Справа № 826/20958/13-а
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Пащенко К.С.
Суддя-доповідач: Безименна Н.В.
У Х В А Л А

Іменем України

27 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді: Безименної
Н.В.,

суддів: Аліменка В.О.
та Кучми А.Ю.,

секретар Проценко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Деснянському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 січня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Профіт
Продакшн" до Державної податкової
інспекції у Деснянському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Профіт Продакшн"
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Деснянському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
про скасування податкового
повідомлення-рішення від 29.08.2013 року №
.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 січня 2014 року позов задоволено, а
саме: скасовано податкове повідомлення
- рішення від 28.09.2013 року № .
Рішення суду вмотивовано тим, що
формування позивачем податкового
кредиту з податку на додану вартість є
правомірним та повністю відповідає
вимогам чинного законодавства, а
відповідачем не доведено наявність
підстав, які виключають право платника
на формування податкового кредиту.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю. На думку
апелянта, постанова суду першої
інстанції прийнята з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову -
залишити без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
Державною податковою інспекцією у
Деснянському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю "Профіт Продакшн"
щодо підтвердження реального
здійснення, товарності фінансово
господарських операцій з ПП «Перша
технічна компанія» за період з 01.03.2012
року по 31.03.2012 року.

За результатами проведеної перевірки
податковий орган дійшов висновку про
порушення позивачем п.п. 198.1, 198.2, 198.3,
198.6 ст. 198, п.п. 201.4, 201.6, 201.10 ст. 201 ПК
України в результаті чого, позивачем за
період з 01.03.2012 року по 31.03.2012 року
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 699,70 грн., в тому числі за
березень 2012 року.

За результатами перевірки та на
підставі акту від 06.08.20113 року №
477/22-5/37502175 Державною податковою
інспекцією у Деснянському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 29.08.2013 року №
, якими позивачу збільшено суму
податку на додану вартість за основним
платежем на 699, 70 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями 174, 93 грн.

Податковий орган дійшов до висновку
про те, що позивачем неправомірно
занижено податок на додану вартість,
який сформовано по взаємовідносинам із
ПП «Перша технічна компанія».

Такий висновок Державної податкової
інспекції у Деснянському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
зроблено на підставі акту перевірки ПІ
у Солом'янському районі м. Києва від
02.04.2013 № 701/22.5-15/35757205 про неможливість
проведення зустрічної звірки ПП «Перша
технічна компанія» щодо підтвердження
господарських відносин із
постачальниками та покупцями за період
з 01.03.2012 по 31.03.2012, в якому, зокрема,
зазначено, що ПП «Перша технічна
компанія» відсутнє за податковою
адресою, про що складено відповідний
акт.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
необґрунтованість зазначеного
висновку відповідача та
протиправність даного податкового
повідомлення - рішення, виходячи з
наступного.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1статті 193 цього
Кодексу, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пункту 201.6 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

У відповідності до положень п.198.6. ст.198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Статтею 1 Закону «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» визначено, що господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства; первинним документом є
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Згідно ст.9 даного Закону України «Про
бухгалтерський обік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України встановлені вимоги до
змісту податкової накладної, яка має
містити: порядковий номер податкової
накладної; дата виписування податкової
накладної; повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; ціна постачання без
урахування податку; ставка податку та
відповідна сума податку в цифровому
значенні; загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; вид цивільно-правового
договору.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, на підтвердження
взаємовідносин позивача з ПП «Перша
технічна компанія», ТОВ "Профіт
Продакшн" надано копію податкової
накладної № 25 від 16.03.2012 року (а.с. 69),
копію витягу з Єдиного реєстру
податкових накладних № 29144444 (а.с. 70),
копію платіжного доручення № 53 від
16.03.2012 року (а.с. 74), копію акту списання
товарів № 2 від 21.12.2012 року (а.с. 75).

На думку колегії суду, суд першої
інстанції обґрунтовано прийняв до
уваги зазначені вище первинні
документи, якими підтверджується
реальне здійснення господарської
діяльності по взаємовідносинам
позивача та його контрагента, оскільки
останні відповідають вимогам Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» та
відповідно до ст. 9 зазначеного закону є
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій та фіксують
факти здійснення господарських
операцій.

Крім того, відповідно до ст. 18 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців» відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, були внесені до нього,
вважаються достовірними і можуть бути
використані у спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до цього реєстру, є
недостовірними і були внесені до нього,
то третя особа може посилатися на них у
спорі як на достовірні, за винятком
випадків, коди вона знала або могла
знати про те, що такі відомості є
недостовірними.

Відповідно до положень Цивільного
кодексу України та презумпції
правомірності правочину усі укладені
між сторонами правочини є чинними, якщо
їх недійсність прямо не встановлена
законом (нікчемні правочини). В усіх
інших випадках питання про недійсність
правочину має бути встановлено судом
на підставі заяви зацікавленої особи
після повного та всебічного розгляду
питання про недійсність такого
правочину. Про недійсність правочину
ухвалюється судове рішення.

Відповідачем не надано суду доказів
визнання правочинів, укладених між
позивачем та ПП «Перша технічна
компанія», недійсними у судовому
порядку.

Також, в матеріалах справи відсутні
будь-які докази наявності судових
рішень, які б набрали законної сили, з
приводу незаконних дій посадових осіб
контрагентів позивача, а також судових
рішень щодо визнання правочинів,
укладених між позивачем та вказаними
товариствоми, недійсними.

Крім того, суд звертає увагу на ту
обставину, що чинним законодавством
України на сторону цивільно-правової
угоди, яка є платником податків, не
покладено обов'язку з перевірки
відповідності законодавству
установчих документів іншого учасника
правовідносин та дотримання ним вимог
податкового законодавства.

В Рішеннях Європейського суду з прав
людини у справах «Інтерсплав проти
України» (2007 рік, заява № 803/02). «Булвес»
АД проти Болгарії» (2009 рік, заява № 3991/03)
і «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії»
(2010 рік. заява № 6689/03) визначено, що
платника податку не може бути
позбавлено права на бюджетне
відшкодування ПДВ за відсутності
доказів того, що його було залучено до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування; при цьому платник ПДВ не
повинен нести відповідальність за
зловживання, вчинені його
постачальниками, якщо платник ПДВ не
знав про такі зловживання і не міг про
них знати. Якщо державні органи мають
інформацію про зловживання в системі
оподаткування конкретною компанією,
вони повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкту, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживання
з їх боку (рішення Європейського Суду з
прав людини від 09.01.2007 у справі
"Інтерсплав проти України").

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що господарські операції позивача з
контрагентом здійснювалися в межах
господарської діяльності позивача, є
реальними, відповідають дійсному
економічному змісту, що є свідченням
добросовісності позивача при
здійсненні вказаних операцій, суд
першої інстанції дійшов до
обґрунтованого висновку про визнання
протиправним та скасування спірного
податкового повідомлення - рішення.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та прийняв рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції, а тому апеляційну скаргу
потрібно залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 січня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 2
червня 2014 року.

Головуючий суддя:
Н.В. Безименна

Судді:
В.О. Аліменко

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя
Безименна Н.В.

Судді:
Аліменко В.О.

Кучма А.Ю.