Справа № 817/1235/14
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1235/14

03 червня 2014 року 11год. 40хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Борискіна С.А. за участю секретаря
судового засідання Вавелюк А.І та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: представники Слюсар Н.В.,
Гаргіль Ю.М.

відповідача: представник Мартинчук К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Львівська регіональна служба
державного ветеринарно-санітарного
контролю та нагляду на державному
кордоні та транспорті до
Державна фінансова інспекція в
Рівненській області про
визнання неправомірним та скасування
листа - вимоги ВСТАНОВИВ:

Львівська регіональна служба
державного ветеринарно-санітарного
контролю та нагляду на державному
кордоні та транспорті звернулася з
позовом до Державної фінансової
інспекції у Рівненській області про
визнання неправомірною та скасування
вимоги від 27.02.2014 року № 17-07-17/1922.

Позовні вимоги полягають у наступному.

Державною фінансовою інспекцією в
Рівненській області проведено
позапланову ревізію окремих питань
фінансово-господарської діяльності
Львівської регіональної служби
державного ветеринарно-санітарного
контролю та нагляду на державному
кордоні та транспорті в частині
діяльності Рівненського пункту
державного ветеринарно-санітарного
контролю та нагляду на державному
кордоні та транспорті за період з
01.01.2012р. по 20.09.2013 року, за результатами
якої складено акт від 30.01.2014 р. № 17-07-06/2.

В подальшому в адресу позивача
надійшла вимога Державної фінансової
інспекції в Рівненській області про
усунення виявлених ревізією порушень
чинного законодавства від 27.02.2014 р. №
17-07-17/1922.

Згідно з висновками відповідача
Рівненським пунктом пропуску
Львівської регіональної служби
державного ветеринарно-санітарного
контролю та нагляду на державному
кордоні та транспорті у порушення
вимог Постанови №1348 з 05.01.2012р. по
14.12.2012р. безпідставно надано платні
послуги на загальну суму 360738,24 грн.

Відповідно до п.1 оскарженої вимоги
відповідач зобов'язує у строк до 25
квітня 2014 року розглянути питання щодо
притягнення до відповідальності осіб,
якими допущено порушення, в т.ч. шляхом
звільнення із займаної посади
заступника начальника Львівської
регіональної ветслужби ОСОБА_6, яким не
забезпечено перерахування до
державного бюджету 300615,20 гривень.

Згідно з п.2. вимоги за порушення абз.3 ч.4
ст. 13 Бюджетного кодексу України
необхідно перерахувати за рахунок
власних надходжень спецфонду
Львівської регіональної ветслужби до
доходів загального фонду державного
бюджету за кодом класифікації доходів
бюджету 24060300 «Інші надходження» 300615,20
гривень; в іншому випадку стягнути
шкоду з осіб, винних у неперерахуванні
вказаної суми коштів до доходів
загального фонду державного бюджету, у
порядку і спосіб, визначений ст.ст. 130-136
КЗпП України.

Позивач стверджує, що оскільки
Львівська регіональна ветслужба є
установою, яка належить до сфери
управління Державної ветеринарної та
фітосанітарної служби, повідомлення
щодо зміни тарифів, введених
Постановою КМ України № 1348 від 28 грудня
2011 року у службу до ознайомлення та
виконання не надходило. Відповідно до
цього робота усіх пунктів відбувалася
на підставі наказу № 54 від 31 грудня 2008
року «Про затвердження тарифів на
виконання ветеринарних робіт (послуг)».
Крім того, Постановою № 1348 не було
визначено порядок формування тарифів
(розміру плати) на ветеринарні послуги,
які надаються регіональними службами
державного ветеринарно-санітарного
контролю та нагляду на державному
кордоні та транспорті та не скасовано
нормативно-правові акти, які визначали
такий порядок до її введення, а саме:
Постанова № 1167 та Наказ № 524. Позивач
при застосуванні тарифів на
ветеринарні роботи (послуги) керувався
діючими нормативно-правовими актами:
ст. 99 Закону України «Про ветеринарну
медицину», п.2 Постанови № 1167, Наказом №
524, наказом Міністерства сільського
господарства і продовольства України
«Про затвердження Механізму
формування тарифів за ветеринарні
роботи і послуги» від 19.02.1996р. № 51.

