Справа № 813/2215/13-а
Суддя: Тертичний Віталій Григорович
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/2215/13-а
Зал судових засідань № 5
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
Головуючого судді
судді
судді
за участю секретаря судового засідання
представників сторін:
від позивача - Кордонець М.Г.
від відповідача - Шевчук І.З.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Галка» до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, -
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "Галка"
(далі - ТзОВ "Торговий дім "Галка")
звернулося до адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
м.Львова та Державної податкової
адміністрації у Львівській області, в
якому просить скасувати прийняте
Державною податковою інспекцією у
Шевченківському районі м.Львова
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій № /0/5300 від 3
березня 2008 року.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що органом
державної податкової служби під час
проведення перевірки безпідставно
встановлено порушення позивачем вимог
ст. 2 Закону України "Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті". Окрім того, позивач вважає, що
відповідачами порушено вимоги
законодавства при здійсненні ним
процедури адміністративного
оскарження зазначеного рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, а також пропущено строки
застосування
адміністративно-господарських
санкцій.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 14 жовтня 2008
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11 лютого 2010
року позов задоволено. Скасовано
рішення Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Львова від 3 березня 2008 року № /0/5300
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій та стягнуто з Державного
бюджету України на користь ТзОВ
"Торговий дім "Галка" 3,40 грн. судового
збору.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 11 лютого 2013 року касаційні
скарги Державної податкової інспекції
у Шевченківському районі м. Львова та
Державної податкової адміністрації у
Львівській області задоволено
частково. Постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 14
жовтня 2008 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 11 лютого 2010 року скасовано, справу
направлено на новий розгляд до
Львівського окружного
адміністративного суду.

Ухвалою від 26 березня 2013 року
прийнято матеріали адміністративної
справи до провадження та призначено
судове засідання.

04 липня 2013 року в судовому
засіданні задоволено клопотання
представника Державної податкової
адміністрації України у Львівській
області та замінено сторону в порядку
процесуального правонаступництва на
відповідача - Головне управління
Міндоходів у Львівській області та
одночасно задоволено клопотання
відповідача про виключення з числа
відповідачів Головного управління
Міндоходів у Львівській області, за
згодою позивача.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
мотивів, зазначених у позовній заяві та
дав аналогічні пояснення по справі і
просить суд позов задоволити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив в
повному обсязі, надав пояснення
аналогічні викладеним в запереченнях
на позовну заяву та просить відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши матеріали справи
та дослідивши їх у судовому засіданні,
суд даючи правову оцінку спірним
правовідносинам виходив з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення, є обов'язковими для суду
першої чи апеляційної інстанції при
розгляді справи.

Скасовуючи прийняті у справі судові
рішення, та направляючи справу на новий
розгляду до суду першої інстанції,
Вищий адміністративний суд України
виходив з того, що застосовані до
позивача штрафні санкції - пеня,
стягнення якої передбачено ст. 4 Закону
України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті" за
порушення резидентом термінів,
визначених у ст.ст. 1 та 2 цього Закону,
належить до
адміністративно-господарських санкцій
(ст.ст. 239, 241 Господарського кодексу
України), строки застосування яких
встановлені ст. 250 Господарського
кодексу України. При цьому, суд
касаційної інстанції вважав, що суди
неправильно встановили день виявлення
податковим органом порушення, в
результаті чого дійшли помилкового
висновку про застосування податковим
органом таких санкцій за закінченням
шести місяців з дня виявлення
порушення. У даному випадку днем
виявлення податковим органом
порушення буде день, коли податковий
орган зафіксував таке порушення актом
перевірки. Також Вищий
адміністративний суд України зазначив,
що при наданні оцінки правильності
нарахуванню податковим органом пені за
кожний день прострочення у розмірі 0,3
відсотка від суми неодержаної виручки
(митної вартості недопоставленої
продукції) в іноземній валюті,
перерахованої у грошову одиницю
України за валютним курсом
Національного банку України на день
виникнення заборгованості, слід
виходити з того, що відстрочення
поставки товарів не могло перевищувати
90 календарних днів з моменту
здійснення авансового платежу і до
моменту здійснення імпорту - моменту
перетину товаром митного кордону
України.

Судом встановлено, що за результатами
планової документальної перевірки
позивача з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2006 року по
31.12.2007 року Державною податковою
інспекцією у Шевченківському районі м.
Львова складено акт № 240/12/23-1/32327123 від 18
лютого 2008 року та прийнято рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій № /0/5300 від 3 березня 2008
року, яким платнику податків визначено
суму штрафних (фінансових) санкцій в
розмірі 54228,20 грн.

