Справа № К/9991/4743/12-С
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/4743/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за касаційною
скаргою Контрольно-ревізійного
управління в Донецькій області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 31 жовтня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20 грудня 2011
року у справі за позовом ДП
«Підприємство Сніжнянської виправної
колонії № 127» до
Контрольно-ревізійного управління в
Донецькій області про визнання
протиправною та скасування вимоги,-

в с т а н о в и л а:

В вересні 2011 року ДП «Підприємство
Сніжнянської виправної колонії № 127»
звернулось до суду із позовом до
Контрольно-ревізійного управління в
Донецькій області (далі - КРУ в
Донецькій області), в якому з
урахуванням уточнень, просило
скасувати вимогу
контрольно-ревізійного відділу у м.
Сніжне № 27-13/1111 від 12 серпня 2011 року в
частині: зобов'язання стягнути з осіб,
що отримали безпідставно виплати у
вигляді доплати за безперервну роботу,
кошти в сумі 19374,15 грн., або відшкодувати
порушення з рахунок керівника, що
допустив зайву виплату коштів;
зобов'язання провести перерахунок,
взаємозвірки щодо внесків до фондів та
зарахування в рахунок майбутніх
платежів коштів в сум 6791,00 грн.,
зобов'язання дотримуватися в
подальшому вимог діючого
законодавства та умов укладених
договорів в частині умов проведення
розрахунків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ДП
«Підприємство Сніжнянської виправної
колонії № 127» при виплаті доплати за
безперервну роботу діяло відповідно до
норм діючого законодавства, зокрема, з
дотриманням вимог Наказу №98 від 24.05.2000
року «Про затвердження Інструкції про
порядок виплати процентної надбавки за
безперервну роботу робітникам і
службовцям підприємств, установ,
організацій та навчальних закладів
кримінально-виконавчої системи» (далі -
Наказ №98), а взаємозаліки між позивачем
та комерційними структурами
проводилися шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог, що
відповідає вимогам ст.601 Цивільного
Кодексу України. Посилаючись на те, що
позивачем не було допущено порушень
закону, позивач вважає вимогу КРУ у
м.Сніжне у відповідних частинах
протиправною та такою, що підлягає
скасуванню.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 31 жовтня 2011
року , залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20 грудня 2011
року, позов задоволено частково:
скасовано вимогу КРУ у м. Сніжне №
27-13/1111 від 12 серпня 2011 року в частині
вимог про стягнення коштів в сумі 19 374,15
грн. з осіб згідно додатку до акту
ревізії, які їх отримали безпідставно в
порядку та розмірах, встановлених
статтями 127, 136 Кодексу законів про
працю України, а в разі пропуску
встановленого строку - відшкодувати
порушення за рахунок керівника, що
допустив зайві грошові виплати;
скасовано вимогу відповідача № 27-13/1111
від 12 серпня 2011 року в частині вимог про
зобов'язання провести перерахунок та
відповідні взаємозвірки щодо сум
внесків до фондів та зарахувати в
рахунок майбутніх платежів суму 6791,00
грн. В задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, у
якій просить їх скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволені
позову

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, підприємство
Сніжнянської виправної колонії
управління Державного департаменту
України з питань виконання покарань в
Донецькій області № 127 засноване на
державній власності та входить до
сфери управління Державного
департаменту України з питань
виконання покарань, який є його
засновником. Підприємство
підпорядковано Держдепартаменту
України, який здійснює управління ним
безпосередньо або через Державний
департамент України з питань виконання
покарань в Донецькій області.

Пункт 7.1. статуту позивача визначає, що
трудовий колектив підприємства
становлять працівники, які мають
спеціальні звання рядового і
начальницького складу, а також
працівники, які своєю працею беруть
участь в його діяльності на основі
трудового договору. Згідно пункту 8.3.
статуту форми системи оплати праці,
розміри тарифних ставок, відрядних
розцінок, посадових окладів, премій,
винагород, надбавок та доплат
працюючому персоналу підприємство
встановлює відповідно до вимог
законодавства та актів
Держдепартаменту.

5 березня 2006 року між трудовим
колективом в особі голови профкому та
адміністрацією в особі начальника
Сніжнянської виправної колонії № 127
укладений колективний договір, який
зареєстрований Сніжнянською районною
адміністрацією Сніжнянської міської
ради 15 березня 2006 року за № 13. Згідно
додатку до колективного договору, ним
передбачалося виплату надбавок за
вислугу років вільнонайманим
працівникам на підставі наказу № 98 від
24 травня 2000 року.

