Справа № 2а-8369/12/0170/11
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2014 р. м. Київ
К/800/48588/13 Вищий
адміністративний суд України у складі
колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.

Суддів: Вербицької О.В., Муравйова О.В.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих платників

на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 27
листопада 2012 року

та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 26 лютого 2013 року

у справі №2а-8369/12/0170/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Кримтеплоелектроцентраль" (надалі -
ТОВ «Кримтеплоелектроцентраль»)

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків в
м.Сімферополі Автономної Республіки
Крим Державної податкової служби
(надалі - СДПІ по роботі з ВПП в
м.Сімферополі АРК ДПС)

про визнання протиправними та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

встановив:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим з позовом, в якому
поставлено питання про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення СДПІ
по роботі з ВПП в м.Сімферополі АРК ДПС
№ від 11 липня 2012 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 27 листопада 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 26 лютого 2013
року, позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення СДПІ по роботі з
ВПП в м.Сімферополі АРК ДПС № від
11 липня 2012 року.

Не погодившись з висновками судів
першої та апеляційної інстанцій,
відповідач звернувся з касаційною
скаргою до Вищого адміністративного
суду України, в якій, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, ставить питання
про скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій та прийняття
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

У письмових запереченнях на касаційну
скаргу позивач зазначає, що рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
постановлено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правову оцінку обставинам справи
судами надано правильно, а доводи
касаційної скарги є необґрунтованими.
Отже, ТОВ "Кримтеплоелектроцентраль "
просить залишити касаційну скаргу без
задоволення, а оскаржувані судові
рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
наведені у скарзі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено попередніми судовими
інстанціями, податковим органом було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку позивача з питань
дотримання норм податкового
законодавства при проведенні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ПП "А-Ліра" за періоди
з 01 лютого 2012 року до 29 лютого 2012 року та
з 01 квітня 2012 року до 30 квітня 2012 року.

За підсумками перевірки складено акт
№34/41-20/32417960 від 19 червня 2012 року, в якому
зазначено порушення позивачем вимог
п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України, внаслідок чого
позивачем завищено податковий кредит з
податку на додану вартість по
взаємовідносинах з ПП "А-Ліра" за лютий
та квітень 2012 року.

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем прийнято спірне
податкове повідомлення-рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодилась колегія суддів апеляційної
інстанції, цілком вірно та
обґрунтовано виходив з наступного.

Так, в силу приписів п.198.1 та 198.3 ст.198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема, з придбання або
виготовлення товарів, у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України, та послуг.

Положення п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України встановлюють загальне
правило визначення дати виникнення
права платника податку на податковий
кредит. Згідно із вказаною нормою,
такою датою вважається дата події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

У відповідності до п.198.3 ст.198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з
договірної/контрактної вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до ст.39 цього Кодексу, та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів,
у тому числі при їх імпорті, та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів,
основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи, у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.198.6. ст.198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог ст.201
цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п.201.11 ст.201
цього Кодексу.

За змістом п.201.7 ст.201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс). Правила заповнення податкової
накладної визначено у п.201.1 ст.201
Податкового кодексу України.

Пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу
України визначає, що податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Отже, підставою для включення
позивачем до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість,
які сплачені в складі вартості товарів
є належним чином оформлена податкова
накладна.

Відповідно п.1 ст.9 та п.2 ст.3 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку є
первинні документи. Податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку.

Судами попередніх інстанції на
підставі наявних матеріалів справи
зазначено, що завищення позивачем
податкового кредиту з податку на
додану вартість за лютий та квітень 2012
року в сумі 2839822,66грн., складається з
наступних сум:

- 726126,46грн. за лютий 2012 року за
податковою накладною №35 від
28 лютого 2012 року (з урахуванням
розрахунку коригування №3 від 28 лютого
2012 року);

- 2113696,20грн. за квітень 2012 року за
податковою накладною №2 від
26 квітня 2012 року.

Загальний обсяг поставки за податковою
накладною №35 від 28 лютого 2012 року
складає 8610551,28грн. 28 лютого 2012 року у
зв'язку з помилкою, допущеною при
складанні вказаної податкової
накладної, постачальник склав
розрахунок-коригування №3 на суму
568,80грн.

Однак, податковим органом вказано
завищення податкового кредиту по
операціях з поставки товарів за
вказаною податковою накладною тільки
на суму 726126,46грн.

Вищезазначені податкові накладні
відповідають вимогам чинного
законодавства, а також зареєстровані в
Єдиному реєстрі податкових накладних,
що підтверджено витягом із Єдиного
реєстру податкових накладних.

На думку СДПІ по роботі з ВПП в
м.Сімферополі АРК ДПС, у платника
податку відсутні права на податковий
кредит через відсутність реального
товарного характеру угод між ТОВ
«Кримтеплоелектроцентраль» та ПП
"А-Ліра", оскільки даний контрагент не
має необхідних умов для ведення
господарської діяльності.

Позивачем при проведені господарських
операцій зі своїми постачальниками
було оформлено первинні документи, які
були відображені у податковому обліку
платника.

Так, 01 грудня 2011 року між ТОВ "КримТЕЦ"
(покупець) та ПП "А-Ліра" (постачальник)
було укладено договір поставки №01/12-11,
за умовами якого постачальник продає, а
покупець купляє макуху (жмих) соняшника
українського походження врожаю 2011
року.

Відповідно до даного договору у лютому
2012 року позивач отримав від
ПП "А-Ліра" макуху (жмих) соняшника у
кількості 3027,42тонн на загальну суму
8609982,48грн., що підтверджено прибутковою
накладною №РН-0000045 від 28
лютого 2012 року та актом
приймання-передачі №1 від 28 лютого 2012
року.

