Справа № 806/1759/14
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2014-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2014 року
Житомир справа № 806/1759/14

час прийняття: 11 год. 05 хв.
категорія 12.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

за участі секретаря Длугаш О.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 та
представника позивача ОСОБА_2,

за участі представників відповідачів
Беспризваного А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Житомирського МВ
УМВС України в Житомирській області,
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Житомирській області
про визнання незаконним та скасування
наказу № 70 ос від 20.03.2014 в частині
звільнення, поновлення на посаді з
виплатою середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, стягнення 24000,00 грн.
моральної шкоди,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом, в якому просив визнати
незаконним та скасувати наказ УМВС
України в Житомирській області № 70 о/с
від 20.03.2014 року в частині звільнення
ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ
України; поновити ОСОБА_1 на посаді
оперуповноваженого сектору боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Житомирського МВ УМВС України в
Житомирській області з виплатою
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу; стягнути з УМВС України в
Житомирській області 24000 гривень
завданої йому моральної шкоди. У
обґрунтування своїх позовних вимог
зазначав, що перебував на службі в
органах внутрішніх справ України з
31.07.2009 року по 20.03.2014 року. 14.03.2014 року під
психологічним тиском подав рапорт на
звільнення з органів внутрішніх справ
за власним бажанням. Усвідомивши, що
відносно нього було здійснено
психологічний тиск і вимога про подачу
ним рапорту про звільнення з ОВС
України є незаконною, 20.03.2014 р. ОСОБА_1
звернувся до канцелярії управління
кадрового забезпечення УМВС України в
Житомирській області з рапортом з
проханням вважати його рапорт від
14.03.2014 року недійсним. Однак у прийнятті
і реєстрації цього рапорту йому було
відмовлено, у зв'язку з чим рапорт від
20.03.2014 року цього ж дня було направлено
на адресу Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Житомирській області поштою. При цьому
позивачем отримано наказ від 20.03.2014
року № 70 о/с про звільнення його з ОВС
України на підставі його рапорту від
14.03.2014 року. Позивач вважає, що
відповідачами при його звільненні були
порушені норми пп. "ж" п. 64 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, оскільки в його
рапорті від 14.03.2014 року не вказано
причин, які стали підставою подачі
рапорту, пункту 68 цього Положення та ст.
38 КЗпП України, тому наказ від 20.03.2014
року № 70о/с у спірній частині є
незаконними та підлягає скасуванню.
Також вказує на те, що незаконними
діями Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Житомирській області йому заподіяно
значну моральну шкоду, так як це
спричинило порушення його нормальних
життєвих зв'язків і породило
невпевненість у майбутньому. Завдану
йому моральну шкоду позивач оцінив у
розмірі 24000 грн.

Позивач та його представник у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали у
повному обсязі та просили їх
задовольнити, на підставі доводів
викладених у позовній заяві.

Представник відповідачів у засіданні
суду позов не визнав, просив відмовити
у задоволенні позовних вимог, з мотивів
викладених у письмових запереченнях
проти позову. Пояснив, що термін видачі
наказу щодо звільнення позивача з ОВС
було обумовлено самим позивачем у
рапорті від 14.03.2014 року, оскільки у
цьому рапорті ОСОБА_1 просив звільнити
його у найкоротший термін, але не
пізніше 21.03.2014 року. Вважає, що УМВС
України в Житомирській області мало
право видавати наказ про звільнення
позивача з ОВС у будь - яку дату з 14.03.2014
року по 21.03.2014 року та діяло у межах
законодавства. Рапорт від 20.03.2014 року
надійшов до начальника УМВС України в
Житомирській області 21.03.2014 року вже
після розгляду попереднього рапорту
позивача від 14.03.2014 року та його
реалізації наказом начальником
Управління від 20.03.2014 року № 70 о/с,
відтак підстав не розглядати рапорт
від 14.03.2014 року не було.

Заслухавши пояснення позивача,
представників сторін, свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про
необґрунтованість позовних вимог з
наступних підстав.

Судом безспірно встановлено, що ОСОБА_1
проходив службу в органах внутрішніх
справ з 31.07.2009 року. Після закінчення
навчання в Національній академії
внутрішніх справ у листопаді 2013 року
призначений на посаду
оперуповноваженого сектору боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Житомирського МВ УМВС України в
Житомирській області. Присвоєно звання
лейтенанта міліції.