Відповідачем проведено ревізію
діяльності підприємства позивача за
період з 1 січня 2008 року по 31 травня 2011
року, за наслідками проведення якої
складений акт № 08-27/011 від 19 липня 2011
року. В ході проведеної ревізії
відповідачем встановлено: порушення
пункту 3.1.3. наказу Державного
департаменту України з виконання
покарань «Про впорядкування умов
оплати праці працівників державної
кримінально-виконавчої служби України,
які не мають звань рядового та
начальницького складу» № 184 від 11
листопада 2005 року та статті 56
Бюджетного кодексу України, що
виразилося в нарахуванні та виплаті
підприємством позивача в період з
січня 2008 року по липень 2010 року
надбавки до посадового окладу за
безперервну роботу, що не передбачено
положеннями наказу № 184 від 11 листопада
2005 року; порушення вимог статті 548
Цивільного кодексу України, пунктів 1, 2
статті 193, статті 67 Господарського
кодексу України та умов укладених
договорів, що виразилося в проведенні
взаємозаліку зустрічних однорідних
вимог з комерційними структурами на
суму 286 762,48 грн. за надані послуги з
пошива робочого одягу.

12 серпня 2011 року відповідачем прийнято
вимогу № 27-13/1111 «Щодо усунення
виявлених ревізією порушень», якою від
підприємства позивача вимагалося: 1)
стягнути 22019,64 грн. зайво сплачених
коштів з осіб, визначених в додатку № 17
до акту, які отримали їх безпідставно в
порядку та розмірах, встановлених
статтями 127, 136 Кодексу законів про
працю України, а в разі пропуску
встановлених строків - відшкодувати
порушення за рахунок керівника, що
допустив зайві грошові виплати,
внаслідок встановлення ревізією
проведення завищених витрат на оплату
праці через встановлення
непередбачених законодавством
надбавок та доплат (пункт 2 вимоги); 2)
проведення перерахунку, відповідних
взаємозвірок щодо сум внесків до
фондів та зарахування в рахунок
майбутніх платежів 7 722,81 грн. (пункт 3
вимоги); 3) дотримуватися в подальшому
вимог діючого законодавства та умов
укладених договорів.

Про вжиті заходи і виконання пунктів
вимоги відповідача зобов'язано надати
письмову інформацію до відповідача в
строк до 15 вересня 2011 року.

Встановленими обставинами по справі
спірним питанням цієї справи є
правомірність висновків відповідача в
частині зайвої виплати підприємством
позивача в період з січня 2008 року по
квітень 2010 року надбавки в сумі 19 374,15
грн. за безперервну роботу, виплату
якої передбачено наказом Державного
департаменту України з питань
виконання покарань № 98 від 24 травня 2000
року; здійснення пов'язаних із
нарахуванням та виплатою зазначених
доплат відрахувань до державних
цільових фондів в сумі 6791 грн. та
проведення взаємозаліків зустрічних
однорідних вимог на суму 286 672,48 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
оскільки зафіксовані в акті перевірки
порушення і не знайшли свого
підтвердження в ході розгляду справи,
оскаржувана в частинах вимога є
протиправною та підлягає скасуванню. З
цим висновком погодився і суд
апеляційної інстанції.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Згідно матеріалів справи, при
нарахуванні та виплаті працівникам
підприємства в період з січня 2008 року
по квітень 2010 року надбавок за
безперервну роботу в сумі 19374,15 грн. та
здійснення внаслідок цього
відрахувань до державних цільових
фондів в сумі 6791грн. позивач керувався
Наказом №98, яким встановлено виплату
робітникам та службовцям підприємств,
установ, організацій та навчальних
закладів кримінально-виконавчої
системи надбавки за безперервну роботу
у розмірі 5-25 відсотків тарифної ставки
(посадового окладу) по основній посаді.

Відповідно до ч.1 ст. 14 Закону України
«Про Державну кримінально-виконавчу
службу України» до персоналу Державної
кримінально-виконавчої служби
України належать особи рядового і
начальницького складу, спеціалісти,
які не мають спеціальних звань, та інші
працівники, які працюють за трудовими
договорами в Державній
кримінально-виконавчій службі України.

Згідно п. 4 Постанови Кабінету
Міністрів України від 18.08.1999 року №1510
«Про умови грошового забезпечення осіб
рядового і начальницького складу та
оплати праці працівників Державної
кримінально-виконавчої служби»
працівникам Державної
кримінально-виконавчої служби, які не
мають спеціальних звань рядового і
начальницького складу, посадові оклади
(тарифні ставки), встановлені згідно з
законодавством, виплачуються з
підвищенням: на 10 відсотків - у
кримінально-виконавчих установах
закритого типу середнього рівня
безпеки, де тримаються чоловіки, які
раніше відбували покарання у виді
позбавлення волі; на 15 відсотків - у
кримінально-виконавчих установах
закритого типу максимального рівня
безпеки.

