,77 грн. - за основним
платежем, а 876,66 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

За результатами адміністративного
оскарження вказаних ППР, рішенням ДПС у
місті Києві від 10.09.2012 року було
залишено без змін ППР № та
скасовано ППР № в частині
визначення суми грошового зобов'язання
по податку з доходів фізичних осіб у
сумі 22174,44 грн. (основний платіж - 9387,00
грн., штрафні санкції - 12787,44 грн.), в
іншій частині залишено без змін.

Рішенням ДПС України від 04.10.2012 року
повторну скаргу залишено без
задоволення, оскаржувані ППР - без змін
(з урахуванням рішення ДПС у місті
Києві від 10.09.2012 року).

Вважаючи, що податкові
повідомлення-рішення прийнято
відповідачем незаконно та
необґрунтовано, позивач звернувся до
суду з даним позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про задоволення позовних вимог, при
цьому, зважаючи на встановлені в ході
розгляду справи обставини, виходив з
того, що позивачем були надані усі
податкові накладні, що підтверджують
правомірність включення ним до
податкового кредиту 5430,37 грн., крім
того, суд дійшов висновку, що позивачем
не було допущено порушення вимог
податкового законодавства, що
спричинило заниження чистого
оподатковуваного доходу на суму 1354350,91
грн., у зв'язку з чим оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
скасував як протиправні.

Відповідач з вказаним рішенням суду не
погодився, в обґрунтування апеляційної
скарги зазначив, що судом першої
інстанції не було взято до уваги той
факт, що Уточнююча податкова
декларація, яка була подана позивачем
24.05.2012 року, не була врахована при
перевірці з огляду на приписи п.50.2 ст.50
Податкового кодексу України, в силу
яких платник податків під час
проведення документальних планових та
позапланових перевірок не має права
подавати уточнюючі розрахунки до
поданих ним раніше податкових
декларацій за будь-який звітний
(податковий) період з відповідного
податку і збору, який перевіряється
контролюючим органом. При цьому,
відповідач посилається на те, що згідно
акту перевірки, ФОП ОСОБА_4 був
проінформований письмовим
повідомленням № 4091/П/17-226 від 11.05.2012 року
та копією наказу про проведення
перевірки, які були направлені
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення на юридичну адресу
підприємця, отже він не мав права
подавати уточнюючи розрахунки після
початку перевірки.

Таким чином, зважаючи на неврахування
уточнюючої податкової декларації
позивача, відповідач вважає
обґрунтованими викладені в акті
перевірки висновки та правомірними
прийняті на їх підставі податкові
повідомлення-рішення.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції, доводам апеляційної
скарги, виходячи з наявних у справі
матеріалів, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ст.13 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про прибутковий
податок з громадян" оподаткуванню
підлягають доходи громадян, одержані
протягом календарного року від
здійснення підприємницької діяльності
без створення юридичної особи, а також
інші доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий дохід, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Згідно з п.5.1, п.5.2 ст.5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

До складу валових витрат включаються,
зокрема: суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті; суми витрат,
не віднесені до складу валових витрат
минулих звітних податкових періодів у
зв'язку з втратою, знищенням або
зіпсуттям документів, установлених
правилами податкового обліку, та
підтверджених такими документами у
звітному податковому періоді; суми
витрат, не враховані у минулих
податкових періодах у зв'язку з
допущенням помилок та виявлених у
звітному податковому періоді у
розрахунку податкового зобов'язання.