Матеріалами справи підтверджено, що 14
березня 2014 року на ім'я начальника
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Житомирській області
ОСОБА_1 подано рапорт від 14.03.2014 року про
звільнення його з органів внутрішніх
справ України за власним бажанням у
зв'язку з наявними поважними причинами,
що перешкоджають проходженню служби в
ОВС, а саме низький рівень заробітної
плати та ненормований робочий день.
Також у цьому рапорті позивач просив
звільнити його у найкоротший термін,
але не пізніше 21.03.2014 року. При цьому
вказав, що претензій щодо звільнення не
має.

19 березня 2014 року начальник
Житомирського МВ УМВС України в
Житомирській області полковник
міліції Лупащенко В.М. підготував
подання до звільнення з органів
внутрішніх справ у запас Збройних Сил
за пунктом 64 "ж" (за власним бажанням)
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ лейтенанта
міліції ОСОБА_1, оперуповноваженого
сектору боротьби з незаконним обігом
наркотиків Житомирського МВ УМВС
України в Житомирській області.

Цього ж дня у позивача були відібрані
пояснення щодо необхідності
відшкодування фактичних витрат
пов'язаних з утриманням молодого
фахівця у ВНЗ УМВС, а саме його
навчання. Копія пояснень наявна у
справі.

Наказом начальника Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Житомирській області від 20 березня 2014
року № 70о/с "По особовому складу"
звільнено з органів внутрішніх справ у
запас (з постановлянням на військовий
облік) за п. 64 "ж" (за власним бажанням)
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ лейтенанта
міліції ОСОБА_1, оперуповноваженого
сектору боротьби з незаконним обігом
наркотиків Житомирського МВ УМВС
України в Житомирській області, на
підставі рапорта останнього від 14.03.2014
року.

Листом від 20.03.2014 року за вих. № 3547
заступник начальника Житомирського МВ
УМВС України в Житомирській області
повідомив позивача про те, що
відповідно до наказу начальника УМВС
України Житомирської області № 70 о/с
від 20.03.2014 року, його звільнено з
органів внутрішніх справ.

Вказаний лист направлено ОСОБА_1 20.03.2014
року, про що свідчить журнал обліку
вихідної та внутрішніх документів
Житомирського МВ УМВС України в
Житомирській області № 201.

Разом з цим, 20.03.2014 року ОСОБА_1 написано
рапорт начальнику УМВС України в
Житомирській області з проханням його
рапорт на звільнення написаний 14.03.2014
року вважати недійсним, так як він був
написаний під емоціями в зв'язку з
важкими сімейними обставинами. Рапорт
направлено поштовим зв'язком, що
підтверджено фіскальним чеком ЖД УДППЗ
"Укрпошта" 20.03.2014 р. о 17:09 та вручено
адресату - Управлінню Міністерства
внутрішніх справ України в
Житомирській області 21 березня 2014 року.
Отримання рапорту ОСОБА_1 21.03.2014р.
підтверджено записом у журналі обліку
рапортів, заяв та контрольних карток
(інв. № 186) УМВС в Житомирській області.

Отже, позивачем рапорт від 20.03.2014 року
подано до Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Житомирській області вже після
прийняття на підставі його рапорті від
14.03.2014 року наказу від 20.03.2014 року № 70
о/с.

Рапорт від 20.03.2014 року було розглянуто
Управлінням міністерства внутрішніх
справ України в Житомирській області.
Наслідки розгляду повідомлені
позивачу в листі за вих. № 11-1/836 від
26.03.2014 року.

Відповідно до статті 4 Закону України
"Про міліцію" від 20.12.1990 року № 565-XII (зі
змінами та доповненнями), правовою
основою діяльності міліції є:
Конституція України, цей Закон, інші
законодавчі акти України, постанови
Верховної Ради України, укази
Президента України, постанови Кабінету
Міністрів України, нормативні акти
Міністерства внутрішніх справ України,
Загальна декларація прав людини,
міжнародні правові норми, ратифіковані
у встановленому порядку.

Згідно із частиною першою статті 18
Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990
року № 565-XII (зі змінами та
доповненнями), порядок та умови
проходження служби в міліції
регламентуються Положенням про
проходження служби особовим складом
органів внутрішніх справ,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України.

Порядок звільнення зі служби визначено
розділом VII Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. N 114 (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, далі -
Положення).

