Справа № 872/15382/13
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"15" січня 2014 р.справа № 804/11712/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Іванова С.М.

суддів: Чабаненко
С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
ухвалу Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 27 вересня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Державної пенітенціарної служби,
Управління Державної пенітенціарної
служби України в Дніпропетровській
області про визнання дій незаконними
та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

05.09.2013 року ОСОБА_1 звернувся з позовом
до Державної пенітенціарної служби
України. Управління Державної
пенітенціарної служби України в
Дніпропетровській області та просить:

- визнати незаконним та
дискримінаційним лист відповідача 1
від 19.07.2013 р. № 7/3-432 ДСК/702/ 12-13 та
скасувати зазначений лист;

- зобов'язати відповідача - 1 вчинити
певні дії. а саме, задовольнити подання
відповідача від 15.07.2013 р. № 15/16-132 ДСК
щодо працевлаштування позивача на
публічну службу на посаді Головного
спеціаліста чи іншій рівнозначній
посаді;

- стягнути з відповідачів на користь
позивача не виплачену суму оплати
праці за період з 20.06.2013 р. по 29.07.2013 р.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 27 вересня
2013 року закрито провадження в частині
позовних вимог щодо визнання
незаконним дискримінаційного лист та
його скасування. Ухвала суду
мотивована тим, що зі змісту
відповідного листа, вбачається, що
лист-відповідь адресована не позивачу,
а є перепискою двох суб'єктів владних
повноважень між собою і не містить
вимог та приписів які є обов'язкові для
виконання позивачем, а отже, вказаний
лист відповідача - 1 від 19.07.2013 року №
7/3-432 ДСК/702/ 12-13 не є актом
індивідуальної дії, оскільки, не
породжує прав і обов'язків для
позивача, а суди розглядають виключно
спори, які виникають між учасниками
правовідносин, які спричиняють правові
наслідки для конкретної особи та є
обов'язковими для виконання.

Не погодившись з ухвалою суду першої
інстанції, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, помилковість
висновків суду, просить скасувати
ухвалу суду першої інстанції та
направити справу до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду для розгляду по
суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
суд першої інстанції не дав належної
оцінки матеріалам справи, іншим
доказам, які були представлені
позивачем у суді, а також допустив
порушення норм процесуального та
матеріального права, прийнявши ухвалу,
яка порушує його права законні права та
інтереси, норми Конституції, Конвенції
про захист прав людини та
основоположних свобод та Протоколу [№1]
до Конвенції про захист прав людини і

основоположних свобод, які захищають
права та законні інтереси позивача, не
звернувши увагу на дискримінаційний
характер оскаржуваного листа та не
роз'яснивши при цьому, в порушення ч. 2
ст. 157 КАС України, до юрисдикції якого
суду віднесено розгляд таких справ. За
таких підстав вважає, що ухвала суду
першої інстанції є незаконна і така що
порушує його права та законні інтереси,
а відповідно підлягає скасуванню.

Позивач, в судовому засіданні, вимоги
апеляційної скарги підтримав в повному
обсязі, на підставах, що в ній зазначені
та просив останню задовольнити та
скасувати ухвалу суду першої інстанції
і направити справу до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду для розгляду по
суті.

Представник відповідачів, в судовому
засіданні, просила відмовити в
задоволенні апеляційної скарги, а
ухвалу суду залишити без змін, як
законну та обґрунтовану.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ

Частиною 2 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що до адміністративних
судів можуть бути оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів
владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією» чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори, зокрема: спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішення (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії, дій
чи бездіяльності.

Акт державного чи іншого органу - це
юридична форма рішень цих органів,
тобто офіційний письмовий документ,
який породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Як вбачається зі змісту частини
позовних вимог, позивач просить суд
визнати незаконним та
дискримінаційним лист відповідача - 1
від 19.07.2013 р. № 7/3-432 ДСК/702/12-13 та
скасувати зазначений лист.

Зі змісту відповідного листа,
вбачається, що лист - відповідь
адресована не позивачу, а є перепискою
двох суб'єктів владних повноважень між
собою і не містить вимог та приписів
які є обов'язкові для виконання
позивачем, а отже, вказаний лист
відповідача - 1 від 19.07.2013 року № 7/3-432
ДСК/702/ 12-13 не є актом індивідуальної
дії, оскільки, не породжує прав і
обов'язків позивача.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що предметом
спору в частині позовних вимог щодо
визнання незаконним та
дискримінаційним листа та його
скасування, не може бути лист -
відповідь між двома суб'єктами владних
повноважень, оскільки, зазначений лист
не є рішенням суб'єкта владних
повноважень у розумінні ст.ст. 2, 17
Кодексу адміністративного судочинства
України, не спричиняє виникнення
будь-яких прав і обов'язків у позивача,
а отже не породжує для останнього
ніяких правових наслідків, а тому його
висновки не можуть бути окремим
предметом спору, а суди розглядають
виключно спори, які виникають між
учасниками правовідносин, які
спричиняють правові наслідки для
конкретної особи та є обов'язковими для
виконання.

Також, колегія суддів зауважує, що
відповідно до частини другої статті
124 Конституції України
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.
Отже, суди розглядають виключно спори,
які виникають між учасниками певних
правовідносин. Виходячи з наведеного,
відсутність правовідносин виключає
можливість звернення до суду,
оскільки відсутнє право, що підлягає
судовому захисту. Відтак, суд не
повинен розглядати справу в тому разі,
якщо пред'явлені позивачем вимоги
не випливають із певних
правовідносин, а отже, не підпадають
під судову юрисдикцію, що є підставою
при закритті провадження у справі не
застосовувати ч. 2 ст. 157 КАС України, а
тому доводи позивача, зазначені в
апеляційній скарзі щодо не роз'яснення
судом першої інстанції при закритті
провадження у справі до юрисдикції
якого суду віднесено розгляд таких
справ є безпідставними та такими, що не
заслуговують на увагу. Відповідна
правова позиція викладена і в листі
Вищого адміністративного Суду України
від 30.11.2009 року № 1619/10/13-09 „Щодо
застосування норм процесуального
права".

Зазначений лист, що оскаржується, на
переконання колегії суддів, в
розумінні ст. 69 КАС України є
лише одним з письмових доказів по
справі щодо працевлаштування позивача,
який суд у відповідності до ст. 86
зазначеного Кодексу, оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на його безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні, та не є актом державного
чи іншого органу, який може бути
оскаржено окремо. Відповідна правова
позиція викладена і в постанові
колегії суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України від 10.09.2013 року справа №
21-237а13.

З урахуванням зазначеного, колегія
суддів прийшла до висновку, що
передбачені ст. 204 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстави для скасування ухвали суду
першої інстанції відсутні, тому як суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
процесуального права, а отже у
відповідності до ст. 199 зазначеного
Кодексу, апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення а ухвала
суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 199, 200, 204, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 27 вересня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Державної пенітенціарної служби
України, Управління Державної
пенітенціарної служби України у
Дніпропетровській області про
визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч.5 ст. 254 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено 20
січня 2014 року.

Головуючий:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко

Суддя:
А.В. Шлай