Відповідно до п. 19.1 ст. 19 Закону України
від 22.05.2003 № 889-ІV «Про податок з доходів
фізичних осіб», платники податку
зобов'язані: а) вести облік доходів і
витрат у обсягах, достатніх для
визначення суми загального річного
оподатковуваного доходу, у разі коли
такий платник податку зобов'язаний цим
Законом подавати декларацію або має
право на таке подання з метою
повернення надміру сплачених податків,
у тому числі при застосуванні права на
податковий кредит. Форми такого обліку
та порядок його ведення визначаються
центральним податковим органом за
узгодженням з комітетом Верховної Ради
України, відповідальним за проведення
податкової політики; б) отримувати та
зберігати протягом строку давності,
встановленого законом, документи
первинного обліку, на підставі яких
формується податковий кредит платника
податку; в) подавати декларацію за
встановленою формою у визначені строки
у випадках, коли згідно з нормами цього
Закону таке подання є обов'язковим; на
вимогу податкового органу та у межах
його компетенції, визначеної
законодавством, пред'являти документи
і відомості, пов'язані з виникненням
доходу або права на отримання
податкового кредиту, обчисленням і
сплатою податку, та підтверджувати
необхідними документами достовірність
відомостей, зазначених у декларації з
цього податку; г) надавати особам, які
згідно з цим Законом визначені
відповідальними за утримання
(нарахування) та сплату податку до
бюджету, документи на підтвердження
прав платника податку, який отримує
такі дохіди, на застосування
соціальних податкових пільг; д) у
порядку, визначеному законом,
допускати службових осіб податкового
органу на територію або до приміщень,
що використовуються платником цього
податку для одержання доходів від
здійснення підприємницької
діяльності; е) у разі зміни отримання
податкової соціальної пільги
здійснювати заходи, передбачені цим
Законом; є) своєчасно сплачувати
узгоджені суми податкових зобов'язань,
а також суми штрафних (фінансових)
санкцій, нарахованих податковим
органом, та пеню, за винятком сум, що
оскаржуються в адміністративному або
судовому порядку.

Так само, обов'язки платників податку з
доходів фізичних осіб передбачено п.
176.1 ст. 176 ПК України.

Податковий орган дійшов висновку про
заниження позивачем валового доходу у
розмірі 831959,06 грн. (в 4-му кв. 2010 року -
309708,65 грн., в 2011 році - 522250,41 грн.) на суму
повернутих коштів, які отримані та
повернуті підприємцем в різних
податкових періодах, а також
встановлено завищення валових витрат в
2011 році на суму 460601,11 грн., витрати, які
фактично згідно з документами,
наданими до перевірки не пов'язані з
одержаним доходом, що призвело до
заниження чистого оподатковуваного
доходу на суму 1354350,91 грн.

Стосовно доводів відповідача про
заниження позивачем валового доходу на
суму 309708,65 грн. за 4 квартал 2010 рок, то
судом першої інстанції зокрема
встановлено, що 256000,00 грн., які надійшли
22 жовтня 2010 року від ПП "Світ-Агро" за
кормові добавки згідно рахунку №СФ-26
від 22-10-2010 в т.ч. ПДВ 42666,67 грн. згідно П/Д
№882 від 22-10-2012. Повернення коштів було в
тому ж періоді 25 жовтня 2012 року П/Д №125
від 25-10-2010 року. Вказана сума 213 333,33 грн.
у книзі обліку доходів та витрат за
жовтень 2010 року зазначена як від'ємне
значення.

Сума 115650,38 грн. є поверненням
передплати за кормові добавки згідно
листа №12/03 від 12.03.2010 в т.ч. ПДВ 19275,06 грн.
26 березня 2010 року, яка не була врахована
в попередній звітності.

Повернення авансового платежу
здійснювалось згідно угоди про
припинення зобов'язання неможливістю
його виконання між ФОП ОСОБА_4 та ТОВ
"Агротех". На повернення коштів була
виписана податкова накладна №05 від
26.03.2010 року. Сума 96375,32 грн. у книзі
обліку доходів та витрат за жовтень 2010
року віднесена до від'ємного значення.

Отже, згідно акту відповідача сума
валового доходу за жовтень 2010 року
склала 737500,00 грн., а фактично валовий
дохід згідно наданим документам
складає 427791,35 грн., що підтверджується
книгою обліку доходів та витрат.

