Справа № 820/2583/14
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 р.Справа № 820/2583/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Бенедик А.П. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання
Лаптій О.Ю.

представника позивача Москаленко Я.М.,

представника відповідача Зозулі М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Харківської митниці
Міндоходів на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
01.04.2014р. по справі № 820/2583/14

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Новий Стиль"

до Харківської митниці Міндоходів

про скасування рішення та картки
відмови,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватне акціонерне
товариство «Новий Стиль», звернувся
до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Харківської митниці Міндоходів (далі -
відповідач), в якому просив суд
скасувати рішення про коригування
митної вартості товарів № 807000003/2013/002276/2
від 15.11.2013 р., скасувати картку відмови
Харківської обласної митниці в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення 807100000/2013/01483
від 18.11.2013 р.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що приймаючи оскаржувані картку
відмови в прийнятті митної декларації
та рішення про коригування митної
вартості товарів, відповідач дійшов до
неправомірного висновку про порушення
позивачем вимог діючого законодавства.
Зазначив, що при митному оформленні
товарів, які ввозились на територію
України, позивач самостійно визначив
їх митну вартість за основним методом -
ціною договору (контракту), заявив цей
показник в митній декларації до якої
додав документи, що її підтверджують
згідно з переліком, визначеним Митним
кодексом України (далі - МК України).
Враховуючи, що жодних розбіжностей,
ознак підробки або відсутності
обов'язкових відомостей в даних до
митного оформлення документах
відповідачем встановлено не було, то
приймаючи спірну картку відмови в
прийнятті митної декларації та рішення
про коригування митної вартості
товарів, контролюючий орган діяв з
порушенням вимог діючого
законодавства.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 01.04.2014 року
адміністративний позов задоволено.

Скасовано рішення Харківської
обласної митниці про коригування
митної вартості товарів № 807000003/2013/002276/2
від 15.11.2013 р., скасовано картку відмови
Харківської обласної митниці в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення 807100000/2013/01483
від 18.11.2013 р.

Відповідач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 01.04.2014 року
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, відповідач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, зокрема на
порушення ст.ст. 53-55, 57, 58 МК України, у
зв'язку з неповним з'ясуванням судом
обставин, які мають значення для
справи, що призвело до неправильного
вирішення справи, а також на доводи та
обґрунтування, викладені в апеляційній
скарзі.

Позивач надав письмові заперечення на
апеляційну скаргу, в яких, посилаючись
на обґрунтованість та об'єктивність
рішення суду, просить залишити його без
змін, а апеляційну скаргу відповідача -
без задоволення.

У судовому засіданні представники
сторін підтримали свої правові позиції
по справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача та представника
відповідача, перевіривши рішення суду
та доводи апеляційної скарги,
дослідивши письмові докази, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
розгляду, що ПАТ "Новий стиль" під час
здійснення зовнішньоекономічної
імпортної операції в межах укладеного
з резидентом Китаю компанією CFC SHANGHAI
CO,LTD контракту № 270513-СРС від 29.05.2013 р.
подав до Харківської митниці
Міндоходів митну декларацію ІМ
807100000/2013/056463 від 13.11.20113 р. на товар -
металеві, дерев'яні, пластикові частини
меблів для сидіння, крипільні вироби та
фурнітура, скляні частини меблів,
підлокітники та частини меблів та
вказав митну вартість: 168 437,49 грн. + 29 878,35
грн. = 198 315,80 грн.

Здійснюючи контроль за правильністю
визначення позивачем митної вартості
товарів, Харківська митниця
Міндоходів застосувала резервний
метод визначення митної вартості
товарів, з вартістю за одиницю 4,70
доларів США (загальна вартість 46793,20
доларів США, що складає 374 018,05 грн., у
зв'язку з чим прийнято рішення про
коригування митної вартості товарів №
807000003/2013/002276/2 від 15.11.2013 р.

Також, відповідачем прийнято рішення
у формі картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення №807100000/2013/01483 від 18.11.2013 р.

Позивач, не погодившись із зазначеними
рішенням та карткою відмови, звернувся
до суду із даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої виходив з
того, що відповідачем не було надано
до суду жодних фактичних даних, які б
свідчили про наявність у поданих
позивачем до митного оформлення
документах розбіжностей чи ознак
підробки. Суб'єктом владних
повноважень не доведено, що подані
документи не підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів або не містять відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено в суді апеляційної
інстанції, юридичною підставою для
прийняття спірних рішення та картки
відмови відповідач вважає положення
ст.ст.54, 55, 57, 58, 64 Митного кодексу
України, а фактичною підставою для їх
прийняття слугувало судження суб'єкта
владних повноважень щодо не
підтвердження у повній мірі
документально використаних
декларантом відомостей, а також не
надання декларантом додаткових
документів, передбачених п.3 ст.53 МК
України.

