Справа № 759/3874/14-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
759/3874/14-а Головуючий у 1-й
інстанції: Кохановська З. С.
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

04 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Бєлової
Л.В.

суддів: Гром Л. М.,

Міщука М. С.

при секретарі:
Корінець Ю. О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві, в порядку ч.1 ст. 41
КАС України справу за апеляційною
скаргою позивача - ОСОБА_3 на постанову
Святошинського районного суду міста
Києва від 21 квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Управління праці та соціального
захисту населення Святошинської
районної у м. Києві державної
адміністрації, Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язати вчинити певні дії,

В С Т
А Н О В И В:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
Святошинського районного суду міста
Києва з адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Святошинської
районної у м. Києві державної
адміністрації, Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність
та зобов'язати Управління соціального
захисту населення Святошинської
районної у м. Києві державної
адміністрації та Київський міський
центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат здійснити
перерахунок, нарахувати та виплатити
щорічну допомогу на оздоровлення, у
розмірі 5 (п'ять) мінімальних заробітних
плат, в порядку та на умовах, визначених
положеннями статті 48 Закону України
від 28 лютого 1991 року № 796-XII, за період
починаючи з 1996 року по 2013 рік включно,
що дорівнює 85 (вісімдесят п'ять)
розмірам мінімальних заробітних плат;

- визнати протиправною бездіяльність
та зобов'язати Управління соціального
захисту населення Святошинської
районної у м. Києві державної
адміністрації та Київський міський
центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат здійснити
перерахунок, нарахувати та виплатити
одноразову компенсацію як інваліду ІІ
групи з числа учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, який став інвалідом внаслідок
Чорнобильської катастрофи в розмірі 45
(сорок п'ять) мінімальних заробітних
плат;

- зобов'язати Управління соціального
захисту населення Святошинської
районної у м. Києві державної
адміністрації та Київський міський
центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат в подальшому
нараховувати та виплачувати щорічну
допомогу на оздоровлення у розмірі 5
(п'ять) мінімальних заробітних плат, в
порядку та на умовах, визначених
положеннями статті 48 Закону України
від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ.

Ухвалою Святошинського районного суду
м. Києва від 19 березня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 до Управління праці та
соціального захисту населення
Святошинської районної у м. Києві
державної адміністрації, Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат про
визнання бездіяльність протиправною,
зобов'язання нарахувати та виплатити
щорічну допомогу на оздоровлення
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період
з 1996 року по 10.09.2013 року - залишено без
розгляду.

Постановою Святошинського районного
суду міста Києва від 21 квітня 2014 року у
задоволені позовних вимог ОСОБА_3 -
відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням суду першої інстанції,
позивачем подано апеляційну скаргу, в
якій апелянт просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти по
справі нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, у зв?язку з порушенням судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити розгляд апеляційної скарги
за відсутності представників сторін.

Згідно з ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін,
виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, позивач є інвалідом ІІ групи
і має категорію 1 як особа, що є
учасником ліквідації наслідків аварії
Чорнобильської АЕС у 1986 р., що
підтверджується копією посвідчення
серії НОМЕР_1 від 15.09.1999 р.(а. с. 12).

В подальшому позивач звернувся до
Управління праці та соціального
захисту населення Святошинського
району м. Києва із заявою про
перерахунок та виплату одноразової
компенсації за шкоду заподіяну
здоров'ю внаслідок Чорнобильської
катастрофи в розмірі 45 мінімальних
заробітних плат (а. с. 8).

22 липня 2013 року Управління праці та
соціального захисту населення
Святошинського району м. Києва
відмовило в перерахунку та виплаті
відповідної одноразової компенсації
(а. с. 9-10).

Також, позивач звернувся до Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат із заявою
про перерахунок та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення у
відповідності до вимог ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та одноразової компенсації за шкоду
заподіяну здоров'ю внаслідок
Чорнобильської катастрофи в розмірі 45
мінімальних заробітних плат (а. с. 6).

Відповідно до листа від 20.02.2014 р. №
02/07-Д45 Київський міський центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат повідомив позивача, що щорічна
допомога на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи за 2011-2013 р. р.
виплачена позивачу, шляхом
перерахування коштів на картковий
рахунок в ТВБВ № 10026/124 Головного
управління по м. Києву та Київській
області АТ «Ощадбанк», а саме: за 2011 р. в
розмірі 120,00 грн, за 2012 р. в розмірі 120,00
грн, за 2013 рік в розмірі 120, 00 грн (а. с. 7).
Також, одноразова компенсація за шкоду
заподіяну здоров'ю позивачу не
призначалась, оскільки на момент
встановлення групи інвалідності, а
саме на 1992 р., позивач працював, а тому
виплата повинна була здійснюватися за
місцем роботи (а. с. 7).