При перевірці правильності
відображення ФОП ОСОБА_4 валового
доходу за 2011 рік (п. 2.2.1. акту)
відповідачем було встановлено
заниження валового доходу на 522250,41 грн.,
яка, як встановлено судом, складається
з наступних сум: сума виручки 250000,00 грн.,
яка увійшла до Уточнюючої податкової
декларації про майновий стан і доходи
за 2011 рік та Уточнюючого Додатку 5 до
розділу III податкової декларації про
майновий стан і доходи за 2011 рік, які
подані до інспекції 24.05.2012 р., та не
врахована у Акті перевірки. Відповідно
до даних уточнень, Позивач змінив
розмір валового доходу з 6179142,00 грн. на
6429142,00 грн., тобто на 250000,00 грн. та розмір
валових витрат з вартості придбаних
товарно-матеріальних цінностей, що
реалізовані або використані у
виробництві продукції з 6034293,00 на 6283593,00
грн., тобто на 249300,00 грн.

272250,00 грн. - двічі враховані сума
виручки 250000,00 грн. в липні місяці 2011
року, та сума виручки у листопаді 2011
року 22250,00 грн.. Відповідачем було
просумовано поточну суму виручки та
підсумкову суму за липень та листопад
2011 року, проте не враховано дані книги
обліку доходів та витрат за цей період
з фактичними надходженнями коштів на
поточний рахунок, згідно банківських
виписок.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що 150000,00 грн. - сума
надходження коштів 14.12.2011 від АТ
"Макрохім" згідно рахунку №38 від 11.11.2012
за вітамін Е в т.ч. ПДВ 25000,00 грн. та 150000,00
грн. - надходження коштів 29.12.2011 від АТ
"Макрохім" згідно рахунку №39 від 28.11.2012
р. за вітамін Е в т. ч .ПДВ 25000,00 грн.. Суми
цієї виручки наведені у книзі обліку
доходів та витрат за грудень 2011 року
відповідно 125000,00 грн. 14.12.2011 р. та 125000,00
грн. 29.12.2011. Сума виручки 250000,00 грн.
увійшла до Уточнюючої податкової
декларації про майновий стан і доходи
за 2011 рік та Уточнюючого Додатку 5 до
розділу III податкової декларації про
майновий стан і доходи за 2011 рік, які
подані до інспекції 24.05.2012 р., та не
врахована в Акті перевірки. Ці суми
були отримані лише один раз. Судом
встановлено, що дані суми виручки
відповідають зарахуванням коштів у
розмірі 300000,00 грн. 21.07.2011 року від АТ
"Макрохім" згідно рахунку №31 від 17.16.2011
за вітамін Е в т. ч .ПДВ 50000,00 грн. та у
розмірі 26700,00 грн. 17.11.2011 року від АТ
"Макрохім" згідно рахунку №37 від 18.10.2011
за нікотинову кислоту в т. ч .ПДВ 4450,00
грн..

Зважаючи на наведене, видається, що суд
першої інстанції небезпідставно
погодився з доводами позивача, що сума
виручки у липні 2011 року становила
фактично 250000,00 грн., у листопаді - 22250,00
грн., а, зазначені в акті суми: за липень
2011 року - 500000,00 грн., та у листопаді -
44500,00 грн., вказано безпідставно.

Крім того, як встановлено судом,
відповідач не врахував даних книги
обліку доходів та витрат за липень та
листопад 2011 року з фактичними
надходженнями коштів на поточний
рахунок, згідно банківських виписок.

Також, згідно акту перевірки, при (п. 2.2.2.
Акту) відповідачем встановлено
завищення валових витрат на 460601,85 грн.
за 2011 рік.

Разом з тим, як встановлено судом, з
первинних документів, та Уточнюючого
розрахунку від 24.05.2011 року, по товару
«кормові добавки» у 2011 році надійшло
виручки на суму 1469542,83 грн. (гр.8; стр..
«Всього по кормовим добавкам»), витрат -
11200,00 грн. (гр.8; стр.. «Всього по кормовим
добавкам»). Дохід по цьому виду товару
становив: 1458342,83 грн. (гр.10; стр.. «Всього
по кормовим добавкам»). Відповідно, на
витрати в звіті була віднесена сума
фактичних витрат - 11200,00 грн.