Відповідно до листа Державної
ветеринарної та фітосанітарної служби
України від 07.12.2012 № 15-7-12/11392 позивачем
скасовано наказ начальника Львівської
регіональної ветслужби від 31.12.2008 № 54
«Про затвердження тарифів на виконання
ветеринарних робіт (послуг)», та
введено в дію з 14.12.2012 «Розмір плати за
послуги, які надаються регіональними
службами державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду на державному кордоні та
транспорті і установами, що належать до
сфери управління Державної
ветеринарної та фітосанітарної служби,
з питань ветеринарної медицини»,
затверджений Наказом Державної
ветеринарної та фітосанітарної служби
України № 666.

Кошти, одержані Позивачем в 2012 році за
надані ветеринарні роботи (послуги),
надходили до Державного бюджету
України та були передбачені кошторисом
Львівської регіональної ветслужби на
2012 рік, затвердженим Державною
ветеринарною та фітосанітарною
службою України 21 лютого 2012 року.

Представники позивача у судовому
засіданні адміністративний позов
підтримали з викладених у ньому
підстав. Просили позовні вимоги
задовольнити повністю.

Представник відповідача позов не
визнала, подала письмові заперечення
та, зокрема, пояснила, що у порушення п.1
Постанови №1348 з 05.01.2012 по 14.12.2012
Рівненським пунктом державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду на державному кордоні та
транспорті безпідставно надано платні
послуги, які включено в рахунки по
наданню ветеринарних послуг суб'єктам
господарювання, а саме: п.1
«Інформаційні послуги з питань
ветеринарно-санітарних вимог та правил
при перевезеннях вантажів,
підконтрольних службі ветеринарної
медицини» (надалі - «п.1»), п.2 «Аналіз
епізоотичного стану місця виходу
вантажу» (надалі - «п.1»), п.17 «Оформлення
документів» (надалі - «п.17») та п.19
«Надання консультацій, роз'яснення
чинних інструкцій, вказівок, інших
нормативних документів» (надалі -
«п.19»). Дане порушення призвело до
завищення вартості наданих платних
послуг на суму 360738,24 грн., які на момент
проведення ревізії юридичними та
фізичними особами оплачені в повному
обсязі.

Враховуючи вищезазначене, кошти на
загальну суму 300615,20 грн., що надійшли
установі у вигляді плати за надані
послуги, відносилися на збільшення
доходів спеціального фонду кошторису
та використовувалися на власні
потреби, чим порушено вимоги абз.3 ч.4
ст.13 Бюджетного кодексу України, згідно
з якою до першої групи власних
надходжень бюджетних установ належать
надходження від плати за послуги, що
надаються бюджетними установами
згідно із законодавством. Оскільки,
відповідно до представлених
документів, ветеринарні послуги
надавались з порушенням п.1 Постанови
№1348, тому вони мали зараховуватись на
до спеціального, а до загального фонду
державного бюджету. Внаслідок цього
завдано матеріальну шкоду на суму 300615,20
грн.

Враховуючи вищенаведене, представник
відповідача у судовому засіданні у
задоволенні позову просила відмовити
повністю.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників
сторін, дослідивши подані суду
письмові докази, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що Державною
фінансовою інспекцією в Рівненській
області на виконання звернення УМВС
України в Рівненській області від
10.12.2013 р. №50/6-40962, постанови слідчого
відділу СВ Рівненського МВ УМВС
України в Рівненській області, згідно
ухвали Рівненського міського суду від
10.12.2013р., проведено позапланову ревізію
окремих питань
фінансово-господарської діяльності
Львівської регіональної служби
державного ветеринарно-санітарного
контролю та нагляду на державному
кордоні та транспорті в частині
діяльності Рівненського пункту
державного ветеринарно-санітарного
контролю та нагляду на державному
кордоні та транспорті (надалі -
Львівська регіональна ветслужба) за
період з 01.01. 2012 по 20.09. 2013 року, за
результатами якої складено акт від 30.01.
2014 р. № 17-07-06/2 (а.с.14-49).

На акт ревізії позивачем направлені
заперечення від 12.02. 2014 р. № 50 (а.с.51-54),
які згідно з висновками від 26.02.2014 року
відповідачем прийняті не були (а.с.51-54,
56-63).

