Справа № 820/7425/14
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 820/7425/14
Харківський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого судді Чудних С.О.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача - Ролінського
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
справу за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
визнання протиправними та скасування
Позивач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_3, звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
позовом, в якому з урахуванням уточнень
позовних вимог, просить визнати
протиправною та скасувати вимогу
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області від 07.04.2014 року про
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області від 05.05.2014 року №
В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що
відповідачем була проведена
документальна планова виїзна
перевірка позивача щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, за
результатами якої складено акт від
07.04.2014 року № 1183/1702/НОМЕР_2. Обставини,
які викладені в акті перевірки,
неправомірно кваліфіковані як
порушення, що передбачені ст.198
Податкового кодексу України, в
результаті чого, на думку відповідача,
позивачем занижено податок на додану
вартість у розмірі 6794,00 грн. та порушено
ст. 9 Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування", в
результаті чого позивачем занижено
суму страхових внесків від суми
чистого доходу за 2011-2013 роки, внаслідок
чого було донараховано єдиний
Вищевказані порушення, на думку
позивача, встановлено відповідачем при
довільному трактуванні норм права та
при грубому порушенні норм податкового
законодавства. У зв'язку із чим, позивач
вважає, що податкове повідомлення -
рішення від 05.05.2014 року № та
вимога від 07.04.2014 року № Ф-13 є
протиправними та підлягають
скасуванню, у зв'язку з чим просить суд
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги у
повному обсязі та просив суд їх
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив,
зазначив, що порушення, встановлені в
ході перевірки позивача, зафіксовані
належним чином в акті перевірки,
підставою для винесення спірного
податкового повідомлення - рішення
слугував відображений в акті перевірки
висновок про відсутність факту
придбання товарно-матеріальних
цінностей позивачем, оскільки вказані
операції не підтвердженні податковими
накладними. Щодо вимоги про сплату
боргу від 07.04.2014 року зазначив, що
перевіркою встановлено, що дані книги
обліку доходів і витрат, виписки банку
не відповідають даним звітів та
позивачем занижено суми страхових
внесків від суми чистого доходу за
2011-2013 роки. У зв'язку із чим просив у
задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, судом встановлено
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем була проведена
документальна планова виїзна
перевірка Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, за
результатами якої складено акт від
07.04.2014 року № 1183/1702/НОМЕР_2 (т. 1 а.с.26-51) .

Перевіркою встановлено порушення
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3
вимог п. 198.4, п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-2010
року, зі змінами та доповненнями, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість у сумі 6794.00 грн.;
порушення ст. 9 Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове соціальне
страхування", в результаті чого
занижено суми страхових внесків від
суми чистого доходу за 2011-2013 роки,
внаслідок чого було донараховано
єдиний соціальний внесок на суму 52203,82
грн. (т. 1 а.с. 51).

На підставі вказаного акту перевірки
від 07.04.2014 року № 1183/1702/НОМЕР_2
відповідачем було прийняте податкове
повідомлення - рішення від 05.05.2014 року №
про збільшення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем у
розмірі 6794 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) у
розмірі 1339,00 грн. (т. 1 а.с. 67).

Крім того, на підставі вказаного акту
перевірки контролюючим органом було
сформовано вимогу від 07.04.2014 року № Ф-13
про сплату боргу (недоїмки) зі сплати
єдиного внеску та штрафу на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на загальну суму
52203,82 грн., у т.ч. недоїмки в сумі 52203,82
грн. ( т. 1 а.с.25).

З дослідженого акту перевірки від
07.04.2014 року № 1183/1702/НОМЕР_2 судом
встановлено, що фактичною підставою
для відображення в акті порушень і
винесення спірного податкового
повідомлення-рішення слугував
викладений в акті висновок відповідача
про те, що ФОП ОСОБА_3 до складу
податкового кредиту були віднесені
суми ПДВ у розмірі 5323,90 грн. по
операціям з придбання основних
засобів.

Однак, суд не погоджується з такими
висновками відповідача виходячи з
наступного.

Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців ФОТ ОСОБА_3
займається наступними видами
діяльності, а саме: 46.47 оптова торгівля
меблями, килимами й освітлювальним
приладдям; 95.24 ремонт меблів і
домашнього начиння; 46.90
неспеціалізована оптова торгівля; 46.15
діяльність посередників у торгівлі
меблями, господарськими товарами,
залізними та іншими металевими
виробами; 31.02 виробництво кухонних
меблів; 43.32 установлення столярних
виробів; 68.20 надання в оренду й
експлуатацію власного чи орендованого
нерухомого майна; 31.01 виробництво
меблів для офісів і підприємств
торгівлі; 31.09 виробництво інших меблів;
46.65 оптова торгівля офісними меблями;
47.59 роздрібна торгівля меблями,
освітлювальним приладдям та іншими
товарами для дому в спеціалізованих
магазинах.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_3 у
перевіряємий період мав господарські
взаємовідносини із Харківським
Національним медичним університетом,
ФОП ОСОБА_4, ПП "Мистецтво управління
даними", Управлінням спортивних споруд
Харківської обласної організації ФСТ
"Динамо" України, ТОВ "ТПК Омега
Автопоставка".

За умовами укладених правочинів ФОП
ОСОБА_3 (продавець) зобов'язується
передати у власність покупців, а
покупці прийняти та сплатити отриманий
товар, а саме меблі.

На виконання умов вказаного договору
позивачем були надані до матеріалів
справи податкові накладні, реєстри
виданий та отриманих податкових
накладних, специфікації.

Для виконання умов укладених
правочинів ФОП ОСОБА_3 придбавав у ТОВ
"Дієса", РП "Укрінструментресурси", ТОВ
"СВМ", ТОВ "ДіСі Лінк", ПП "Ушивець", ПП
"Маркетліс", ТОВ "Екоплит", СТ
"Житлово-будівельний кооператив
"С-Инвест сервіс" інструменти, прилади
та інші матеріали, які згідно
цільового призначення необхідні для
виробництва, ремонту, торгівлі меблями.

На підтвердження вказаних правочинів
позивачем були надані реєстри виданих
та отриманих податкових накладних та
податкові накладні.

Поняття "Основні засоби" визначено
Положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку 7 "Основні
засоби", затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
27.04.2000 р. № 92, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 18.05.2000 р.
за Ш 288/4-509.

Відповідно до п. 1 Положення основні
засоби - Матеріальні активи, які
підприємство утримує з метою
використання їх у процесі виробництва,
або постачання товарів, надання послуг,
здавання в оренду іншим особам або для
здійснення адміністративних і
соціально-культурних функцій,
очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких
більше одного року (або операційного
циклу, якщо він довший за рік).

Згідно вимог п.144.1 ст. 144 Податкового
Кодексу України від 02,12.2010 № 2755-У1,
основні фонди визначено як витрати на
придбання основних засобів,
нематеріальних активів та
довгострокових біологічних активів
для використання в господарській
діяльності.

Відповідно до абз."а" п.198.1 ст.198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

За приписами п. 198.3. ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.2 вказаної статті визначено,
що датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно вимог п.198.4 ст.198 Податкового
кодексу України, якщо платник податку
придбає (виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника.

Відповідно до п.198.6 ст.198 вказаного
кодексу, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Отже, визначальним при формуванні
податкового кредиту по податку на
додану вартість є зв'язок понесених
витрат, включаючи суми ПДВ сплаченого в
ціні товару, з господарською
діяльністю платника податку.

Поряд з цим, податковий кредит по ПДВ
повинен бути належним чином
підтверджений відповідними первинними
документами, а саме податковими
накладними.

При проведенні перевірки позивачем
було надано для перевірки даних
податкового та бухгалтерського обліку
всі первинні документи, що
підтверджують право на включення сум
ПДВ до складу податкового кредиту
(податкові накладні) та зв'язок
понесених витрат та сплаченого в ціні
товару суми ПДВ з господарською
діяльністю позивача.