Підставою для винесення оспорюваного
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій слугували
висновки перевірки, викладені в акті,
про порушення позивачем вимог ст. 2
Закону України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті".
Порушення полягало у тому, що товари за
контрактами позивача з нерезидентами
надійшли на територію України (були
розмитнені) з перевищенням 90
календарних днів з моменту здійснення
авансового платежу.

Як вбачається з акта перевірки, та
підтверджується матеріалами справи на
виконання умов контракту від 5 травня
2006 року № 1-ЕОЕ укладеного між "SCAN HOLDINGS
(Р) LIMITED" (Індія) та позивачем, останній
платіжним дорученням від 8 грудня 2006
року № 6 здійснив попередню оплату
нерезидентові в сумі 38309,00 дол. США.
Отже, граничний термін (90 календарних
днів) надходження товару - 8 березня 2007
року. Позивач отримав товар (кришки
жерстяні) згідно із ВМД ІМ74 № 3630 від 15
березня 2007 року на суму 42272,00 дол. США.

Згідно із контрактом від 26 березня 2007
року № 1-ІТ позивач платіжним
дорученням від 25 квітня 2007 року № 1
провів попередню оплату фірмі "Wega S.r.l."
(Італія) у сумі 11610,00 Євро. Отже,
граничний термін (90 календарних днів)
надходження товару 24 липня 2007 року.
Підприємство отримало товар
(електричні кавові млини) згідно із ВМД
ІМ74 № 8197 від 22 червня 2007 року на
суму 11610,00 Євро.

Позивач відповідно до Закону України
"Про зовнішньоекономічну діяльність" є
суб'єктом зовнішньоекономічної
діяльності, одним з видів якої згідно
зі ст. 4 цього Закону є імпорт.

За змістом абзацу 14 ст. 1 цього Закону та
абзацу 2 п.п. 1.1 Інструкції про порядок
здійснення контролю за експортними,
імпортними операціями, затвердженої
постановою Національного банку
України від 24 березня 1999 року № 136 (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), імпорт - це
купівля українськими суб'єктами
зовнішньоекономічної діяльності в
іноземних суб'єктів господарської
діяльності товарів з ввезенням або без
ввезення цих товарів на територію
України, включаючи купівлю товарів,
призначених для власного споживання
установами та організаціями України,
розташованими за її межами.

Імпортна операція у розумінні ст. 2
Закону України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті"
передбачає здійснення суб'єктом
господарювання імпорту.

При цьому моментом здійснення імпорту,
відповідно до абзацу 38 ст. 1 Закону
України "Про зовнішньоекономічну
діяльність", є момент перетину товаром
митного кордону України або переходу
права власності на зазначений товар, що
експортується чи імпортується, від
продавця до покупця.

Таким чином, моментом вчинення
імпортної операції, зокрема моментом
поставки товару за такою операцією, для
застосування ст.ст. 2, 4 Закону України
"Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті", є момент фактичного
перетину імпортованим товаром митного
кордону України.

Відповідно до ст. 6 Митного кодексу
України (2002 року, чинного на час
виникнення спірних відносин) межі
митної території України є митним
кордоном України. Митний кордон
України збігається з державним
кордоном України, за винятком меж
території спеціальних митних зон. Межі
території спеціальних митних зон
становлять митний кордон України.

Відповідно до ст. 1 вказаного Кодексу
під "ввезенням в Україну та вивезенням
з України" розуміється фактичне
переміщення через митний кордон
України товарів.

Таким чином, ввезення в Україну товару,
що підлягає митному оформленню
службовими особами митниці з метою
забезпечення митного контролю та для
застосування засобів державного
регулювання ввезення на митну
територію України, вивезення за її межі
і транзиту через територію України,
неможливо без його фактичного
переміщення через митний кордон
України. Тобто поняття "перетину
товаром митного кордону України"
збігається із "переміщенням товару
через митний кордон України - ввезенням
товару в Україну", підставою для якого в
режимі імпорту є наявність на товар
товаросупровідного документу, на якому
проставляється відбиток штампу "під
митним контролем" з відповідною датою
та який підтверджує факт та дату
перетину товаром митного кордону.

При чому "перетин товаром митного
кордону України", який засвідчується
відбитком штампу "під митним контролем"
з відповідною датою, не можна
ототожнювати з "пропуском товарів
через митний кордон України", який
здійснюється виключно після
завершення митного оформлення в тому
обсязі, який відповідає меті його
переміщення через митний кордон
України і який підтверджується
оформленою ВМД.