Даючи правову оцінку вищевикладеним
обставинам справи, колегія суддів
зазначає, що суд першої інстанції вірно
виходив з наступного.

Виходячи із змісту ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», судом
першої інстанції встановлено, що
щорічна допомога на оздоровлення
інвалідам ЧАЕС II групи складає в
розмірі 5 мінімальних заробітних плат
та одноразова компенсація, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, інвалідам II групи
виплачується в розмірі 45 мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до п. 17 ч. 1 с. 87 Бюджетного
кодексу України до видатків, що
здійснюються з Державного бюджету
України (з урахуванням особливостей,
визначених пунктом 5 частини другої
статті 67-1 цього Кодексу), належать
видатки на державні програми з
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи, охорони навколишнього
природного середовища та ядерної
безпеки, запобігання виникненню та
ліквідації надзвичайних ситуацій та
наслідків стихійного лиха.

Частиною 4 «Прикінцевих положень»
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2013 рік» встановлено, що у 2013
р. норми і положення статей деяких
Законів України, зокрема ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосовуються в порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

Відповідно до абз. 8 п. 4 мотивувальної
частини Рішення Конституційного Суду
України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, якими регулюються
бюджетні відносини, зокрема питання
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України, є
складовою бюджетного законодавства
відповідно до пункту 5 частини першої
статті 4 Бюджетного кодексу України.

З огляду на вказане, колегія суддів
звертає увагу, що на 2013 р. дія ст. 48 «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
обмежується нормами Закону України
«Про Державний бюджет України на 2013
рік».

Таким чином, судом першої інстанції
вірно встановлено, що суди при розгляді
справ щодо соціального захисту право
громадян повинні застосовувати
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, прийняті на
підставі і на виконання Бюджетного
кодексу України, інших законів України,
в тому числі закону України про
Державний бюджет України на
відповідний рік.

З огляду на вказане, судом першої
інстанції вірно встановлено, що
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005
р. № 562, 15 липня 2013 року позивачу була
призначена допомога на оздоровлення за
2013 рік, відповідно до діючого
законодавства.

Також, відповідно до абз. абз. 1, 2, 3 п. 3
Порядку використання коштів
державного бюджету для виконання
програм, пов'язаних із соціальним
захистом громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
затвердженого постановою Кабінетом
Міністрів України від 20.09.2005 р. № 936
(далі - Порядок № 936), призначення
громадянам компенсацій, допомоги
певних видів та надання пільг
здійснюєтьсяза єдиною заявою
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 17 серпня 2002 р. N
1146.

Виплата компенсацій, допомоги певних
видів та надання пільг у разі, коли
вперше встановлено відповідний статус
постраждалої особи і видано відповідне
посвідчення, проводиться з дня подання
громадянином заяви, але не раніше ніж з
дня видачі йому посвідчення
встановленого зразка .

У разі зміни категорії постраждалої
особи або її посвідчення проведення
виплати поновлюється з дня припинення
останньої виплати за умови, що особа
мала право на такі виплати та
повідомила про це уповноважений орган
протягом трьох місяців.

Крім того, колегія суддів вважає, що
вихоядчи з природи одноразової
компенсації за шкоду заподіяну
здоров'ю внаслідок Чорнобильської
катастрофи, остання повинна
виплачуватися учасникам ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС на момент
встановлення інвалідності, тобто
позивачу - в 1992 р.

Проаналізувавши норми законодавства
України та фактичні обставини справи,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
вимоги щодо виплати позивачу
одноразової компенсації за шкоду
заподіяну здоров'ю внаслідок
Чорнобильської катастрофи та щорічної
допомоги на оздоровлення є
безпідставними, оскільки позивач не
звертався з заявою про виплату
одноразової компенсації до Управління
праці та соціального захисту населення
Святошинської районної у м. Києві
державної адміністрації, як того
вимагає п. 3 Порядок № 936, а щорічна
допомога на оздоровлення передбачена
ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 11.09.2013 року виплачена
відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального та
матеріального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції, у
зв'язку з чим підстав для скасування
постанови суду першої інстанції не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 199, 200, 205, 206, КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_3 на
постанову Святошинського районного
суду міста Києва від 21 квітня 2014 року -
залишити без задоволення.

Постанову Святошинського районного
суду міста Києва від 21 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів, відповідно до
вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Л.В.Бєлова

Судді:
Л. М. Гром,

М. С. Міщук

.

Головуючий суддя
Бєлова Л.В.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.