Справа № 819/3114/13-а
Суддя: Курилець А.Р.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
Справа № 876/1416/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Курильця А.Р.,

суддів
Мікули О.І., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Теребовлянської районної ради на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом прокурора Теребовлянського
району до Теребовлянської районної
ради про визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії, визнання
незаконними та скасування рішення,-

в с т а н
о в и в:

Прокурор Теребовлянського району
Тернопільської області звернувся в суд
з адміністративним позовом до
Теребовлянської районної ради про
визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії, визнання
незаконними та скасування рішення.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26 грудня 2013
року позов задоволено. Скасовано п.2,4,8
рішення Теребовлянської районної ради
Тернопільської області №377 від 03.12.2013
року «Про суспільно-політичну ситуацію
в Україні».

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, Теребовлянська
районна рада оскаржила її, подавши до
Львівського апеляційного
адміністративного суду апеляційну
скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана
постанова є незаконна і необґрунтована
та прийнята з неправильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права, недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими, при невідповідності
висновків суду обставинам справи і
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови про відмову в задоволенні
позову, оскільки депутатами ради, як
представниками територіальної громади
та виборців, на сесію ради було
винесено питання, які, на їх думку,
відповідають прагненням та настроям
більшості українського народу, з
приводу яких винесено оскаржуване
рішення. Посилаючись на ст.5
Конституції України та ч.1 ст.2 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» вважають, що районна рада, як
орган місцевого самоврядування вправі
приймати звернення до органів чи
посадових осіб державних органів.

28.02.2014 року прокурором
Теребовлянського району
Тернопільської області подано до суду
заяву про відмову від позовних вимог з
проханням закриття провадження в даній
адміністративній справі.

Відповідно до ст.197 КАС України справу
розглянуто в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, заяву прокурора
Теребовлянського району про відмову
від позовних вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що слід прийняти
відмову заступника прокурора
Теребовлянського району від
адміністративного позову, постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26 грудня 2013
року у справі №819/3114/13-а - скасувати, а
провадження в справі закрити, виходячи
з наступного.

Постановляючи оскаржувану постанову
суд першої інстанції виходив з того, що
приймаючи п.2,4,8 рішення
Теребовлянської районної ради
Тернопільської області №377 від 03.12.2013
року «Про суспільно-політичну ситуацію
в Україні», відповідачем вирішено
питання, які не віднесено до відання
органів місцевого самоврядування та не
стосується питань місцевого значення.

Проте колегія суддів не може
погодитися з вищевказаними
твердженнями суду першої інстанції,
вважає їх помилковими та незаконними,
зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що 03.12.2013 року
Теребовлянською районною радою
Тернопільської області прийнято
рішення за №377 від 03.12.2013 року "Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні".

Вирішуючи питання правомірності
прийняття спірного рішення, колегія
суддів зважає на наступні обставини.

За ч.2 ст.10 Закону України «Про місцеве
самоврядування» обласні та районні
ради є органами місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ, міст, у межах
повноважень, визначених Конституцією
України, цим та іншими законами, а також
повноважень, переданих їм сільськими,
селищними, міськими радами.

Судом встановлено, що органом
місцевого самоврядування -
Теребовлянською районною радою
фактично підготовлено та направлено
звернення з приводу
суспільно-політичної ситуації в
Україні, про що місцевою радою прийнято
оскаржуване рішення.

При цьому, оскаржувані пункти рішення
від 03.12.2013 року №377 за своїм змістом є
заявою, що містить у собі позицію ради з
певних питань та не має ознак норми,
оскільки не містить нових норм права та
не змінює (скасовує) чинні. Оскаржувані
пункти рішення не породжують, не
змінюють, не припиняють
правовідносини, мають суб'єктивний
характер, викладені у формі звернення.

Частиною другою статті 19 Конституції
України визначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтями 34, 40 Конституції України
передбачено, що кожному гарантується
право на свободу думки, на вільне
вираження своїх поглядів і переконань;
усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів наголошує, що чинне
законодавство не забороняє колективні
звернення органів місцевого
самоврядування до Президента України,
Прем'єр-міністра України та інших
органів влади тощо, а порядок їх
оформлення не передбачений жодним
нормативно-правовим актом. За таких
обставин, прийняття на сесії ради
такого звернення є правомірним.

Згідно з Конституцією України права і
свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави (ст. 3); держава
відповідає перед людиною за свою
діяльність (ст. 8); в Україні визнається
і діє принцип верховенства права, а
органи місцевого самоврядування
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України (ст. 19).

Організація та діяльність органів
місцевого самоврядування регулюється
Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні». Тому
ненормативні правові акти органів
місцевого самоврядування
правозастосовного та юрисдикційного
змісту приймаються на основі
Конституції і законів України, а самі
ці органи, як носії публічної влади є
відповідальними за свою діяльність
перед територіальною громадою,
державою, юридичними і фізичними
особами (ч. 1 ст. 74 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»).

Гарантоване державою місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою через
сільські,селищні, міські, обласні ради
та їх виконавчі органи і передбачає
правову, організаційну та
матеріально-фінансову самостійність,
яка має певні конституційно-правові
межі, встановлені, зокрема, приписами
статей 19, 140, 143, 144, 146 Конституції
України.

