Справа № 279/7614/13-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" травня 2014 р. м. Київ
К/800/19358/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.

Винокурова К.С.

Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 03.03.2014р. за
результатами розгляду заяви про зміну
способу виконання судового рішення у
справі за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Коростень
Житомирської області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії,

в с т а н о в и л а :

В серпні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до
Коростенського міськрайонного суду
Житомирської області з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Коростень Житомирської області, в
якому просила визнати протиправними
дії Управління Пенсійного фонду
України в м. Коростень Житомирської
області щодо відмови у виплаті ОСОБА_4
пенсії в повному обсязі відповідно до
ст.49, ст.50, ч.4 ст.54, ст.67 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленої ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», та зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України в
м.Коростень Житомирської області
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_4 державної та додаткової пенсій
у відповідності до ст.49, ст.50, ч.4 ст.54,
ст.67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» із розрахунку 8
мінімальних пенсій за віком та 75 %
мінімальної пенсії за віком, яка
встановлюється у відповідності до ч.1
ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», в розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, починаючи з 26.01.2011р.

Постановою Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 04.11.2011р. позов задоволено
частково. Визнано дії Управління
Пенсійного фонду України в м.Коростень
Житомирської області щодо відмови у
здійсненні перерахунку пенсії по
інвалідності ОСОБА_4, як інваліду
другої групи по захворюванню,
пов'язаному із наслідками аварії на
ЧАЕС, - неправомірними. Зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
м.Коростень Житомирської області
провести перерахунок та виплату пенсії
ОСОБА_4 згідно діючого законодавства
відповідно до вимог ст.ст.49,50,54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
як інваліду другої групи: основної - у
розмірі восьми мінімальних пенсій за
віком; додаткової - у розмірі 75% від
мінімальної пенсії за віком, починаючи
з 01.02.2011р. до припинення у ОСОБА_4 права
на отримання пенсії, з врахуванням
проведених виплат та зміни розміру
мінімальної пенсії, передбаченого ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». В решті позовні вимоги
залишено без задоволення.

Ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 30.07.2012р.
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Коростені
та Коростенському районі Житомирської
області залишено без задоволення, а
постанову Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 04.11.2011р. - без змін.

В жовтні 2013 року Відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Житомирській
області звернувся до суду з поданням, в
якому просив змінити спосіб та порядок
виконання судового рішення - постанови
Коростенського міськрайонного суду
Житомирської області від 04.11.2011 р. на
стягнення з відповідача нарахованих,
але не виплачених позивачеві коштів в
сумі 32526,18 грн. за період з 01.02.2011р. по
22.07.2011 р.

Ухвалою Коростенського міськрайонного
суду Житомирської області від 15.11.2013р.
змінено спосіб виконання постанови
Коростенського міськрайонного суду
Житомирської області від
04.11.2011р. із зобов'язання провести
перерахунок пенсії згідно діючого
законодавства відповідно до ст. ст.49, 50,
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», як інваліду другої групи:
основної - у розмірі восьми мінімальних
пенсій за віком; додаткової -у розмірі
75% від мінімальної пенсії за віком,
починаючи з 01.02.2011 р., з врахуванням
проведених виплат та зміни розміру
мінімальної пенсії, передбаченого ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на стягнення пенсії
відповідно до ст.ст. 49,50,54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
за період з 01.02.2011р. по 22.07.2011р. - в сумі
32526,18 грн.

Ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 03.03.2014 р.
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Коростень
та Коростенському районі Житомирської
області задоволено, ухвалу
Коростенського міськрайонного суду
Житомирської області від 15.11.2013 р.
скасовано та постановлено нову ухвалу,
якою в задоволенні подання державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Житомирській
області про зміну способу і порядку
відмовлено.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
й неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, просив рішення
суду апеляційної інстанції скасувати,
залишивши в силі рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що постановою
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Житомирській області від 08.12.2011р.
відкрито виконавче провадження з
виконання виконавчого листа №2а-8439/11,
виданого Коростенським міськрайонним
судом Житомирської області на
виконання рішення цього ж суду від
04.11.2011р.

Боржником рішення суду виконано лише в
частині проведення перерахунку пенсії
позивачу; в частині ж зобов'язання
виплати пенсії постанова суду не
виконана у зв'язку з відсутністю
бюджетного фінансування.

За таких обставин, як вже вказувалось,
державний виконавець Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Житомирській області звернувся до суду
з поданням про зміну способу виконання
постанови Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 04.11.2011р.

Як вже зазначалося, ухвалою
Коростенського міськрайонного суду
Житомирської області від 15.11.2013р.
вищевказане подання було задоволено, а
ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 03.03.2014 р.
ухвалу суду першої скасовано та
відмовлено в задоволенні подання
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Житомирській області з огляду на
недоведеність існування обставин, що
ускладнюють виконання рішення.

Проте, судова колегія Вищого
адміністративного суду України не
погоджується з таким висновком суду
апеляційної інстанції та вважає за
необхідне вказати наступне.

З 1 січня 2013 року набув чинності Закон
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень" від 05 червня
2012 року №4901-VI (далі - Закон №4901), який
встановлює гарантії держави щодо
виконання судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
"Про виконавче провадження" та
особливості їх виконання.

Частиною 1 статті 2 Закону №4901
визначено, що держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за яким є:
державний орган; державні
підприємство, установа, організація;
юридична особа, примусова реалізація
майна якої забороняється відповідно до
законодавства.