Державною фінансовою інспекцією в
Рівненській області керівнику
позивача направлено вимогу від 27.02.2014 №
17-07-17/1922 про усунення порушень (а.с.11-13),
згідно з якою необхідно:

п.1 - розглянути питання щодо
притягнення до відповідальності осіб,
якими допущено порушення, в т.ч. шляхом
звільнення з займаної посади
заступника начальника Львівської
регіональної служби
держветсанконтролю, яким не
забезпечено перерахування до
державного бюджету кошти у розмірі
360738,24 грн.;

п.2 - перерахувати за рахунок власних
надходжень спецфонду позивача до
доходів загального фонду державного
бюджету за кодом класифікації доходів
бюджету 24060300 «Інші надходження» 300615,20
грн.

За висновками органу державного
контролю у порушення вимог Постанови
КМ України від 28.11.2011 року №1348 «Деякі
питання надання послуг Державною
ветеринарною та фітосанітарною
службою, органами та установами, що
належать до сфери її управління» (далі -
Постанова № 1348) протягом періоду з
05.01.2012р. по 14.12.2012р. Рівненським ПДВСКН
безпідставно надано платні послуги,
які включено в рахунки по наданню
ветеринарних послуг суб'єктам
господарювання п.1 «Інформаційні
послуги з питань ветеринарно -
санітарних вимог та правил при
перевезенні вантажів, підконтрольних
службі ветеринарної медицини», п.2
Аналіз епізодичного стану виходу
вантажу», п.17 «Оформлення документів»
та п.19 «Надання консультацій
роз'яснення чинних інструкцій,
вказівок, інших нормативних
документів». Загальна сума наданих з
порушенням чинного законодавства
платних послуг склала 360738,24 грн., в тому
числі ПДВ - 60123,04 грн., а саме:

- «п.1» - 90580,27 грн., в тому числі ПДВ -
15096,71 грн.

- «п.2» - 96738,26 грн., в тому числі ПДВ -
16123,04 грн.

- «п.17» - 16718,64 грн., в тому числі ПДВ -
27863,94 грн.

- «п.19» - 6236,06 грн., в тому числі ПДВ -
1039,34 грн.

Відповідно до платіжних доручень,
установою упродовж січня-грудня 2012
року кошти в сумі 60123,04 грн.
перераховано на рахунок № 004 до
Державного бюджету, як сплата ПДВ.

На думку відповідача, оскільки
ветеринарні послуги надавались з
порушенням п.1 Постанови №1348, тому вони
мали зараховуватись не до
спеціального, а до загального фонду
державного бюджету, внаслідок чого
державі завдано матеріальну шкоду на
суму 300615,20 грн.

Суд зазначає, що правовідносини, які є
спірними у цій справі, врегульовані
Бюджетним кодексом України, Законом
України «Про ветеринарну медицину» від
25.06.1992р. № 2498-XII, вказаною вище
Постановою №1348, Положенням про
Державну ветеринарну та фітосанітарну
службу України, затвердженим Указом
Президента України від 13.04.2011 року №
464/2011, постановою Кабінету Міністрів
України від 04.11.2009 року № 1167 «Про
затвердження Порядку формування
тарифів на ветеринарні послуги, що
надаються державними установами
ветеринарної медицини», наказом
Мінагрополітики від 31.10.2012 року №666
«Про затвердження розмірів плати за
послуги які надаються Державною
ветеринарною та фітосанітарною
службою, органами та установами, що
належать до сфери її управління, і
розміру плати за їх надання» та наказом
Львівської регіональної ветслужби № 54
від 31 грудня 2008 року «Про затвердження
тарифів на виконання ветеринарних
робіт (послуг)», який діяв до набрання
чинності зазначеним вище наказом
Мінагрополітики від 31.10.2012 року №666.

Так, згідно з ч.ч.1 та 4 ст. 99 Закону
України «Про ветеринарну медицину»
оплата проведення заходів щодо видачі
відповідних ветеринарних документів,
послуг при експортно-імпортних
операціях та транспортуванні
територією України об'єктів державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду здійснюється за рахунок їх
власників (операторів потужностей)
згідно з тарифами. Тарифи на
ветеринарні послуги затверджуються
відповідно до законодавства про ціни
та ціноутворення.