Аналогічна правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 16 січня 2012 року у справі № 21-412а11.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Статтею 244-2 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

За таких обставин, колегія суддів
зазначає, що висновки податкового
органу про те, що датою імпорту, у
випадку ввезення товару на територію
України слід вважати дату завершення
оформлення ВМД, якою засвідчується
фактичне переміщення товару через
митний кордон України, а не дату ВМД,
якою підтверджено фактичне
переміщення товарів через митний
кордон України суперечать наведеним
нормам законодавства, а тому не
враховуються судом.

При цьому, виходячи з фактично
встановлених судом обставин справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що по контракту від 25 квітня 2007 року № 1
укладеного з фірмою "Wega S.r.l." (Італія)
позивачем не допущено порушення
строків, визначених Законом України
"Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті", оскільки мало місце
здійснення поставки попередньо
оплаченого товару до закінчення
граничного терміну його надходження на
адресу позивача.

Щодо дотримання строків поставки,
визначених Законом України "Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті" згідно з контрактом
від 5 травня 2006 року № 1-ЕОЕ укладеного з
"SCAN HOLDINGS (Р) LIMITED" (Індія), такі строки
було порушено з огляду на наступне.

Позивачем здійснено попередню оплату у
сумі 38 309,00 дол. США 8 грудня 2006 року, при
граничному терміну надходження товару
до 8 березня 2007 року, такий був
отриманий лише 15 березня 2007 року. Тобто,
мало місце прострочення 7 календарних
днів (з 9 березня по 15 березня 2007 року).
Згідно повідомлення НБУ, офіційний
курс гривні до долара США, станом на 9
березня 2007 року (день виникнення
заборгованості) становив 5,05. Відтак,
нарахування відповідачем пені в сумі
4062,67 грн. (38309,00 дол. США (митна вартість
недопоставленої продукції) х 5,05 (курс
іноземної валюти, на день виникнення
заборгованості) х 0,3 % (розмір пені,
визначений Законом України "Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті") х 7 (кількість днів
прострочення) є правомірним.

Суд не погоджується з доводами
позивача про те, що відповідачем
пропущено строки застосування
адміністративно - господарських
санкцій, встановлених ст. 250
Господарського кодексу України та
враховує, що певні процедурні
порушення контролюючими органами при
оскарженні рішення суб'єкта
господарювання в адміністративному
порядку самі по собі не можуть свідчити
про протиправність прийняття рішення
про притягнення суб'єкта
господарювання до відповідальності у
разі допущення ним порушення правил
ведення господарської діяльності.

Таким чином, проаналізувавши наявні
матеріали справи та норми зазначеного
законодавства, враховуючи висновки,
викладені в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 11
лютого 2013 року щодо строків
застосування адміністративно -
господарських санкцій, визначених ст.
250 Господарського кодексу України, Суд
приходить до висновку, що оскаржуване
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій № /0/5300
від 3 березня 2008 року слід визнати
протиправним та скасувати частково, а
саме в сумі 50165,53 грн. Сума штрафних
(фінансових) санкцій згідно
оспорюваного рішення в розмірі 4062,67
грн. - правомірно нарахована органом
податкової служби пеня.

Відповідно до вимог ч.1 ст.162
Кодексу адміністративного судочинства
України суд при вирішенні справи по
суті, може задовольнити
адміністративний позов повністю або
частково чи відмовити в його
задоволенні повністю або частково.

Із врахуванням вищевикладених
обставин, суд вважає, що позовні вимоги
слід задовольнити частково.

Понесені позивачем судові
витрати у формі судового збору на
підставі ч.3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог з
державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 17-19, 69-71, 94,
151-154, 160-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов
задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та
скасувати прийняте Державною
податковою інспекцією у
Шевченківському районі м.Львова
рішення № /0/5300 від 03 березня 2008
року в частині застосування штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 50165,53 грн.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Галка» (місцезнаходження: 79019,
м.Львів, вул. Мельничука, 12,
код ЄДРПОУ - 32327123) 03 грн. 10 коп. судового
збору.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, визначеному ст. 254
КАС України.

Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень
у випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Повний текст постанови
виготовлений 12 червня 2014 року.

Головуючий суддя
В.Г.Тертичний

суддя
А.З.Ланкевич

суддя
О.М.Клименко