Відповідно до Наказу № 98 було
затверджено Інструкцію про порядок
виплати процентної надбавки за
безперервну роботу робітникам і
службовцям підприємств, установ,
організацій та навчальних закладів
кримінально-виконавчої системи.

Пунктом 2 Наказу №98 зобов'язано
начальників управлінь (самостійних
відділів) Державного департаменту
України з питань виконання покарань,
управлінь (відділів, відділення)
Державного департаменту України з
питань виконання покарань в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, керівникам установ,
організацій та навчальних закладів,
підлеглих Департаменту, забезпечити
точне та неухильне виконання
встановленого порядку обчислення і
виплати робітникам і службовцям
процентної надбавки за безперервну
роботу відповідно до затвердженої
Інструкції.

Відповідно до п. 3 Наказу №98 надбавка за
безперервну роботу підлягає виплаті в
межах асигнувань, що виділяються на
утримання органів і підрозділів
кримінально-виконавчої системи, та за
рахунок і в межах фондів оплати праці
підприємств, що знаходяться на
госпрозрахунку.

Тобто, Наказом №98 передбачено умови, за
яких повинна здійснюватися виплата
вказаної надбавки.

Постановою Кабінету Міністрів України
№534 від 14 липня 1993 року «Про поліпшення
умов оплати праці працівників установ
виконання покарань, слідчих ізоляторів
Державної кримінально-виконавчої
служби» надано право керівникам
установ виконання покарань, слідчих
ізоляторів Державної
кримінально-виконавчої служби
встановлювати працівникам, які не
мають спеціальних звань рядового і
начальницького складу, посадові оклади
(тарифні ставки) з підвищенням за
особливі умови праці, пов'язані з
роботою із засудженими та особами, що
тримаються у слідчих ізоляторах, в
установах виконання покарань та їх
підприємствах та доручено Державному
департаменту з питань виконання
покарань розробити і затвердити
порядок підвищення посадових окладів
(тарифних ставок) працівників установ
виконання покарань, слідчих ізоляторів
Державної кримінально-виконавчої
служби, які не мають спеціальних звань
рядового і начальницького складу, за
особливі умови праці, пов'язані з
роботою із засудженими та особами, що
тримаються у слідчих ізоляторах.

Крім того урядом України прийнято
постанову №653 від 22 квітня 1999 року "Про
заходи щодо забезпечення діяльності
Державної пенітенціарної служби",
пунктом 12 якої передбачено, що
Державному департаменту з питань
виконання покарань доручено розробити
у тримісячний термін та подати на
розгляд Кабінету Міністрів України
пропозиції щодо визначення умов оплати
праці працівників Державної
кримінально-виконавчої служби.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у
період з січня 2008 по квітень 2010 року, в
який проводились нарахування та
виплати надбавок працівникам позивача,
Наказ №98 діяв (незалежно від
реєстрації його у Міністерстві юстиції
України), а самі виплати проведені в
межах асигнувань, що виділяються на
утримання органів і підрозділів
кримінально-виконавчої системи та за
рахунок і в межах фондів оплати праці
підприємства, що відповідає положенням
статті 7 Закону України «Про Державну
кримінально-виконавчу службу України»
та Постанови Уряду №534 від 14 липня 1993
року.

Також, Наказ № 98 скасовано наказом
Державного департаменту України № 175
від 25.05.2010 року. Таким чином, в період, за
який проводилась ревізія, (січень 2008
року - квітень 2010 року) зазначений вище
Наказ № 98 був чинним, і в керівництва ДП
«Підприємство «Сніжнянської виправної
колонії № 127» не було підстав не
керуватися вище зазначеним відомчим
актом. Крім цього, враховуючи те, що
позивач підпорядкований Державному
департаменту України з питань
виконання покарань, то у своїй
діяльності позивач зобов'язаний
керуватись наказами Державного
департаменту України з питань
виконання покарань, тобто виплачувати
процентну надбавку за безперервну
роботу своїм робітникам і службовцям,
що й було ним вчинено.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суддів, що
відповідач при винесені вимоги в
частині стягнення коштів в сумі 19 374,15
грн. з осіб, які їх отримали в порядку та
розмірах, встановлених статтями 127, 136
Кодексу законів про працю України та в
частині зобов'язання провести
перерахунок та відповідні взаємо
звірки щодо сум внесків до фондів та
зарахувати в рахунок майбутніх
платежів суму 6791грн. діяв не на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Порядком
проведення інспектування державною
контрольно-ревізійною службою, у
зв'язку із чим така вимога у
відповідних частинах не підлягає
виконанню позивачем , є протиправними
та підлягають скасуванню.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
Контрольно-ревізійного управління в
Донецькій області залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 31 жовтня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20 грудня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:

з оригіналом згідно

помічник судді
А.О. Кулеша