З аналізу вказаних конституційних
положень вбачається, що ці органи
місцевого самоврядування, здійснюючи
владу і самостійно вирішуючи питання
місцевого значення, віднесені законом
до їх компетенції, та приймаючи
рішення, які є обов'язковими до
виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Такі ж положення закріплені у статті 4
Європейської хартії місцевого
самоврядування, яка встановлює, що
головні повноваження і функції органів
місцевого самоврядування визначаються
конституцією або законом; органи
місцевого самоврядування в межах
закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції
і вирішення якого не доручене жодному
іншому органу; повноваження, якими
наділяються органи місцевого
самоврядування, як правило, мають бути
повними і виключними (рішення
Конституційного суду України від 16.04.2009
№ 7-рп/2009).

Крім того, колегія суддів наголошує, що
скасуванням спірного рішення фактично
було проігноровано такий
конституційний принцип місцевого
самоврядування, як, народовладдя,
визначений ст. 4 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
(носієм суверенітету і єдиним джерелом
влади є народ - ст. 5 Конституції
України).

Стаття 38 Конституції України надає
громадянам право брати участь в
управлінні державними справами. Народ
здійснює владу безпосередньо і через
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування (ч. 2 ст. 3
Європейської хартії місцевого
самоврядування). Територіальні громади
неодмінно являються частиною народу.

Виходячи з приписів ст.7 Конституції
України, в Україні визнається і
гарантується місцеве самоврядування,
тобто останньому надано державну
підтримку та гарантії.

Колегія суддів приходить до висновку,
що дане звернення щодо ситуації, яка
склалася в Україні у зв'язку із
припиненням євроінтеграційних
процесів, волевиявлення громадян -
територіальної громади
Теребовлянського району
Тернопільської області через
представницький орган - депутатів
районної ради, є місцевою ініціативою.

Згідно з статтею 40 Конституції України,
усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Отже, таке право направляти звернення
до органів державної влади мають і
органи місцевого самоврядування.

Крім цього право на звернення громадян
(територіальної громади
Теребовлянського району
Тернопільської області), в даному
випадку через представницький орган -
депутатів районної ради щодо захисту
своїх політичних прав, узгоджується із
вимогами Закону України "Про звернення
громадян", де у ст. 1 зазначено, що
громадяни України мають право
звернутися до органів державної влади,
місцевого самоврядування, об'єднань
громадян, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, засобів масової інформації,
посадових осіб відповідно до їх
функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Отже, аналіз Конституції України,
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" та Закону
України "Про звернення громадян"
дозволяє колегії суддів зробити
висновок, що зазначене звернення
громадян (територіальної громади
Теребовлянського району
Тернопільської області), в даному
випадку через представницький орган -
депутатів районної ради щодо захисту
своїх політичних прав є місцевою
ініціативою та є одним із видів
народного волевиявлення, яке
передбачене та гарантоване статтями 1,5,
40 та 69 Конституції України, проявом
народовладдя та гарантією того, що не
буде узурповано державну владу в
Україні.

Крім того, колегія суддів наголошує, що
п.8 оскаржуваного рішення не суперечить
ст.20 Конституції України, ст.ст.22,23
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», а
узгоджується з курсом держави,
викладеним в Законі України «Про
засади внутрішньої і зовнішньої
політики», Указі Президента України
від 19.04.2003 року №339/2003.

За ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Ч.2 ст. 71 КАС України передбачено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладає на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У відповідності до зазначених вище
вимог, апелянтом, як суб'єктом владних
повноважень надано достатньо доказів
на підтвердження правомірності своїх
дій та прийняття рішення в межах
наданих повноважень та з дотриманням
порядку його прийняття у відповідності
до вимог чинного законодавства.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції не дав належної
оцінки вказаним обставинам та наявним
у справі доказам, що призвело до
ухвалення незаконної постанови.

28.02.2014 року прокурором
Теребовлянського району
Тернопільської області подано до суду
заяву про відмову від позовних вимог з
проханням закриття провадження в даній
адміністративній справі.

Відповідно до ч.1 ст.203 КАС України,
постанова або ухвала суду першої
інстанції скасовується в апеляційному
порядку і позовна заява залишається
без розгляду або провадження у справі
закривається з підстав, встановлених
відповідно статтями 155 і 157 цього
Кодексу.

Згідно п.2 ч.1 ст.157 КАС України, суд
закриває провадження в справі, якщо
позивач відмовився від
адміністративного позову і відмову
прийнято судом.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що слід
прийняти відмову прокурора
Теребовлянського району
Тернопільської області від
адміністративного позову, постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26 грудня 2013
року у справі №819/3114/13-а - скасувати, а
провадження в справі закрити.

Керуючись ст.ст.157,195,197,198,202,203,206,254 КАС
України, суд

у х в а
л и в :

Прийняти відмову прокурора
Теребовлянського району від
адміністративного позову.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26 грудня 2013
року у справі №819/3114/13-а - скасувати, а
провадження в справі закрити.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
А.Р.Курилець

Судді
О.І.Мікула

А.І.Рибачук