Справа № 1570/5024/2012
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 1570/5024/2012

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції:
Цховребова М. Г

Колегія суддів Одеського
апеляційного адміністративного суду, у
складі:

головуючого судді - Запорожана
Д.В.,

судді - Яковлева
Ю.В,

судді - Косцової
І.П.

при секретарі: Топор О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 9 січня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
виконавчого комітету Одеської міської
ради і інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області за участю третьої
особи ОСОБА_1 про визнання дій
протиправними,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до
виконавчого комітету Одеської міської
ради і інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області за участю третьої
особи ОСОБА_1 про визнання дій щодо
реєстрації декларації про готовність
об'єкта до експлуатації від 18 листопада
2011 року № ОД 8 та оформлення і
видачі свідоцтва про право власності
від 22 грудня 2011 року № САЕ 573841 на 16/25
частин домоволодіння за адресою
АДРЕСА_1 протиправними.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2
обґрунтувала тим, що спірні дії
порушують її права, як співвласника
зазначеного домоволодіння та
земельної ділянки (фактично
реконструкцією зазначеного
домоволодіння третьою особою).

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 9 січня 2013
року вищенаведений позов було
задоволено. Визнано протиправною
спірну бездіяльність.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати вищенаведену постанову, як
таку, що прийнята з помилковим
застосуванням норм матеріального та
процесуального права і прийняти нову
постанову, якою відмовити у
задоволенні даного позову у повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
доводи апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржену постанову суд
першої інстанції виходив з
обґрунтованості даного позову та
наявності підстав для його
задоволення.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

Не погоджуючись з вищенаведеним
рішенням суду першої інстанції колегія
суддів виходила з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 39 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» від 17.02.2011 року N 3038-VI,
прийняття рішення про реєстрацію
(повернення) декларації про готовність
об'єкта до експлуатації, видачу
(відмову у видачі) сертифіката
здійснюється органами державного
архітектурно-будівельного контролю
протягом десяти робочих днів з дати
подання відповідних документів.

Таким чином, вищенаведеним Законом
прямо та безпосередньо передбачено, що
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю, у
разі надходження до них декларацій про
готовність об'єкта до експлуатації,
приймають виключно рішення (про
реєстрацію, повернення декларації або
про відмову у її реєстрації). Однак, на
думку колегії суддів, неправильне
формулювання позовних вимог не є
підставою для не вирішення спірних
правовідносин по суті.

З матеріалів справи вбачається, що
інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області 18 листопада 2011 року
було прийнято рішення (№ ОД 8) щодо
реєстрації декларації ОСОБА_1 про
готовність об'єкта до експлуатації (16/25
частин домоволодіння за адресою
АДРЕСА_1) /а.с. 106-108/.

Позивачка є співвласником
вищенаведеного домоволодіння та
земельної ділянки на якій воно
розташоване.

Виконавчим комітетом Одеської міської
ради було видано свідоцтво про право
власності ОСОБА_1 на вищенаведену
частину домоволодіння /а.с. 75/.

18 січня 2012 року було здійснено державну
реєстрацію зазначеного права
власності ОСОБА_1 /а.с. 78/.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції
України, права і свободи людини і
громадянина захищаються судом.

Частинами 1, 2 ст. 393 ЦК України
передбачено, що правовий акт органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, який не
відповідає законові і порушує права
власника, за позовом власника майна
визнається судом незаконним та
скасовується. Власник майна, права
якого порушені внаслідок видання
правового акта органом державної
влади, органом влади Автономної
Республіки Крим або органом місцевого
самоврядування, має право вимагати
відновлення того становища, яке
існувало до видання цього акта. У разі
неможливості відновлення попереднього
становища власник має право на
відшкодування майнової та моральної
шкоди.

Згідно висновку Верховного суду
України за вищенаведеною нормою
Закону, який викладений в постанові від
12 червня 2007 року (справа 21-173во07), такий
спосіб захисту порушеного права, як
визнання незаконним акта суб'єкта
владних повноважень, не є
універсальним і його застосування
можливе у двох випадках: коли може бути
відновлено те становище, яке існувало
до видання акта, або коли за
відсутності цієї можливості вимога про
визнання незаконним акта суб'єкта
владних повноважень поєднана з вимогою
про відшкодування майнової та
моральної шкоди. Відновлення
становища, яке існувало до прийняття
спірного рішення, якщо право власності
на майно набуто іншою особою (ніж
суб'єкт владних повноважень), не
можливо. Якщо, відновлення становища,
яке існувало до прийняття спірного
рішення неможливо і вимоги про
скасування рішення суб'єкта владних
повноважень не поєднано з вимогами про
відшкодуванням майнової та моральної
шкоди у задоволенні позову необхідно
відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 244-2 КАС
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України. Невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, установлену законом.

Вищенаведена правова позиція
застосована у справі Вищого
адміністративного суду України
К/9991/90069/11 /ухвала від 4 грудня 2012 року/
(матеріали справи).

Таким чином, у відповідності до
сталої практики суду касаційної
інстанції, у справах даної категорії
визначальною обставиною є наявність чи
відсутність можливості відновлення
становища яке існувало до прийняття
спірного акту суб'єкта владних
повноважень.

З урахуванням того, що відновлення того
становища, яке існувало до прийняття
спірного рішення, неможливе у зв'язку з
набуттям права власності на частину
вищенаведеного домоволодіння третьою
особою, реконструкція якого на думку
позивачки порушує її права та вимоги
про визнання незаконними і скасування
спірного рішення не поєднані з
вимогами про відшкодуванням майнової
та моральної шкоди, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції про можливість задоволення
даного позову.

Окрім того, колегія суддів не приймає
до уваги доводи позивачки щодо
протиправності дій виконавчого
комітету Одеської міської ради щодо
видачі вищенаведеного свідоцтва про
право власності у зв'язку з наступним.

По перше, зазначене свідоцтво було
видано на підставі вищенаведеного
рішення першого відповідача, яке не
визнано протиправним.

По друге, зазначені вимоги (визнання
дій щодо видачі свідоцтва
протиправними) є похідними від вимог
щодо визнання дій про реєстрацію
декларації протиправними (які не
визнані протиправними).

Отже, на думку колегії суддів жодних
підстав для висновку про
обґрунтованість даного позову та
наявність підстав для його задоволення
не мається.

Пунктом 4 ст. 202 КАС України передбачено,
що підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
допустив такі порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвели до неправильного вирішення
даної справи, внаслідок чого його
постанова підлягає скасуванню, з
прийняттям нової постанови про відмову
у задоволенні даного позову у повному
обсязі.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 9 січня 2013
року - скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
виконавчого комітету Одеської міської
ради і інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області за участю третьої
особи ОСОБА_1 про визнання дій щодо
реєстрації декларації про готовність
об'єкта до експлуатації від 18 листопада
2011 року № ОД 8 та оформлення і
видачі свідоцтва про право власності
від 22 грудня 2011 року № САЕ - відмовити у
повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Постанова у повному обсязі
виготовлена 9 червня 2014 року

Головуючий
/Д.В.
Запорожан/

Судді
/Ю.В.
Яковлев/

/І.П.
Косцова/