По товару «свиняче борошно» у 2011 році
надійшло виручки на суму 24444,58 грн. (гр.8;
стр.. «Всього по свинячому борошну»),
витрат - 0,00 грн.(гр.9; стр.. «Всього по
свинячому борошну»). Дохід по цьому
виду товару становив: 24444,58 грн. (гр.10;
стр.. «Всього по свинячому борошну»).
Витрати по цьому товару були у 2010 році.

По товару «лізин сульфат» у 2011 році
надійшло виручки на суму 3126373,33 грн.
(гр.8; стр.. «Всього по лізин сульфат»),
витрат - 3947715,28 грн. (гр.9; стр.. «Всього по
лізин сульфат»). Дохід по цьому виду
товару становив : (- 821341,95) грн. (гр.10; стр..
«Всього по лізин сульфат»). На витрати в
звіті була віднесена фактична сума
3947715,28 грн.. Крім того до витрат були
додані витрати за товар, який був
реалізовано у 2010 році - за товар - 1109922,53
грн., за послуги - 161940,24 грн. Кошти за ці
товари були перераховані у січні та
лютому 2011 року згідно банківській
виписки та посилання на документи
попереднього періоду. Таким чином,
загальні витрати по лізин сульфату за
2011 рік становили - 5219578,05 грн.

По товару «квіти та лавровий лист» у 2011
році надійшло виручки на суму 155823,33 грн.
(гр.8; стр.. «Всього по квіти та лавровий
лист»), витрат - 606261,23 грн. (гр.9; стр..
«Всього по квіти та лавровий лист»).
Дохід по цьому виду товару становив: (-
450437,90) грн. (гр.10 ; стр.. «Всього по квіти
та лавровий лист»). На витрати в звіті
була віднесена сума фактичних витрат
-606261,23 грн..

По товару «нікотинова кислота» у 2011
році надійшло виручки на суму 22250 грн.
(гр.8; стр.. «Всього по нікотинова
кислота»), витрат - 19166,67 грн. (гр.9; стр..
«Всього по нікотинова кислота»). Дохід
по цьому виду товару становив: 3083,33 грн.
(гр.10; стр.. «Всього квіти та лавровий
лист»). Відповідно, на витрати в звіті
була віднесена сума витрат - 19166,67 грн..

По товару «вітамін кукса віт, вітамін
Е» у 2011 році надійшло виручки на суму
1630708,33 грн. (гр.8; стр.. «Всього по вітамін
(кукса віт, вітамін Е)»), фактичні
витрати згідно первісним документам
становили - 1331029,13 грн. (гр.6; стр.. «Всього
по вітамін (кукса віт, вітамін Е)». Дохід
по цьому виду товару фактично становив:
299679,20 грн. (1630708,33 - 1 331 029,13 ).

Таким чином, підсумовуючи
вищезазначене, загальна сума витрат за
2011 рік становила: 6283593,00 грн. Зазначена
сума вказана в Уточнюючому розрахунку
від 24.05.2011 року, та відображена у книзі
обліку доходів та витрат за 2011 рік, що
також підтверджується первинними
документами, які було надано в тому
числі до перевірки.

Отже, видається обґрунтованим висновок
суду першої інстанції, що позивачем не
було порушено вимог податкового
законодавства, та заниження чистого
оподатковуваного доходу на суму 1354350,91
грн.

Також колегія суддів погоджується і з
висновком суду першої інстанції про
правомірність включення позивачем до
податкового кредиту 5430,37 грн. за період
з 01.10.2010 p. по 31.12.2011 р, який, при цьому,
виходив з наступного.

Згідно пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 даного Закону
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з п.п.7.2.6. п. 7.2 ст. 7 зазначеного
Закону, податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

У відповідно до пп.7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями , а також, що у разі, коли
на момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються непідтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Як встановлено судом, позивачем, на
підставі податкових накладних (за
ветеринарні послуги) до податкового
кредиту в грудні 2010 року включено суму
ПДВ в розмірі 2102,30 грн., а в лютому 2011
року - ПДВ в розмірі 1681,88 грн.

