Справа № 815/3085/14
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2014 року 10 год. 30 хв. м.
Одеса Справа № 815/3085/14

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Іванова
Е.А.

секретар Чиженко А.О.

за участю представників: позивача
ОСОБА_1

відповідача Клім С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м.Одесі
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів в Одеській області про
скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ

ФОП ОСОБА_3 звернулась до суду з
позовом до Інспекції з питань захисту
прав споживачів в Одеській області, в
якому позивач просить визнати
протиправною та скасувати по станову
Інспекції з питань захисту прав
споживачів в Одеській області №99 від
18.03.2014 року.

Свої позовні вимоги позивач
мотивував тим, що висновки в акті
перевірки та рішення про застосування
штрафних санкцій до ФОП ОСОБА_3 є
незаконними та законодавчо
безпідставними, оскільки результати
перевірки не відповідають як фактичним
і реальним обставинам, так і чинному
законодавству України .

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, просив його
задовольнити з підстав, викладених в
позовній заяві.

Представник відповідача в
судовому засіданні позов не визнав, та
надав заперечення у письмовому
вигляді, які мотивовані тим, що
Інспекцією з питань захисту прав
споживачів була проведена позапланова
перевірка ФОП ОСОБА_3, за результатами
якої складено акт перевірки №002145 від
26.02.2014 року від підпису якого позивач
відмовилась та в якому містяться
відомості про виявлені порушення. В
зв'язку з чим відповідачем була
винесена постанова про накладення
стягнень передбачених ст.. 23 Закону
України «Про захист прав споживачів»
від 18.03.2014 року №99.

Вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи, дослідивши
наявні у справі докази, суд приходить
до наступних висновків.

Згідно п.1 Положення про Державну
інспекцію України з питань захисту
прав споживачів, затвердженого Указом
Президента України від 13.04.2011 року
№465/2011, Держспоживінспекція України
входить до системи органів виконавчої
влади і реалізує державну політику у
сфері державного контролю за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів. Держспоживінспекція
України є спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади у
сфері державного контролю за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів. Згідно п.3 цього
Положення, основними завданнями
Держспоживінспекції України є
реалізація державної політики у сферах
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів і рекламу в цій сфері;
державного ринкового нагляду;
державного нагляду за додержанням
технічних регламентів, стандартів,
норм і правил; внесення на розгляд
Міністра пропозицій щодо формування
державної політики у сферах діяльності
Держспоживінспекції України.

Судом встановлено що, Інспекцією з
питань захисту прав споживачів в
Одеській області на підставі
направлення на проведення перевірки
№248 від 21.02.2014 року, згідно з наказом на
проведення перевірки №750-од від 20.12.2013
року та відповідно до плану проведення
перевірок на 1 квартал 2014 року була
проведена планова перевірка магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_2», за адресою АДРЕСА_1, який
належить ФОП ОСОБА_3

За результатом планової
перевірки складено акт перевірки №002145
від 26.02.2014 року, яким встановлені
порушення ФОП ОСОБА_3, а саме реалізація
продукції, визначеної в додатку №7 до
акту (панчішко - шкарпеткові вироби -
дитячі, швейні та трикотажні вироби -
дитячі), яка не відповідає вимогам
нормативних документів (ДСТУ 4519:2006) за
маркуванням, через відсутність
інформації про дату виготовлення,
найменування та місцезнаходження
виробника, також встановлено
відсутність необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію, а саме про дату
виготовлення, найменування та
місцезнаходження виробника, правила та
умови ефективного та безпечного
використання продукції у вигляді
розшифровки міжнародних символів щодо
догляду, чим порушено вимоги ст.. 15
Закону України «Про захист прав
споживачів».

На підставі вказаного акту
перевірки Інспекцією з питань захисту
прав споживачів в Одеській області
18.03.2014 року була прийнята постанова про
накладення стягнень передбачених ст.. 23
Закону України «Про захист прав
споживачів» №99 на загальну суму 7794,78
грн.

Проте суд не погоджується з
наявністю вказаних порушень з огляду
на наступне.

Згідно ст.. 6 Закону України «Про
захист прав споживачів» (далі - Закон):
продавець (виробник, виконавець)
зобов'язаний передати споживачеві
продукцію належної якості, а також
надати інформацію про цю продукцію.

Стосовно продукції, яка підлягає
обов'язковій сертифікації, споживачеві
повинна надаватись інформація про її
сертифікацію.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_3 в
магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2» здійснює
підприємницьку діяльність шляхом
надання послуг з комісійної торгівлі,
про що свідчить виписка з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців від 21.01.2011
року та свідоцтво платника єдиного
податку НОМЕР_2 (а.с. 6-7).

