Справа № 813/2546/14
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2014р.
Справа № 876/4452/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

Головуючого судді

Левицької Н.Г.,

судді

Обрізка І.М.,

судді

Сапіги В.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові

апеляційну скаргу ОСОБА_1, м.Львів

на ухвалу Львівського окружного
адміністративного суду від 27.03.2014р. про
відмову у відкритті провадження у
справі №813/2546/14

за позовом ОСОБА_1, м.Львів

до Львівського окружного
адміністративного суду, м.Львів

про стягнення коштів та зобов'язання
вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

25.03.2014р. позивач: ОСОБА_1 звернувся до
Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
відповідача: Львівського окружного
адміністративного суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити дії,
просив застосувати до відповідача ст.56
Конституції України і стягнути з
державного рахунку в його користь 170
мільйонів євро або рівноцінну суму у
гривнях, а також відновити банківський
рахунок, де знаходиться банківський
вклад в Ощадбанку м.Львова в сумі 1
мільярд 347 мільйонів 671 тисяча 137
гривень.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 27.03.2014р.
відмовлено у відкритті провадження в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Львівського окружного
адміністративного суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити дії.

Рішення суду мотивовано тим, що
відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.109 КАС
України, суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі,
якщо заяву не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, його оскаржив позивач:
ОСОБА_1, який у поданій апеляційній
скарзі, посилаючись на те, що при
винесенні даного рішення судом не
повністю з'ясовано обставини, які мають
значення для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
порушено норми матеріального та
процесуального права, просив скасувати
оскаржувану ухвалу та розглянути
адміністративний позов по суті.

12.05.2014р. на адресу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від Львівського окружного
адміністративного суду надійшло
заперечення на апеляційну скаргу, у
якому відповідач зазначив, що суди і
судді при вирішенні питань
підвідомчості судам спорів, порушення
та відкриття справ, підготовці справ до
розгляду, розгляді ними цивільних,
господарських, кримінальних,
адміністративних справ та справ про
адміністративні правопорушення не є
суб'єктами владних повноважень, які
здійснюють владні управлінські
функції, і не можуть бути відповідачами
у справах про оскарження їх рішень, дій
чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з
розглядом справи; просив апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
рішення суду першої інстанції без змін.

26.05.2014р. на адресу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від ОСОБА_1 надійшла Заява на
заперечення апеляційної скарги, у якій
позивач, зокрема, зазначив, що
заперечення від заступника голови суду
не має юридичної сили та є недійсним,
просив проігнорувати заперечення на
апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої
інстанції скасувати як незаконну.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення:
08.05.2014р. - ОСОБА_1, 12.05.2014р. - Львівському
окружному адміністративному суду, тому
колегія суддів, у відповідності до
вимог ст.197 КАС України, вважає можливим
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у
справі, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечення на апеляційну скаргу у
їх сукупності, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, оскаржувану
ухвалу суду першої інстанції слід
залишити без змін, з огляду на наступне:

За змістом ч.1 ст.2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно із вимогами п.п.1, 7 ч.1 ст.3 КАС
України, справа адміністративної
юрисдикції - це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень;
суб'єкт владних повноважень - орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Пунктом 1 ч.2 ст.17 КАС України визначено,
що юрисдикція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.126
Конституції України, незалежність і
недоторканність суддів гарантуються
Конституцією і законами України. Вплив
на суддів у будь-який спосіб
забороняється.