В квітні 2012 року позивачем частково
повернуто ПП "А-Ліра" жмих соняшника у
кількості 26,72тони на суму 75 991,68грн.

10 квітня 2012 року ТОВ "КримТЕЦ" (покупець)
та ПП "А-Ліра" (постачальник) уклали
договір поставки №10/04, за умовами якого
постачальник продає, а покупець
придбаває макуху (жмих) соняшника
українського походження врожаю 2011
року.

Відповідно до зазначеного договору у
квітні 2012 року позивач отримав від
ПП "А-Ліра" макуху (жмих)
соняшника у кількості 5032,61т на
відповідну суму, що підтверджено
прибутковою накладною №РН-0000105 від 26
квітня 2012 року та актом
приймання-передачі №1 від 26 квітня 2012
року.

Отриманий товар був частково позивачем
оплачений, що підтверджується
відповідними платіжними дорученнями.

Таким чином, висновки відповідача про
нікчемність угод між ТОВ "КримТЕЦ" та ПП
"А-Ліра" є хибними та необґрунтованими.

Стосовно використання отриманого
позивачем товару у своїй господарській
діяльності, необхідно зазначити
наступне.

За змістом пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України господарська
діяльність - це діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

08 листопада 2011 року між ТОВ "КримТЕЦ" та
ПАТ "Дніпровський термінал" було
укладено договір №08/11-ДТ-КТЕЦ/541
зберігання зернових вантажів та
надання послуг, предметом якого є
зберігання зернових та олійних культур
врожаю 2011 року на складах ПАТ
"Дніпровський термінал". Передача жмиху
соняшника у кількості 3027,42т та 5032,61т на
зберігання підтверджена тристоронніми
актами приймання - передачі.

Також 01 грудня 2011 року ТОВ "КримТЕЦ"
(комітент) та ДП "ТД "Херсон" КОВ
"Інтертрейд груп Ел. Ел. Сі." (комісіонер)
уклали договір комісії №01/12-11К, за
умовами якого комітент доручає, а
комісіонер зобов'язується за
дорученням Комітента за плату
здійснити від свого імені та за рахунок
Комітента наступні юридично значимі
дії:

- здійснювати реалізацію на експорт з
України товару, що належить Комітенту.
Найменування, асортимент, ціна та
кількість товару визначаються в
додатках до Договору;

- укладати експортні договори
(контракти) купівлі-продажу, оформляти
і підписувати інші необхідні для
здійснення продажу документи в
інтересах Комітента, а також діяти в
інтересах Комітента в рамках вже
укладених зовнішньоекономічних
експортних контрактів.

Згідно даного договору комісії
позивачем на комісію передано ДП "ТД
"Херсон" КОВ "Інтертрейд груп Ел. Ел. Сі."
макуху (жмих) соняшника у лютому 2012 року
у кількості 3027,42тон, у квітні 2012 року у
кількості 5032,61 тон, що підтверджено
актами приймання-передачі.

Оскільки отримані ТОВ "КримТЕЦ" від ПП
"А-Ліра" товари (макуха (жмих) соняшника),
реалізовані ТОВ "КримТЕЦ", то такі
товари були використані у
господарської діяльності ТОВ "КримТЕЦ".

Отже, з огляду на викладене,
підтверджується реальне виконання
сторонами правочинів, встановлено факт
сплати позивачем заборгованості
постачальникам, у тому числі податку на
додану вартість в ціні товару.

На думку податкового органу,
нікчемність угод, укладених позивачем
із своїм контрагентом підтверджується
неможливістю встановити
місцезнаходження останнього. Проте,
відповідачем так і не було надано
жодних доказів на підтвердження цього.

Судами першої та апеляційної інстанції
вірно зазначено, що акт перевірки, який
є носієм доказової інформації та на
підставі якого прийняте оскаржуване
податкове повідомлення-рішення,
містить посилання виключно на акт
перевірки, який складений у травні 2012
році, тоді як спірні господарські
операції відбувалися у лютому-квітні
2012 року.

До того ж за даними Реєстру анульованих
свідоцтв платника податку на додану
вартість свідоцтва платника ПП "А-Ліра"
не було анульовано на час здійснення
операцій з поставки товарів позивачу.

Відповідно до абз.1 ч.2 ст.215 Цивільного
кодексу України, недійсним є лише
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин).

Згідно ч.1 ст.204 Цивільного кодексу
України, правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним (презумпція правомірності).

Вказані в акті перевірки порушення
платником податків діючого
законодавства не є підставою для
визнання правочинів нікчемними,
оскільки чинне законодавство не
встановлює таких підстав нікчемності
правочину.

За змістом ст.228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Відповідачем так і не було надано
доказів неможливості виконання своїх
договірних зобов'язань контрагентами
позивача, або доказів, які б свідчили
про не пов'язаність операцій із
господарською діяльністю позивача,
доказів отримання майнової вигоди чи
права на таку вигоду будь-кого з
учасників операцій за одночасної
відсутності об'єктивної можливості
отримати майнову вигоду від цієї
операції в інший спосіб.

Доводи касаційної скарги не
спростовують зазначених висновків
суду.

За таких обставин, судами першої та
апеляційної інстанцій, виконано всі
вимоги процесуального законодавства,
всебічно перевірено обставини справи,
вирішено справу у відповідності з
нормами матеріального права,
постановлено обґрунтоване рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для справи. Висновки
судів про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються доказами,
дослідженими у судовому засіданні, а
тому підстав для їх перегляду з
мотивів, викладених в касаційній
скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центральний офіс з обслуговування
великих платників - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
27 листопада 2012 року та постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 26 лютого 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
___________________ Н.Є. Маринчак

Судді:
___________________ О.В.Вербицька

___________________ О.В.Муравйов