Справа № 2а-428/10/2470
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

2а-428/10/2470

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Сапіги В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми “Балакком”, м.Чернівці

на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.05.2010р. у справі №2а-428/10/2470

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми “Балакком”, м.Чернівці

до Державної податкової інспекції у м.Чернівці, м.Чернівці

про визнання рішення недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що необхідно розрізняти поняття “перетин товаром митного кордону України” та “пропуск товарів через митний кордон України”, а також в тому, що в Митному кодексі під терміном “імпорт” розуміється один із видів митного режиму, а тому слід брати до уваги момент фактичного перетину товаром митного кордону України. Зважаючи на те, що імпортний товар перетнув митний кордон України в межах 90-денного строку з моменту внесення передоплати, то застосування штрафних (фінансових) санкцій в даному випадку не ґрунтується на вимогах закону.

За наслідками розгляду справи Чернівецький окружний адміністративний суд прийшов до висновку про те, що позивачем допущено несвоєчасне погашення дебіторської заборгованості по імпортних контрактах, в результаті чого, у відповідності до ст.ст.2, 4 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” із змінами і доповненнями, було нараховано пеню в розмірі 294403,69грн., у зв’язку з цим судом першої інстанції адміністративний позов визнано не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на порушення судом першої інстанції п.3 ч.1 ст. 163 КАС України через повну відсутність в оскаржуваній постанові викладу встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів та мотивів, з яких суд виходив при прийнятті постанови.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю ВКФ “Балакком” оскаржило її в апеляційному порядку. У своїй апеляційній скарзі посилається на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова була винесена на підставі неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неправильного вирішення справи загалом.

На митну територію України, згідно із вантажно-митних декларацій типу ІМ-74, товар надійшов: за договором №51-404020014/6/0008207 – 16.10.2006р., 404020014/6/008206 – 16.10.2006р., 404020014/6/007578 – 27.09.2006р., 404020014/6/007579 – 27.09.2006р.; за договором №42-404020014/7/005597 – 13.07.2007р.

Відтак, товар, за який TOB “ВКФ “Балакком” було проведено передоплату, надійшов на територію України без порушення термінів встановлених законом та знаходився під митним контролем.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, керуючись вимогами ст.197 КАС України, вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова суду першої інстанції скасуванню, з огляду на наступне:

З матеріалів справи вбачається, що проведеною перевіркою TзOB ВКФ “Балакком” з питань дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період 01.10.2006р. по 31.12.2008р. встановлено порушення термінів розрахунків в іноземній валюті, а саме ст.2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” із змінами та доповненнями, Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” із змінами та доповненнями.

Так, перевіркою встановлено, що TOB ВКФ “Балакком” за період з 01.01.2006р. по 31.12.2008р. порушило вимоги Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” із змінами та доповненнями, а саме – несвоєчасне поступлення валютних цінностей по:

На протязі перевіряємого періоду TOB ВКФ “Балакком” було перераховано на адресу іноземної фірми “Marubeni Europe Рlс. Hamburg Branch” валютні кошти на загальну суму 116400,00дол. США або 587820,00грн., а саме:

2) імпортному контракту №42 від 04.10.2005р., де фірма “JAE МОО CORPORATION”, продає волокна синтетичні поліефірні необроблені. Загальна вартість контракту 2000000,00дол. США. Умови поставки CIF – Одеса. Додаткова угода №6 від 24.12.2007р.- загальна сума контракту 2500000,00дол. США.

Також, TOB ВКФ “Балакком” було надано до перевірки вантажно-митні декларації типу ІМ-74 “Митний склад”:

1) по контракту №51 від 02.09.2005р.:

2) по контракту №42 від 04.10.2005р.:

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 90 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують індивідуальної ліцензії Національного банку України.

Відповідно до абз.38 ст.1 Закону України “Про зовнішньоекономічну діяльність”, момент здійснення експорту (імпорту) – момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.

Відповідно до абз.14 ст.1 Закону, імпорт (імпорт товарів) – купівля (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) українськими суб’єктами зовнішньоекономічної діяльності в іноземних суб’єктів господарської діяльності товарів з ввезенням або без ввезення цих товарів на територію України, включаючи купівлю товарів, призначених для власного споживання установами та організаціями України, розташованими за її межами.

Відповідно до ст.185 Митного кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до мети переміщення товарів через митний кордон України запроваджуються такі види митного режиму: 1) імпорт; 2) митний склад.

На підставі наведеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає необхідним зазначити, що необхідно розрізняти поняття “перетин товаром митного кордону України” та “пропуск товарів через митний кордон України”.

Крім цього, в Митному кодексі України під терміном “імпорт” розуміється один із видів митного режиму, а тому для спірних правовідносин має значення саме момент фактичного перетину товаром митного кордону України.

Згідно п.1.1. Наказу Державної митної служби від 31.12.1996р. №592 “Про затвердження Положення про відкриття та експлуатацію митних ліцензійних складів” (Положення), – митний склад – це митний режим, при якому ввезені з-за меж митної території товари зберігаються під митним контролем без справляння мита та інших податків та без застосування до них заходів нетарифного регулювання та інших обмежень в період зберігання, а товари, що вивозяться за межі митної території України, зберігаються під митним контролем з моменту початку їх митного оформлення митними органами України до фактичного вивезення за межі митної території України.

Відповідно до п.1.2. вищевказаного Положення, власниками митних ліцензійних складів є суб’єкти підприємницької діяльності, які отримали ліцензію на право відкриття та експлуатації митного ліцензійного складу.

Відповідно до встановлених під час перевірки обставин по контракту №51 від 02.09.2005р. ТОВ ВКФ “Балакком” було здійснено попередню оплату:

Відповідно до встановлених під час перевірки обставин по контракту №42 від 04.10.2005р. ВКФ “Балакком” було здійснено попередню оплату:

На митну територію України за договором №51 від 02.09.2005р. товар надійшов згідно митних декларацій типу ІМ-74 від 16.10.2006р. №8207, 16.10.2006р. №8206, 27.09.2006р. №7579, 27.09.2006р. №7578.

На митну територію України за договором №42 від 04.10.2005р. товар надійшов, згідно з митною декларацією типу ІМ-74 від 13.07.2007р. №5597.

Таким чином, працівниками Державної податкової інспекції у м.Чернівці помилково ототожнено поняття “митного режиму імпорту” з поняттям “імпорт товарів”, через що при складанні акту перевірки та формуванні висновків про факти господарської діяльності підприємства помилково взято до уваги ВМД типу ІМ40 (коли стався пропуск товару на територію України) замість ІМ74 (коли стався перетин товаром кордону).

Вказана правова позиція узгоджується з судовою практикою Верховного суду України (постанова від 01.07.2009р., а.с.32) та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвали від 12.03.2009р. а.с.35 та від 07.05.2008р. а.с.38).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст.9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з’ясування судом обставин, що мають значення для справи; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, судом першої інстанції неправильно і неповно встановлено фактичні обставини справи та постановлено судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а адміністративний позов, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, – задоволенню в повному обсязі.

Керуючись вимогами ст.ст.160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми “Балакком”, м.Чернівці на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.05.2010р. у справі №2а-428/10/2470 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми “Балакком”, м.Чернівці до Державної податкової інспекції у м.Чернівці, м.Чернівці про визнання рішення недійсним, - задоволити.

2. Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.05.2010р. у справі №2а-428/10/2470 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми “Балакком”, м.Чернівці до Державної податкової інспекції у м.Чернівці, м.Чернівці про визнання рішення недійсним, - скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги позивача задоволити.

Постанова набирає законної сили через п’ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя В.П. Сапіга