Як встановлено судом позивач
приймає на комісію товари як від
суб'єктів підприємницької діяльності,
так і від фізичних осіб.

Торгівля вживаними товарами
регулюється наказом Міністерства
зовнішніх економічних зв'язків України
від 13.05.1995 року №37, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України за №79/615
від 22.03.1995 року, яким затвердженні
«Правила комісійної торгівлі
непродовольчими товарами» (далі -
Правила).

Згідно п. 2.5 вказаних Правил
товари від юридичних осіб приймаються
згідно з товарно-супровідними
документами та за наявності інформації
про товар, викладеної відповідно до
законодавства про мови. Приймання на
комісію нових товарів вітчизняного та
іноземного виробництва здійснюється
за наявності в комітента (крім фізичної
особи, яка не має статусу суб'єкта
підприємницької діяльності)
документів, що засвідчують їх якість та
безпеку, а також зазначення у
документах на товари, що підлягають
обов'язковій сертифікації,
реєстраційних номерів сертифікатів
відповідності чи свідоцтв про визнання
відповідності та/або декларацій про
відповідність, якщо це встановлено
технічним регламентом.

Приймання на комісію нових
товарів вітчизняного та іноземного
виробництва від фізичних осіб, що не
мають статусу суб'єкта підприємницької
діяльності, здійснюється на підставі
паспорту та довідки ІПН. Інші
документи, передбачені зазначеним
пунктом правил в такому випадку не
надаються.

Товар переданий на комісію, є
власністю комітента, а за надані
послуги комісіонер отримує комісійну
винагороду.

Судом встановлено, що товари
перелічені в додатку №7 до акту
перевірки (а.с. 9-10) прийняті на комісію
від фізичних осіб, що не є суб'єктами
підприємницької діяльності, а саме;
ОСОБА_4 згідно прибуткової накладної
№977 від 23.02.2014 року; ОСОБА_5, згідно
прибуткової накладної №979 від 24.02.2014
року; ОСОБА_6. згідно прибуткової
накладної №980 від 24.02.2014 року, що не
заперечується представником
відповідача (а.с. 17,19,21). Згідно
приходних накладних отримано
позивачем продукції для реалізації на
суму 3771,65 грн.

Суд враховує, що в п. 2.5 Правил
міститься виняток із загальних норм, що
ці вимоги не розповсюджуються на
комітентів фізичних осіб, які не мають
статусу суб'єктів підприємницької
діяльності, та безпідставно не
прийняті до уваги відповідачем. В
противному разі виходячи із обсягу
документів, передбачених для
комітентів - суб'єктів підприємницької
діяльності, фактично реалізація
населенням бувшим у використанні
товаром буде ускладнена через
відсутність їх у комітентів за спливом
часу, або зміною стандартів.

Приймання на комісію товарів від
вказаних комітентів оформлене
відповідно до вимог чинного
законодавства, а саме: випискою
квитанції та товарних ярликів, які в
свою чергу фактично виконують роль
цінників на товар.

Також вказаними комітентами
позивачу разом з майном були надані
копії висновків державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
та сертифікати відповідності на
переданий товар, та які були на час
перевірки в огляді.

Вказані відомості свідчать про
те, що ФОП ОСОБА_3 не було порушено норми
ст.. 6, та ст.. 15 Закону України «Про
захист прав споживачів» та п.п 10.14.16
Правил.

Крім того представник
відповідача пояснила в судовому
засіданні, що сума
адміністративно-господарських санкцій
нарахована виходячи з того, що
позивачем порушенні п. 2, ч. 1, ст. 23, та п.
7, ч. 1, ст.. 23 Закону України «Про захист
прав споживачів», проте суд вважає, що
фактично за одне порушення двічі
застосована санкція.

Згідно п.7, ч. 1, ст. 23 Закону
України «Про захист прав споживачів» у
разі порушення законодавства про
захист прав споживачів суб'єкти
господарювання сфери торговельного та
інших видів обслуговування, несуть
відповідальність за: відсутність
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію - у
розмірі тридцяти відсотків вартості
одержаної для реалізації партії
товару, виконаної роботи, наданої
послуги.

Обсяг необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію міститься у абз. 1, ч. 1, ст..
15 Закону України «Про захист прав
споживачів», згідно якого інформація
про продукцію повинна містити: назву
товару, найменування або відтворення
знака для товарів і послуг, за якими
вони реалізуються; дату виготовлення;
відомості про умови зберігання;
найменування та місцезнаходження
виробника (виконавця, продавця) і
підприємства, яке здійснює його
функції щодо прийняття претензій від
споживача, а також проводить ремонт і
технічне обслуговування, дані про
основні властивості продукції.