За частинами 1, 2 статті 3 Закону № 4901
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється Державною
казначейською службою України в межах
відповідних бюджетних призначень
шляхом списання коштів з рахунків
такого державного органу, а в разі
відсутності у зазначеного державного
органу відповідних призначень - за
рахунок коштів, передбачених за
бюджетною програмою для забезпечення
виконання рішень суду. Стягувач за
рішенням суду про стягнення коштів з
державного органу звертається до
Державної казначейської служби
України у строки, встановлені Законом
України "Про виконавче провадження", із
заявою про виконання рішення суду.

Згідно частинами 1, 2, 6, 7, 8 статті 4
Закону № 4901 виконання рішень суду про
стягнення коштів з державного
підприємства або юридичної особи
здійснюється в порядку, визначеному
Законом України "Про виконавче
провадження", з урахуванням
особливостей, встановлених цим
Законом. У разі якщо рішення суду про
стягнення коштів з державного
підприємства або юридичної особи не
виконане протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, його
виконання здійснюється за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду. Перерахування коштів за
рішенням суду здійснюється Державною
казначейською службою України у
тримісячний строк з дня надходження
документів та відомостей, необхідних
для цього, з одночасним направленням
повідомлення про виплату коштів
державному виконавцю, державному
підприємству або юридичній особі.
Державний виконавець протягом десяти
днів з дня отримання такого
повідомлення виносить постанову про
заміну стягувача на Державну
казначейську службу України з
одночасним направленням повідомлення
такому органу. Державне підприємство
або юридична особа, які визнані
боржниками за рішеннями суду,
зобов'язані протягом десяти днів з дня
перерахування коштів відкрити рахунки
в органах Державної казначейської
служби України та проводити розрахунки
виключно з цих рахунків. Положення цієї
частини не поширюються на банки, сто
відсотків або частка статутного
капіталу яких належить державі.

За статтею 7 Закону №4901 виконання
рішень суду про зобов'язання вчинити
певні дії щодо майна, боржником за
якими є державний орган, державне
підприємство, юридична особа,
здійснюється в порядку, встановленому
Законом України "Про виконавче
провадження", з урахуванням
особливостей, встановлених цим
Законом. У разі якщо рішення суду,
зазначені в частині першій цієї статті,
не виконано протягом двох місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, крім
випадків, коли стягувач перешкоджає
провадженню виконавчих дій, державний
виконавець зобов'язаний звернутися до
суду із заявою про зміну способу і
порядку виконання рішення.

Виходячи з положень Закону №4901 та
приписів Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрі України від 03 серпня 2011 року
№845, органи Державної казначейської
служби на теперішній час не мають
повноважень для зобов'язання іншого
органу вчинити певні дії та можливості
прийняти до виконання виконавчий
документ без зазначення суми коштів,
яка підлягає стягненню з Державного
бюджету України.

За частиною 1 статті 263 КАС України за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Під зміною способу і порядку виконання
рішення слід розуміти вжиття
адміністративним судом нових заходів
для реалізації рішення. Ці заходи
повинні забезпечити виконання
конкретного судового рішення і не
поширюватися на відносини, які виникли
після його ухвалення. У цій категорії
справ зміна способу і порядку
виконання рішення можлива шляхом зміни
зобов'язання здійснити виплати на
стягнення цих виплат. Така зміна
можлива лише у разі виконання
боржником зобов'язальної частини
рішення про нарахування соціальних
виплат. При цьому адміністративний суд
повинен виходити з розміру
заборгованості боржника перед
стягувачем, що виникла під час
виконання судового рішення.

Як вже вказувалось, на час розгляду
судом першої інстанції подання Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області про зміну способу
та порядку виконання судового рішення
відповідачем не здійснено виконання
постанови Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 04.11.2011р. в повному обсязі,
оскільки проведено лише нарахування на
користь позивача коштів без здійснення
їх виплати.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо очевидної неможливості
виконання постанови суду у визначений
судом спосіб, що обумовлює зміну та
встановлення іншого способу і порядку
виконання судового рішення шляхом
визначення до стягнення з відповідача
на користь позивача відповідної суми,
що нарахована відповідачем на
виконання постанови Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 04.11.2011р.

Одночасно, слід вказати, що відповідно
до частини 2 статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті
74 рішення у справі "Іммобільяре Саффі
проти Італії" зазначив, що орган
державної влади не має права
посилатися на брак коштів на
виправдання неспроможності виконати
судове рішення про виплату боргу.

В той же час, статтею 6 Конвенції
передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті
40 рішення у справі "Горнсбі проти
Греції" від 19 березня 1997 року зазначив,
що право на суд було б ілюзорним, якби
національна правова система
Договірної держави допускала
невиконання остаточного та
обов'язкового судового рішення на
шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий)
орган відмовляється виконувати, не
виконує чи затягує виконання судового
рішення, то передбачені статтею 6
гарантії, які забезпечуються стороні
на етапі судового розгляду справи,
фактично втрачають свій сенс (рішення у
справі "Піалопулос та інші проти
Греції" від 15 березня 2001 року, пункт 68).

За наведеного, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що відсутність у
боржника коштів не може вважатись як
поважною, так і взагалі причиною для
невиконання судового рішення.

Відповідно до ст.226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що розглядаючи дану справу, суд
першої інстанції дав правильну правову
оцінку обставинам у справі й дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення заяви позивача про зміну
способу виконання судового рішення,
яке було помилково скасоване судом
апеляційної інстанції.

Керуючись статтею 210, 220, 222, 223, 226, 230
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 03.03.2014р.
скасувати, а ухвалу Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 15.11.2013р. залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Винокуров К.С.

Кочан В.М.