Разом з тим, актом перевірки не
заперечується, що позивачем було
придбано інструменти саме для
використання у власній господарській
діяльності. Доказів того, що придбані
основні засоби використовувались в
операціях, що не є об'єктом
оподаткування або звільнялись від
оподаткування відповідачем не надано.

Також при перевірці правильності
визначення податкового кредиту, який
фактично виник у відповідних звітних
періодах, встановлено, що суб'єктом
підприємницької діяльності у травні 2011
року та у червні 2013 року відповідно до
реєстру отриманих та виданих
податкових накладних та наданої до
податкової декларації по ПДВ до складу
податкового кредиту віднесені суми ПДВ
у розмірі 1470,78 гри. по податковим
накладним: №1866 від 17.05.2011 року, № 78 від
30.06.2013 року та №79 від 30.06.2013року.

На думку контролюючого органу вказані
податкові накладні були заповнені з
порушенням вимог Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
Наказом Державної податкової
адміністрації України 21.12.2010 №969 та
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України від 01.11.2011 N 1379,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 22 листопада 2011 р, за
N 1333/2007.

Проте, суд не погоджується із
зазначеним висновком контролюючого
органу, виходячи із наступного.

Суд зазначає, що про фактичне виконання
умов договору свідчать первинні
бухгалтерські та податкові документи,
виписані відповідно до п.9.2. ст.9 Закону
України "Про бухгалтерський облік і
фінансову звітність в Україні" і п.2.4.
ст.2 "Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку".

Статтею 1 розділу 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Відповідно до ст.201.1 Податкового
кодексу України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження
юридичної особи - продавця або
податкова адреса фізичної особи -
продавця, зареєстрованої як платник
податку; д) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - покупця (отримувача)
товарів/послуг; е) опис (номенклатура)
товарів/послуг та їх кількість, обсяг;
є) ціна постачання без урахування
податку; ж) ставка податку та
відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України); ї)
номер та дата митної декларації, за
якою було здійснено митне оформлення
товару, ввезеного на митну територію
України.

Отже, як вбачається з матеріалів справи
та з досліджених в судовому засіданні
податкових накладних, позивач та його
контрагенти належним чином оформили
договірні правовідносини та на
виконання вимог податкового
законодавства оформили податкові
накладні, які відповідають вимогам
чинного законодавства України. У
кожній податковій накладній зазначені
всі необхідні реквізити, є підпис та
печатка контрагента позивача.

Доказів того, що вищезазначені
податкові накладні заповнені з
порушенням вимог Порядку заповнення
податкової накладної, відповідачем не
надано.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що недоліки в заповненні
податкових накладних виявлені
податковою інспекцією в результаті
перевірки платника податків не роблять
накладні недійсними та не можуть бути
підставою для позбавлення платника
податків права на включення сум до
податкового кредиту за такими
податковими накладними.

Така позиція узгоджується з позицією
Верховного суду України, викладеною у
постанові від 06.12.2005 року у справі №
21-105сво05.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про невідповідність
прийнятого відповідачем податкового
повідомлення-рішення від 05.05.2014 року №
дійсним обставинам справи та
вимогам діючого законодавства, а отже є
таким, що підлягає скасуванню.

Що стосується посилань відповідача на
порушення позивачем ст. 9 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", що призвело до
заниження ним показників чистого
доходу, на який нараховується єдиний
внесок, судом зазначається наступне.

Відповідно до Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платниками
єдиного внеску є в т.ч. фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Єдиний внесок нараховується для
платників, зазначених у пункті 4 (крім
фізичних осіб - підприємців, які обрали
спрощену систему оподаткування) та 5
частини першої статті 4 цього Закону, -
на суму доходу (прибутку), отриманого
від їх діяльності, що підлягає
обкладенню податком на доходи фізичних
осіб, та на суму доходу, що
розподіляється між членами сім'ї
фізичних осіб - підприємців, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу за місяць, у якому
отримано дохід (прибуток).

Оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою-підприємцем від
провадження господарської діяльності,
крім осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, здійснюється згідно з
вимогами ст.177 Податкового кодексу
України.

За змістом п. 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є чистий оподаткований
дохід, тобто різниця між загальним
оподаткованим доходом (виручка у
грошовій та не грошовій формі) і
документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

При цьому звітним періодом для подання
податкової декларації фізичною
особо-підприємцем є один календарний
рік.

Статтею 9 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" встановлено, що
єдиний внесок обчислюється виключно у
національній валюті, у тому числі з
виплат (доходу), що здійснюється в
натуральній формі на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
виплат (доходу), на які відповідно до
цього Закону нараховується єдиний
внесок та в періоди, що визначені п. 8 ст.
9 вищезазначеного Закону України, а
саме звітним періодом, за який платник
єдиного внеску фізичні
особи-підприємці, крім тих, що
знаходяться на спрощеній системі
оподаткування подають звітність до
органу доходів і зборів, є календарний
рік.

Окрім того, при розподілі чистого
доходу не відноситься до страхового
стажу нараховані та сплачені суми
єдиного внеску, що є меншими ніж
мінімальний страховий взнос.

Таким чином, чистий дохід з якого
нараховується єдиний соціальний
внесок, що заявлений у річному звіті з
єдиного внеску фізичної
особи-підприємця, повинен відповідати
сумі чистого доходу (прибутку), що
заявлений у податковій декларації, а
отже питання визначення даних про суми
чистого доходу за кожен окремий місяць
звітного року залишається на власний
розсуд платника податку.

З чого прямо вбачається, що не є
порушенням порядку обчислення та
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у разі його
нарахування з розподілом доходу між
місцями звітного року на власний
розсуд платника податку.

Так, відповідно до вимог чинного
законодавства позивачем подано
податкові декларації про майновий стан
і доходи з розрахунком податкових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб, отриманих фізичною
особо-підприємцем від провадження
господарської діяльності та звіти про
суми нарахованого доходу
застрахованих осіб та суми
нарахованого єдиного внеску за 2011-2013
роки.

Відповідно до акту від 07.04.2014 року №
1183/1702/НОМЕР_2, перевіркою правильності
сплати сум податкового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб від
провадження діяльності за 2011 - 2013 роки
порушень не встановлено (т.1 а.с. 36).

Враховуючи положення п.2 ст. 7 ,ч3 ст.8
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування",
позивачем подано звіту про нарахування
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
фізичними особами-підприємцями за 2011
рік, відповідно до якого ФОП ОСОБА_3 з
січня по листопад 2011 року відображено
суму чистого доходу (прибутку), на яку
нараховується єдиний внесок, в розмірі
мінімального розміру страхового
внеску, а у грудні визнаечно суму
чистого доходу як різницю між сумою
чистого доходу за 2011р. та фактичною
сумою отриманого чистого доходу, на яку
вже нараховано єдиний внесок складає
65229,04 грн.

Проте, необхідно врахувати, що
відповідно до ч.3 ст.8 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" нарахування
єдиного внеску здійснюється в межах
максимальної величини бази
нарахування єдиного внеску, яка
відповідно до п.4 ст.1 цього Закону-це
максимальна сума доходу застрахованої
особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам
прожиткового мінімуму для
працездатних осіб, встановленого
законом, на яку нараховується єдиний
внесок.

Враховуючи вищевикладене та
враховуючи, що у грудні 2011 року
прожитковий мінімум для працездатних
осіб складав 1004 грн., позивачем
правомірно визначено максимальну суму
доходу, на який нараховується єдиний
внесок у грудні 2011 року у розмірі 17068,00
грн.

Отже, позивачем правомірно було
вираховано суму єдиного внеску за 2011
року у розмірі 9584,51 грн.