Також відповідач стверджує про
порушення позивачем п. 4.6 ДСТУ 4519:2006
«Непродовольчі товари. Споживче
маркування товарів легкої
промисловості. Загальні правила» (далі
- ДСТУ), затвердженні наказом
Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої
політики №54 від 28.02.2006 року, а саме
відсутності у споживчому маркованні
щодо товару/виробу такої інформації:
назва країни походження; назва та місце
розташування виробника; дата
виготовлення; символи щодо догляду.

В зв'язку з чим відповідачем
зроблений висновок про порушення
позивачем п. 2, ч. 1, ст.. 23 Закону, зокрема
виготовлення або реалізація продукції,
що не відповідає вимогам нормативних
документів, тягне за собою накладення
штрафних санкцій у розмірі 50% вартості
виготовленої або одержаної для
реалізації партії товару, виконанні
роботи, наданої послуги.

Таким чином, дані п. 4.6 ДСТУ 4519:2006
входять серед іншого до даних ч.1, ст.. 15
Закону України «Про захист прав
споживачів», які є більш загальними, та
поглинаються ними.

Тому суд доходить висновку, що до
позивача оскаржуваною постановою
двічі застосовані штрафні санкції за
одне й теж саме порушення, яке
викладено в різних документах, які
містяться як у ст.. 15 Закону України
«Про захист прав споживачів» та ДСТУ
4519:2006, а саме: відсутність назви та
місця розташування виробника, дата
виготовлення товару.

Що в свою чергу призвело до
подвійного накладення штрафу, як у
розмірі 30% вартості одержаної для
реалізації партії товару так і у
розмірі 50% вартості виготовленої або
одержаної для реалізації партії
товару, що підтверджується розрахунком
економічних санкцій до акту перевірки.

Також судом встановлено, що
відносно ФОП ОСОБА_3, начальником
Інспекції з питань захисту прав
споживачів була винесена постанова по
справі про адміністративне
правопорушення №140 від 18.03.2014 року якою
на ФОП ОСОБА_3 накладений штраф за
порушення ст.. 155 та ст.. 156 КУпАП.

Як зазначає представник
відповідача вказаний штраф ФОП ОСОБА_3
був сплачений в добровільному порядку,
а от же вона визнала наявність порушень
встановлених під час перевірки.

Обов'язковість преюдиційних
обставин, передбачена частиною
четвертою статті 72 КАС України,
відповідно до буквального тлумачення
зазначеної норми поширюється лише на
обставини, встановлені безпосередньо:
1) або вироком у кримінальній справі; 2)
або постановою про адміністративний
проступок.

Разом з тим, судом встановлено, та
не заперечується сторонами, що
постанова суду про адміністративний
проступок відносно ФОП ОСОБА_3 не
виносилась, а тому сплата в
добровільному порядку штрафу
накладеному постановою за правилами
КУпАП не може слугувати доказом
визнання правопорушення позивачем за
іншими законодавчими актами.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. Частиною 2 ст.71 Кодексу
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладаються на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті вони, зокрема,
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи вищевикладене, а саме
відсутність порушення законодавства,
що регулюється Законом України «Про
захист прав споживачів», суд доходить
висновку, що постанова про накладення
стягнень від 18.03.2014 року №99 Інспекції з
питань захисту прав споживачів в
Одеській області підлягає скасуванню,
а адміністративний позов задоволенню в
повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 7-9, 11, 69, 71, 86, 159-163 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Інспекції з
питань захисту прав споживачів в
Одеській області задовольнити.

Визнати протиправною та
скасувати постанову Інспекції з питань
захисту прав споживачів в Одеській
області №99 від 18.03.2014р.

Стягнути з державного
бюджету України на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (ідентиф. Номер
НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_2)
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 182грн.70коп.

Постанова набирає законної
сили відповідно до ст..254КАС України.

Апеляційна скарга на постанову
суду може бути подана протягом десяти
днів після проголошення постанови. У
разі застосування судом частини
третьої ст.160 КАС України, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.
Апеляційна скарга подається до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Повний текст постанови
виготовлений 11 червня 2014 року.

Суддя
Е.А.Іванов

Позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Інспекції з
питань захисту прав споживачів в
Одеській області задовольнити.

Визнати протиправною та
скасувати постанову Інспекції з питань
захисту прав споживачів в Одеській
області №99 від 18.03.2014р.

Стягнути з державного
бюджету України на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (ідентиф. Номер
НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_2)
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 182грн.70коп.

11 червня 2014 року.