Згідно розпорядження Головного
державного інспектора ветеринарної
медицини України «Про введення в дію
тимчасових тарифів на ветеринарні
послуги» від 20.02.2006р. № 22, був виданий
наказ начальника Львівської
регіональної ветслужби від 31.12.2008 року
№ 54 «Про затвердження тарифів на
виконання ветеринарних робіт (послуг)».

Як пояснили у судовому засіданні
представники позивача, ці тарифи були
сформовані та відповідали вимогам ст. 99
Закону України «Про ветеринарну
медицину», пункту 2 постанови Кабінету
Міністрів України від 04.11.2009 року № 1167
«Про затвердження Порядку формування
тарифів на ветеринарні послуги, що
надаються державними установами
ветеринарної медицини» (далі -
Постанова № 1167), наказу Державного
комітету ветеринарної медицини
України від 26.11.2010 року № 524 «Про
затвердження Норм часу і чисельності
працівників державних установ
ветеринарної медицини, регіональних
служб державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду на державному кордоні та
транспорті» (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 01.04.2011
року за № 444/19182) (далі - Наказ № 524),
наказу Міністерства сільського
господарства і продовольства України
«Про затвердження Механізму
формування тарифів за ветеринарні
роботи і послуги» від 19.02.1996р. № 51
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України від 10.04.1996р. № 176/1201) та Закону
України «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності» від 11.09.2003р.
№1160-ІУ.

Позивачем відповідно до затверджених
тарифів за договорами надавались
ветеринарні роботи (послуги) юридичним
та фізичним особам.

Указом Президента України від 09.12.2010
року № 1085/2010 «Про оптимізацію системи
центральних органів виконавчої влади»
утворено Державну ветеринарну та
фітосанітарну службу України,
реорганізувавши Державний комітет
ветеринарної медицини України.

Відповідно до Положення про Державну
ветеринарну та фітосанітарну службу
України, затвердженого Указом
Президента України від 13.04.2011 року №
464/2011, Державна ветеринарна та
фітосанітарна служба України
(Держветфітослужба України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якої спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра аграрної
політики та продовольства України,
також вона входить до системи органів
виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики у галузі
ветеринарної медицини.

П.7 Положення про Державну ветеринарну
та фітосанітарну службу України
встановлює, що Держветфітослужба
України для виконання покладених на
неї завдань утворює регіональні служби
державного ветеринарно-санітарного
контролю та нагляду на державному
кордоні України та транспорті.

Постановою КМ України № 1348, яка набрала
чинності 05.01.2012 року, встановлено
конкретний перелік платних послуг, які
надаються регіональними службами
державного ветеринарно-санітарного
контролю та нагляду на державному
кордоні та транспорті і установами, що
належать до сфери управління Державної
ветеринарної та фітосанітарної служби,
з питань ветеринарної медицини. Згідно
з п.3 Постанови № 1348 Міністерство
аграрної політики та продовольства
було зобов'язано затвердити за
погодженням з Міністерством
економічного розвитку і торгівлі та
Міністерством фінансів розміри плати
за надання послуг, які надаються
регіональними службами державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду на державному кордоні та
транспорті, і установами, що належать
до сфери управління Державної
ветеринарної та фітосанітарної служби,
з питань ветеринарної медицини.

Суд звертає увагу, що Постановою № 1348
не визначено механізм формування
тарифів (розміру плати) на ветеринарні
послуги, які надаються регіональними
службами державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду на державному кордоні та
транспорті. На виконання цих вимог
Міністерством аграрної політики та
продовольства України лише 31.10.2012 року
був виданий наказ № 666 «Про
затвердження розмірів плати за послуги
які надаються Державною ветеринарною
та фітосанітарною службою, органами та
установами, що належать до сфери її
управління, і розміру плати за їх
надання», який набрав чинності 14.12.2012
року.

Відповідно до листа Державної
ветеринарної та фітосанітарної служби
України від 07.12. 2012у. № 15-7-12/11392
позивачем скасовано наказ начальника
Львівської регіональної ветслужби від
31.12.2008 року № 54 «Про затвердження
тарифів на виконання ветеринарних
робіт (послуг)», та введено в дію з 14.12.2012
року Наказ №666 «Про затвердження
розміру плати за послуги, які надаються
регіональними службами державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду на державному кордоні та
транспорті і установами, що належать до
сфери управління Державної
ветеринарної та фітосанітарної служби,
з питань ветеринарної медицини».