Так, згідно оскаржуваного рішення про
коригування митної вартості товарів,
причинами, через які заявлену
декларантом митну вартість товарів не
може бути визнано на підставі вимог
статей 54, 55, 57, 58 Митного кодексу
України, є: 1) невідповідність обраного
декларантом методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 Митного кодексу України, в
зв'язку з тим, що використані
декларантом відомості не підтверджені
в повній мірі документально; 2) не
надана декларантом (відсутня у
розпорядженні органу доходів і зборів)
інформація щодо угод на ідентичні
товари; 3) не надана декларантом
(відсутня у розпорядженні митного
органу) інформація щодо угод на подібні
товари; 4) не надана декларантом
(відсутня у розпорядженні органу
доходів і зборів) інформація: щодо
ідентичних чи подібних товарів, які
продаються на митній території України
у незмінному стані; відсутні дані щодо
витрат на виплату комісійних
винагород, звичайних надбавок на
прибуток та загальних витрат у зв'язку
з продажем на митній території України;
відсутні дані щодо витрат, понесених в
Україні на навантаження, вивантаження,
транспортування, страхування; 5) не
надана декларантом (відсутня у
розпорядженні органу доходів і зборів)
інформація та документи, які мали вплив
на процес формування ціни товару: на
матеріал та витрат, понесених
виробником у зв'язку з виробництвом
товарів; витрат на завантаження,
вивантаження, страхування,
транспортування до місця перетинання
митного кордону України; прибутку, що
одержує експортер у результаті
поставки в Україну.

Колегія суддів вважає такі твердження
відповідача хибними, та такими, що не є
підставою для відмови у митному
оформленні ввезеного товару за ціною,
задекларованою позивачем, з огляду на
таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 318 Митного
кодексу України митному контролю
підлягають усі товари, транспортні
засоби комерційного призначення, які
переміщуються через митний кордон
України. Митний контроль здійснюється
виключно митними органами відповідно
до цього Кодексу та інших законів
України.

Окрім того, у відповідності до ч. 2
статті 334 Митного кодексу України
особи, які переміщують товари,
транспортні засоби комерційного
призначення через митний кордон
України, зобов'язані надавати митним
органам документи та відомості,
необхідні для здійснення митного
контролю, в усній, письмовій та/або
електронній формі.

Однією з форм митного контролю,
відповідно до п.1 ч.1 ст.336 Митного
кодексу України, є перевірка
документів та відомостей, які
відповідно до ст.335 Митного кодексу
України надаються митним органам під
час переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України.

Як зазначено в ст.337 Митного кодексу
України, перевірка документів та
відомостей, які подаються митним
органам під час переміщення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон
України, здійснюється візуально, із
застосування інформаційних технологій
(шляхом проведення форматологічного
контролю, контролю співставлення,
контролю із застосування системи
управління ризиками) та в інші способи,
передбачені Митним кодексом України.

Відповідно до ст. 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів орган доходів і
зборів визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.4 ст.54 Митного кодексу
України орган доходів і зборів під час
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
зобов'язаний здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

За визначенням ст. 49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
визначається відповідно до глави 9
цього Кодексу.

Глава 9 Митного кодексу України
регулює методи визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, та порядок їх
застосування.

Так, статтею 57 Митного кодексу України
встановлено, що визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами: 1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2)
другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності. У разі неможливості
визначення митної вартості товарів
згідно з положеннями статей 59 і 60
цього Кодексу за основу для її
визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

У розумінні ч.4 ст.58 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту, є
ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за товари, якщо вони
продаються на експорт в Україну,
скоригована в разі потреби з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті.