Щодо звіту про нарахування єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування фізичними
особами-підприємцями за 2013 рік суд
зазначає наступне

Оскільки, відповідно до податкової
декларації про майновий стан і доходи
та розрахунку податкових зобов'язань з
податку на доходи фізичних осіб чистий
дохід ФОП ОСОБА_3 склав 9081,39 грн.,
позивачем правильно визначено суму
єдиного внеску, що склала 3151,23 грн.

Щодо звіту про нарахування єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування фізичними
особами-підприємцями за 2012 рік суд
зазначає наступне.

У судовому засіданні, позивачем були
надані пояснення, відповідно до яких
він зазначив, що у зв'язку із тим, що в
березні, квітні, червні, жовтні,
листопаді, грудні фактично від
здійснення підприємницької діяльності
було отримано збитки, нарахування
єдиного соціального внеску не
здійснювалось, тому чистий дохід склав
7943,47 грн., що підтверджується також
розрахунком податкових зобов'язань з
податку на доходи фізичних осіб та
підтверджується висновками акту
перевірки (т.1 а.с. 35-36, ).

Проте, як вбачається із звіту про
нарахування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування фізичними
особами-підприємцями за 2012 рік, ФОП
ОСОБА_3 зазначив суму чистого доходу, що
заявлений у податковій декларації у
розмірі 7756,42 грн., відповідно і сума
нарахованого єдиного внеску склала
2691,47 грн.

Однак, суд не погоджується із вказаним
розрахунком, оскільки сума чистого
доходу ФОП ОСОБА_3 за 2012 рік склала 7943,47
грн., що не заперечується ні позивачем,
ні відповідачем та відповідає поданій
податковій декларації про майновий
стан і доходи за 2012р., а тому позивач
повинен був нарахувати єдиний внесок у
розмірі 2756,37 грн., а не 2691,47 грн., отже
вимога про сплату боргу в частині
нарахування позивачу боргу по сплаті
єдиного внеску в розмірі 64,91 грн. є
правомірною.

З огляду на встановлені обставини
справи та законодавче врегулювання
спірних правовідносин, висновки
відповідача про заниження позивачем
розміру єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування не ґрунтується
на будь-яких документах
бухгалтерського обліку та суперечать
положенням Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", а тому вимога
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області від 07.04.2014 року про
сплату боргу у розмірі 52138,92 грн.
підлягає скасуванню .

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. З огляду на
припис наведеної норми процесуального
права при розгляді судом спору щодо
правомірності рішення органу
державної податкової служби, яким
платнику податків донараховані
податкові зобов'язання чи зменшені
податкові вигоди, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Щодо позовних вимог позивача про
визнання протиправними податкового
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
05.05.2014 року № та вимоги Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
07.04.2014 року про сплату боргу у розмірі
52203,82 грн. суд зазначає наступне.

Вимоги про визнання протиправним та
скасування рішення суб'єкта владних
повноважень є однорідними позовними
вимогами та передбачають один і той
самий спосіб захисту прав позивача. Суд
звертає увагу на те, що поняття
скасування податкового
повідомлення-рішення та вимоги
передбачає, тим самим, визнання їх
протиправними. Отже, щодо позовних
вимог про визнання протиправними
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області від 05.05.2014 року №
та вимоги Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
07.04.2014 року про сплату боргу у розмірі
52203,82 грн., слід відмовити, оскільки дана
позовна вимога є похідною.

Крім того, суд зазначає, що відповідно
до положень ст. 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про скасування або визнання
нечинним рішення відповідача - суб'єкта
владних повноважень повністю чи
окремих його положень.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 є
обґрунтованим та таким, що підлягає
частковому задоволенню з підстав
викладених вище.

Керуючись ст.ст. 94, 159-163, 167, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
Харківський окружний адміністративний
суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
визнання протиправними та скасування
рішень - задовольнити частково.

Скасувати вимогу Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
07.04.2014 року про сплату боргу у розмірі
52138,92 грн.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
05.05.2014 року № .

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
Харківський апеляційний
адміністративний суд через
Харківський окружний адміністративний
суд шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня її
проголошення, копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено
10.06.2014р.

Суддя

С.О. Чудних