Відтак, на думку суду, позивач був
позбавлений можливості змінити
порядок надання ветеринарних послуг до
прийняття зазначеного вище Наказу №666.

Покликання відповідача на порушення
позивачем вимог ст.13 Бюджетного
кодексу України суд до уваги не бере, з
огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст.13 Бюджетного
кодексу України бюджет може складатися
із загального та спеціального фондів.

Складовими частинами загального фонду
бюджету (ч.2 ст.13) є:

1) всі доходи бюджету, крім тих, що
призначені для зарахування до
спеціального фонду бюджету;

2) всі видатки бюджету, що здійснюються
за рахунок надходжень загального фонду
бюджету;

3) кредитування бюджету (повернення
кредитів до бюджету без визначення
цільового спрямування та надання
кредитів з бюджету, що здійснюється за
рахунок надходжень загального фонду
бюджету);

4) фінансування загального фонду
бюджету.

Згідно з ч.3 ст.13 Бюджетного кодексу
України складовими частинами
спеціального фонду бюджету є:

1) доходи бюджету (включаючи власні
надходження бюджетних установ), які
мають цільове спрямування;

2) видатки бюджету, що здійснюються за
рахунок конкретно визначених
надходжень спеціального фонду бюджету
(у тому числі власних надходжень
бюджетних установ);

3) кредитування бюджету (повернення
кредитів до бюджету з визначенням
цільового спрямування та надання
кредитів з бюджету, що здійснюється за
рахунок конкретно визначених
надходжень спеціального фонду
бюджету);

4) фінансування спеціального фонду
бюджету.

4. Власні надходження бюджетних установ
отримуються додатково до коштів
загального фонду бюджету і включаються
до спеціального фонду бюджету.

Власні надходження бюджетних установ
поділяються на такі групи:

перша група - надходження від плати за
послуги, що надаються бюджетними
установами згідно із законодавством;

друга група - інші джерела власних
надходжень бюджетних установ.

Враховуючи вищенаведене, суду дійшов
висновку, що оскільки Постановою № 1348
не було визначено механізму формування
тарифів (розміру плати) на ветеринарні
послуги, які надаються регіональними
службами державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду на державному кордоні та
транспорті та не скасовано
нормативно-правові акти, які визначали
такий механізм до її введення, а саме:
Постанова № 1167 та Наказ № 524, тому
Позивач при застосуванні тарифів на
ветеринарні роботи (послуги) протягом
2012 року правомірно надав послуги
суб'єктам господарювання на суму 360738,24
грн., в тому числі ПДВ - 60123,04 грн. та
відповідно до ч.3 ст.13 Бюджетного
кодексу України зарахував їх до
спеціального фонду Львівської
регіональної служби
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду на державному кордоні та
транспорті, після чого використав
відповідно до напрямків, затверджених
у кошторисі.

Крім того, Бюджетним кодексом України
не передбачено механізм перерахування
коштів за рахунок власних надходжень
спеціального фонду до загального фонду
державного бюджету.

За наведених обставин висновки
відповідача щодо порушення позивачем
чинного законодавства під час надання
ветеринарних послуг протягом 2012 року
на суму 360738,24 грн. є безпідставними, а
надіслана вимога від 27.02.2014 року №
17-07-17/1922 із зобов'язанням перерахувати
зазначені кошти за рахунок власних
надходжень спеціального фонду до
загального фонду державного бюджету
або їх відшкодування винними особами -
протиправною.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку, що відповідач не довів
правомірність надіслання вимоги від
27.02.2014 року № 17-07-17/1922 про усунення
виявлених порушень, а відтак зазначена
вимога має бути визнана протиправною
та скасована, а позовні вимоги -
повністю задоволені.

Судові витрати відповідно до вимог ч.1
ст. 94 КАС України присуджуються на
користь позивача у розмірі 487 грн. 20 коп.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
вимогу Державної фінансової інспекції
в Рівненській області від 27.02.2014 року №
17-07-17/1922.

Присудити на користь позивача
Львівська регіональна служба
державного ветеринарно-санітарного
контролю та нагляду на державному
кордоні та транспорті із Державного
бюджету судовий збір у розмірі 487
(чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Борискін
С.А.