Як встановлено частиною 10 статті 58 МК
України при визначенні митної
вартості до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за
оцінювані товари, додаються такі
витрати (складові митної вартості),
якщо вони не включалися до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті:
1) витрати, понесені покупцем: а)
комісійні та брокерська винагорода, за
винятком комісійних за закупівлю, що є
платою покупця своєму агентові за
надання послуг, пов'язаних із
представництвом його інтересів за
кордоном для закупівлі оцінюваних
товарів; б) вартість ящиків тари
(контейнерів), в яку упаковано товар,
або іншої упаковки, що для митних цілей
вважаються єдиним цілим з відповідними
товарами; в) вартість упаковки або
вартість пакувальних матеріалів та
робіт, пов'язаних із пакуванням; 2)
належним чином розподілена вартість
нижчезазначених товарів та послуг,
якщо вони поставляються прямо чи
опосередковано покупцем безоплатно
або за зниженими цінами для
використання у зв'язку з виробництвом
та продажем на експорт в Україну
оцінюваних товарів, якщо така вартість
не включена до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті: а)
сировини, матеріалів, деталей,
напівфабрикатів, комплектувальних
виробів тощо, які увійшли до складу
оцінюваних товарів; б) інструментів,
штампів, шаблонів та аналогічних
предметів, використаних у процесі
виробництва оцінюваних товарів; в)
матеріалів, витрачених у процесі
виробництва оцінюваних товарів
(мастильні матеріали, паливо тощо); г)
інженерних та
дослідно-конструкторських робіт,
дизайну, художнього оформлення,
ескізів та креслень, виконаних за
межами України і безпосередньо
необхідних для виробництва оцінюваних
товарів; 3) роялті та інші ліцензійні
платежі, що стосуються оцінюваних
товарів та які покупець повинен
сплачувати прямо чи опосередковано як
умову продажу оцінюваних товарів, якщо
такі платежі не включаються до ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті. Зазначені платежі можуть
включати платежі, які стосуються прав
на літературні та художні твори,
винаходи, корисні моделі, промислові
зразки, торговельні марки та інші
об'єкти права інтелектуальної
власності. Витрати на право
відтворення (тиражування) оцінюваних
товарів в Україні не повинні
додаватися до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за
оцінювані товари. Порядок включення до
ціни розрахунку роялті та ліцензійних
платежів визначається Кабінетом
Міністрів України; 4) відповідна
частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу товарів, що
оцінюються, їх використання або
розпорядження ними на митній території
України, яка прямо чи опосередковано
йде на користь продавця; 5) витрати на
транспортування оцінюваних товарів до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України; 6)
витрати на навантаження, вивантаження
та обробку оцінюваних товарів,
пов'язані з їх транспортуванням до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України; 7)
витрати на страхування цих товарів.

Відповідно до ч. 2 ст.53 Митного кодексу
України документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є: 1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

За змістом ч.3 ст.53 Митного кодексу
України право органу доходів і зборів
на висунення письмової вимоги про
надання додаткових документів виникає
лише у разі, коли документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

В такому випадку декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи: 1) договір (угоду,
контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Матеріалами справи підтверджено, що
Харківською митницею Міндоходів у
зв'язку з вирішенням спірного
питання правильності визначення
митної вартості товару, недостатністю
документів для визначення складових
митної вартості товарів у
відповідності до вимог п. 5 ст. 55 та п. 4
ст. 57 МК України була проведена
процедура консультації між митним
органом та декларантом з метою обміну
наявної у кожного з них інформацією
та обґрунтованого вибору методу
визначення митної вартості на підставі
інформації, яка наявна у митному
органі.

В електронному запиті від 13.11.2013 р.
позивачу повідомлялось, що на
виконання вимог ст. 54 МК України
декларант або уповноважена ним особа
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи, крім наданих: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації (в разі здійсненої оплати
за товар, в тому числі, частково); 5)
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; 6) каталоги, специфікації,
прейскуранти (прас-листи) виробника
товару; 7) висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

При цьому, необхідність надання
додаткових документів відповідачем
обґрунтовано тим, що у поданих
документах, зазначених у частині
другій статті 53 МК України, не
містяться всі відомості, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Листом від 15.11.2013 р. вих. № 2013/11-15 ПрАТ
"Новий стиль" було надано відповідь на
вказаний запит, зокрема, були надані
пояснення, в яких позивач зазначив, що
документи, надані під час митного
оформлення ВМД, містять усі необхідні
відомості, що підтверджують числові
складові митної вартості товарів щодо
ціни, що підлягає сплаті за ці товари,
та у повній мірі підтверджують
заявлену позивачем митну вартість
товарів та обраний метод її визначення
(за ціною контракту).

Окрім того, Харківською митницею при
винесенні спірних рішень була
застосована однакова митна вартість
одиниці імпортованої продукції на
рівні 4,70 дол. США за кілограм до всього
товару, хоча згідно із
зовнішньоекономічним контрактом та
інвойсом номенклатура поставки має
суттєві відмінності по позиціям товару
в залежності від характеристик. При
цьому, кількість товару за вказаним
контрактом вимірюється не в
кілограмах, а в одиницях продукції.