Судом першої інстанції також
встановлено, що позивач є імпортером
товару, який обов'язково проходить
ветеринарне обстеження на державному
кордоні України.

Укладання договорів з регіональними
службами державного ветеринарного
контролю на державному кордоні є
обов'язковим, оскільки в іншому випадку
митне оформлення не відбувається, у
зв'язку з чим позивачем було укладено
договір №22 від 01 лютого 2011 року з
Київським пунктом державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду на державному кордоні та
транспорті Південно-Західної
регіональної служби для виконання
обов'язкових правил оформлення
імпортних товарів на митниці.

З наведеного слідує, що отримані
позивачем за вказаним договором
ветеринарні послуги безпосередньо
відносяться до його господарської
діяльності.

Крім того, суд першої інстанції вірно
акцентував увагу на тому, що сума ПДВ
1367,04 гривень за грудень 2011 року
(іграшки) скоригована в Уточнюючому
розрахунку податкових зобов'язань з
ПДВ за грудень 2011 року від 24.05.2012 (дану
податкову накладну позивач не
враховував (виключив) з податкового
кредиту).

Судова колегія критично оцінює доводи
апелянта, який зазначив, що уточнююча
податкова декларація, яка була подана
позивачем 24.05.2012 року, не була врахована
при перевірці з огляду на приписи п.50.2
ст.50 Податкового кодексу України, в
силу яких платник податків під час
проведення документальних планових та
позапланових перевірок не має права
подавати уточнюючі розрахунки до
поданих ним раніше податкових
декларацій за будь-який звітний
(податковий) період з відповідного
податку і збору, який перевіряється
контролюючим органом. При цьому,
відповідач посилається на те, що згідно
акту перевірки, ФОП ОСОБА_4 був
проінформований письмовим
повідомленням № 4091/П/17-226 від 11.05.2012 року
та копією наказу про проведення
перевірки, які були направлені
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення на юридичну адресу
підприємця, отже він не мав права
подавати уточнюючи розрахунки після
початку перевірки.

Зі змісту акту вбачається, та
встановлено судовою колегією, що
направлення про проведення виїзної
планової документальної перевірки від
21.05.2012 року №№ 446, від 21.05.2012 року № 462,
вручено особисто під підпис ФОП ОСОБА_4
25.05.2012 року. Вказана обставини
сторонами не оспорюється.

В той же час, уточнююча податкова
декларація, як зазначає сам відповідач,
та вбачається з квитанції № 2, була
направлена позивачем 24.05.2012 року.

Таким чином, уточнююча податкова
декларація була направлена позивачем,
та відповідно отримана контролюючим
органом, раніше, ніж платника було
повідомлено про призначену перевірку.

Посилання апелянта на те, що ФОП ОСОБА_4
був проінформований письмовим
повідомленням № 4091/П/17-226 від 11.05.2012 року
та копією наказу про проведення
перевірки, які були направлені
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення на юридичну адресу
підприємця, колегією суддів
відхиляються, оскільки, за відсутності
належних доказів на підтвердження
моменту отримання позивачем вказаного
письмового повідомлення, не
підтверджується обставина щодо його
обізнаності про призначення перевірки
на час відправлення ним відповідної
уточнюючої декларації, а враховуючи те,
що позивач направляючи уточнюючу
декларацію не знав, що призначена
перевірка, посилання відповідача на
п.50.2 ст.50 Податкового кодексу України є
безпідставними.

Отже, доводи, викладені в апеляційній
скарзі, не знайшли свого підтвердження,
оскаржувана постанова прийнята судом
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, за вірно
встановлених обставин, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Подільському
районі міста Києва Державної
податкової служби на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 03 червня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_4 до Державної податкової
інспекції у Подільському районі міста
Києва Державної податкової служби
скасування податкових
повідомлень-рішень від 06.07.2012 року
№ та № - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 червня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Повний текст ухвали складено 06 червня
2014 року

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.