Офіційне тлумачення наведених
положень здійснено у Рішенні
Конституційного суду України № 19-рп/2004
від 01.12.2004р., зокрема, положення ч.1 ст.126
Конституції України незалежність і
недоторканність суддів гарантуються
Конституцією і законами України у
взаємозв'язку з іншими положеннями
розділу VIII Основного Закону України
треба розуміти так, що незалежність
суддів є невід'ємною складовою їхнього
статусу і є конституційним принципом
організації та функціонування судів, а
також професійної діяльності суддів,
які при здійсненні правосуддя
підкоряються лише закону. Крім цього,
положення частини другої статті 126
Конституції України вплив на суддів у
будь-який спосіб забороняється треба
розуміти як забезпечення незалежності
суддів у зв'язку із здійсненням ними
правосуддя, а також як заборону щодо
суддів будь-яких дій незалежно від
форми їх прояву з боку державних
органів, установ та організацій,
органів місцевого самоврядування, їх
посадових і службових осіб, фізичних та
юридичних осіб з метою перешкодити
виконанню суддями професійних
обов'язків або схилити їх до винесення
неправосудного рішення тощо.

Згідно із вимогами ч.3 ст.6 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", втручання у здійснення
правосуддя, вплив на суд або суддів у
будь-який спосіб, неповага до суду чи
суддів, збирання, зберігання,
використання і поширення інформації
усно, письмо або в інший спосіб з метою
завдання шкоди авторитету суддів чи
впливу на безсторонність суду
забороняється і тягне за собою
відповідальність, установлену законом.

Колегія суддів апедяційного суду
зазначає, що скарги на дії чи
бездіяльність суддів при розгляді ними
судових справ у порядку передбачених
законом випадках розглядаються також
органами і посадовими особами, які
мають право ініціювати питання про
дисциплінарну відповідальність
суддів.

Керуючись п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 13.06.2007р. №8
"Про незалежність судової влади",
оскарження у будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається і
суди повинні відмовляти у прийнятті
позовів та заяв з таким предметом.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 12.06.2009р. №6 "Про деякі
питання, що виникають у судовій
практиці при прийнятті до провадження
адміністративних судів та розгляді
ними адміністративних позовів до судів
і суддів", згідно якої у розумінні
положень ч.1 ст.2, п.п.1, 7, 9 ст.3, ст.17, ч.3
ст.50 КАС України зазначено, що суди та
судді при розгляді ними цивільних,
господарських, кримінальних,
адміністративних справ та справ про
адміністративні правопорушення не є
суб'єктами владних повноважень, які
здійснюють владні управлінські
функції, і не можуть бути відповідачами
у справах про оскарження їх рішень, дій
чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з
розглядом судових справ.

Тобто, законність процесуальних актів
і дій (бездіяльності) суду, вчинених при
розгляді конкретної справи, не може
перевірятися за межами передбаченого
законом процесуального контролю.
Намагання зробити це в конкретній
справі шляхом подання окремого позову
проти суду чи судді є протиправним
втручанням у здійснення правосуддя і
посяганням на процесуальну
незалежність суду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що спір в частині
заявлених позовних вимог до
Львівського окружного
адміністративного суду не носить
публічно-правового характеру, що
виключає можливість вирішення його у
порядку адміністративного
судочинства.

Із врахуванням наведених вище норм
законодавства та фактичних обставин
справи, апеляційний суд приходить до
висновку про те, що судом першої
інстанції прийнято законне та
обґрунтоване рішення з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, апеляційна скарга висновків
суду першої інстанції не спростовує,
відтак задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ч.1 ст.200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись вимогами ст.ст.160, 195, 197, 199, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1, м.Львів на
ухвалу Львівського окружного
адміністративного суду від 27.03.2014р. про
відмову у відкритті провадження у
справі №813/2546/14 за позовом ОСОБА_1,
м.Львів до Львівського окружного
адміністративного суду, м.Львів про
стягнення коштів, - залишити без
задоволення.

2. Ухвалу Львівського окружного
адміністративного суду від 27.03.2014р. про
відмову у відкритті провадження у
справі №813/2546/14 за позовом ОСОБА_1,
м.Львів до Львівського окружного
адміністративного суду, м.Львів про
стягнення коштів, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Н.Г.
Левицька

Суддя
І.М.
Обрізко

Суддя
В.П.
Сапіга