Застосування відповідачем лише з
причини спрацювання модуля АСАУР ціни
на товар за відомостями
спеціалізованої бази даних Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
Держмитслужби України є
необґрунтованим, оскільки самі по собі
відомості згаданої системи не містять
жодних параметрів, об'єктивно
необхідних для судження про схожість,
подібність, аналогічність чи
ідентичність товарів. Потрібні для
такого судження характеристики товару
можуть бути з'ясовані лише у спосіб
порівняння змісту поданих до митного
оформлення документів з документами
про властивості раніше імпортованого
товару. Проте, при прийнятті
оскаржуваного рішення, відповідачем
такого порівняння зроблено не було.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до частини 6 статті 54 МК України орган
доходів і зборів може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: 1) невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; 2) неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; 3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до
органу доходів і зборів документально
підтвердженої офіційної інформації
органів доходів і зборів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

З огляду на встановлені у справі
фактичні обставини та досліджені
докази, колегія суддів приходить до
висновку про відсутність у Харківської
митниці Міндоходів підстав для
відмови у митному оформленні товару за
декларацією ПрАТ «Новий стиль» ІМ
807100000/2013/056463 від 13.11.20113 року.

Як встановлено частинами 1, 2 статті 55
Митного кодексу України, рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
органом доходів і зборів у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо органом доходів і
зборів у випадках, передбачених
частиною шостою статті 54 цього
Кодексу, виявлено, що заявлено неповні
та/або недостовірні відомості про
митну вартість товарів, у тому числі
невірно визначено митну вартість
товарів.

Прийняте органом доходів і зборів
письмове рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів має
містити: 1) обґрунтування причин, через
які заявлену декларантом митну
вартість не може бути визнано; 2) наявну
в митного органу інформацію (у тому
числі щодо числових значень складових
митної вартості, митної вартості
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів, інших умов, що могли вплинути
на ціну товарів), яка призвела до
виникнення сумнівів у правильності
визначення митної вартості та до
прийняття рішення про коригування
митної вартості, заявленої
декларантом; 3) вичерпний перелік вимог
щодо надання додаткових документів,
передбачених частиною третьою статті
53 цього Кодексу, за умови надання яких
митна вартість може бути визнана
органом доходів і зборів; 4)
обґрунтування числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
органом доходів і зборів, та фактів, які
вплинули на таке коригування; 5)
інформацію про: а) право декларанта або
уповноваженої ним особи на випуск у
вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
органу доходів і зборів про
коригування митної вартості товарів -
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю, визначеною органом
доходів і зборів; у разі незгоди
декларанта або уповноваженої ним особи
з рішенням органу доходів і зборів про
коригування заявленої митної вартості
товарів - за умови сплати митних
платежів згідно із заявленою митною
вартістю товарів та надання гарантій
відповідно до розділу X цього Кодексу
в розмірі, визначеному органом доходів
і зборів відповідно до частини сьомої
цієї статті; б) право декларанта або
уповноваженої ним особи оскаржити
рішення про коригування заявленої
митної вартості до органу вищого рівня
відповідно до глави 4 цього Кодексу
або до суду.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.64 МК
України у разі якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 58 - 63 цього
Кодексу, митна вартість оцінюваних
товарів визначається з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами і положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Таким чином, під час розгляду даної
справи не встановлено обставин, які б
свідчили про існування достатніх
підстав для виникнення обґрунтованого
сумніву у Харківської митниці
Міндоходів щодо вартості
імпортованого товару.

Враховуючи вищенаведені обставини,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
неправомірності відмови митного
органу у визнанні задекларованої
позивачем за основним методом митної
вартості товару та визначенні митної
вартості за резервним методом, та як
наслідок обґрунтованості заявлених
позовних вимог в частині визнання
протиправним та скасування
оскаржуваної картки відмови в
прийнятті митної декларації та рішення
про коригування митної вартості
товарів.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач,
надавши письмові докази, що були
предметом дослідження при митному
оформленні та при розгляді справи
судом першої інстанції, виконав вимоги
ч.1 ст. 71 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи
проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71
КАС України, не надав жодних належних
і допустимих доказів на підтвердження
законності та обґрунтованості
прийнятого рішення про коригування
митної вартості товарів, що є предметом
оскарження позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 01.04.2014 року
по справі №820/2583/14 відповідає вимогам
ст. 159 КАС України, а тому відсутні
підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківської митниці
Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 01.04.2014р. по
справі № 820/2583/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Бегунц А.О.Судді
Бенедик А.П. Калиновський В.А.

Повний текст ухвали виготовлений
10.06.2014 р.