У підпункті "ж" пункту 64 цього розділу
Положення закріплено, що особи
середнього, старшого і вищого
начальницького складу звільняються зі
служби в запас (з постановкою на
військовий облік) за власним бажанням -
при наявності поважних причин, що
перешкоджають виконанню службових
обов'язків.

Особи рядового і начальницького
складу, які виявили бажання
звільнитися зі служби за особистим
проханням, попереджають прямого
начальника органу внутрішніх справ про
прийняте ними рішення не пізніш як за
три місяці до дня звільнення, про що
подають рапорт за командою (п. 68
Положення).

Із аналізу наведених норм випливає, що
до закінчення трьохмісячного строку
попередження згадані особи мають право
відкликати поданий рапорт, якщо
сторони не домовилися про звільнення у
більш короткий строк.

Така ж правова позиція викладена у
постанові Верховного суду України від
29.05.2012 року (справа № 21-122а12).

Окрім цього, у постанові Верховного
Суду України від 11.06.2013 року по справі №
21-169а13 суд дійшов висновку, що за
змістом пункту 68 Положення звільнення
осіб середнього, старшого і вищого
начальницького складу зі служби на
підставі підпункту "ж" пункту 64
Положення до спливу тримісячного
строку від дня попередження ними про
своє бажання звільнитися є
безпідставним, якщо сторони не
домовилися про звільнення у більш
короткий строк.

Згідно із частиною 1 статті 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

В силу приписів пункту 70 Положення,
звільнення осіб середнього, старшого і
вищого начальницького складу в запас і
відставку провадиться, зокрема, до
підполковника міліції, підполковника
внутрішньої служби включно -
начальниками головних управлінь,
управлінь МВС в Автономній Республіці
Крим, областях, мм. Києві та Севастополі
і рівними їм начальниками, яким таке
право надано Міністром внутрішніх
справ.

Зважаючи на все викладене вище, а також
враховуючи те, що сторонами була
досягнута домовленість щодо строків
звільнення позивача, а саме ним
власноручно було зазначено у рапорті
день звільнення не пізніше 21 березня 2014
року, яка реалізована наказом від 20.03.2014
року і до дня прийняття відповідачем
рішення про звільнення ОСОБА_1, свій
рапорт не відкликано, строк звільнення
також не змінено, суд приходить до
висновку, що звільнення позивача з
органів внутрішніх справ було
проведено на законних підставах.

Суд не приймає до уваги твердження
позивача про його переслідування
начальником, психологічний тиск перед
і під час написання рапорту від 14.03.2014
року, оскільки в ході судового розгляду
справи та їх перевірки судом такі
доводи не знайшли підтвердження.

Також суд не погоджується із
посиланнями позивача на те, що під час
написання рапорту від 14.03.2014 року ним не
було зазначено причин, які стали
підставою для звільнення. Так як із
копії рапорту про звільнення за
власним бажанням від 14.03.2014 року видно,
що волевиявлення позивач обґрунтовано
поважними для нього та на його думку
причинами, а саме низьким рівнем
заробітної плати і ненормованим
робочим днем.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що подача позивачем рапорту про
звільнення за власним бажанням
пояснюється не протиправними діями
начальника, а бажанням самого позивача
мати більш оплачувану роботу і
сприятливіші умови праці, відтак
позовні вимоги ОСОБА_1 про визнати
незаконним та скасування наказу УМВС
України в Житомирській області № 70 о/с
від 20.03.2014 року в частині звільнення
його з органів внутрішніх справ
України є безпідставними.

Оцінюючи позовні вимоги позивача про
поновлення на посаді з виплатою
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу і стягнення з УМВС України в
Житомирській області 24000 гривень
завданої йому моральної шкоди, судом
враховано, що вказані вимоги є
похідними від вимог про визнання
незаконним та скасування наказу УМВС
України в Житомирській області № 70 о/с
від 20.03.2014 року в частині звільнення
ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ
України підстав для задоволення яких
суд не встановив, а тому у задоволенні
вимог щодо поновлення на посаді,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та завданої
моральної шкоди також слід відмовити.

З урахуванням встановлених у судовому
засіданні фактів, суд прийшов до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 158-163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

постановив:

В задоволенні позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Є.Ю. Романченко

Повний текст постанови виготовлено: 06
червня 2014 р.