Справа № 2а/0570/1860/12
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 року
м. Київ К/9991/51214/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою Державної фінансової
інспекції в Донецькій області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 18 травня 2012
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18 липня 2012
року у справі №2а/0570/1860/2012 за позовом
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Добропілля
Донецької області до Державної
фінансової інспекції в Донецькій
області про визнання дій незаконними,
скасування акту,

ВСТАНОВИЛА:

Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Добропілля
Донецької області звернувся з позовом
до Державної фінансової інспекції в
Донецькій області в якому, з
урахуванням змінених позовних вимог,
просило визнати неправомірними
висновки по акту перевірки від 24.11.2011
року №37-17/018 та вимоги від 12.12.2011 року
№37-13/855 щодо витрат коштів на
відрядження на суму 3 670 грн. та
невідповідність документів на проїзд
підзвітних осіб вимогам діючого
законодавства та скасувати їх.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
надані до ревізії документи
підтверджують факт витрачання коштів
підзвітними особами на перевезення, та
їх недійсність не встановлена
законодавством. Крім того, позивач не
погоджується з висновком проведеної
ревізії щодо відшкодування витрат на
відрядження (оплата послуг з
перевезення) без відповідних
підтверджуючих документів.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 18 травня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18 липня 2012
року, позов задоволено частково.
Визнано неправомірною та скасовано
вимогу від 12 грудня 2011 року №37-13/855 щодо
усунення порушення з проведення зайвих
витрат коштів на відрядження на
загальну суму 3 670 грн. Провадження в
частині позовних вимог щодо скасування
акту ревізії від 24 листопада 2011 року
№37-17/018 закрито.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій
Державна фінансова інспекція в
Донецькій області звернулась з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Добропільським МКРВ
здійснено ревізію цільового та
законного використання коштів Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Відділенні
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань м. Добропілля Донецької
області за період з 01.07.2010 по 30.09.2011, за
наслідками якої складено акт від 24.11.2011
р. №37-17/018. Заперечення на вказаний акт
ревізії залишені без задоволення.

В ході ревізії встановлені порушення,
зокрема, вимог абзацу 6 загальних
положень, п. 1.12 розділу І Інструкції
«Про службові відрядження в межах
України та за кордон», затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
від 13 березня 1998 р. N 59 та зареєстрованої
в Міністерстві юстиції України 31
березня 1998 р. N 218/2658, п. 2 додатку №1
наказу Міністерства транспорту та
зв'язку України від 25 травня 2006 року N 503
«Про затвердження Типових форм квитків
на проїзд пасажирів і перевезення
багажу на маршрутах загального
користування», зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 21 вересня
2006 р. за N 1065/12939, п. 3.1, 3.2 Положення «Про
форму та зміст розрахункових
документів», затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 1 грудня 2000 р. N 614,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 5 лютого 2001 р. за N 105/5296, -
проведено зайві витрати коштів на
відрядження на загальну суму 3 670,00 грн.

На підставі акту ревізії
Добропільським МКВ прийнято вимогу від
12.12.2011р. №37-13/855, згідно якої
позивача зобов'язано відобразити
дебіторську заборгованість за
неповернутими підзвітними сумами
коштів; провести претензійно-позовну
роботу з одержувачами коштів на суму 3
670,00 грн.; в іншому випадку стягнути з
осіб, винних у зайвих грошових
виплатах, та повернути зайво
використані кошти у порядку та
розмірах встановлених Кодексом
законів про працю України.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суди першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що для відшкодування
вартості проїзду визначальне значення
має достовірність наданої інформації,
а не наявність чи відсутність окремих
недоліків, які не впливають на
достовірність зазначеної у первинних
документах інформації, та не
спростовують використання квитків за
сферою свого призначення. Крім того,
використання авто перевізниками
квитків застарілого зразку та їх
видання пасажирам не є підставою для
відмови у проведені відшкодування
працівникам Фонду, які перебували у
відрядженні таких сум, та не впливає на
обов'язок їх повернення.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з такими висновками судів
та вважає їх обґрунтованими, з огляду
на наступне.

Основним спірним питання та єдиною
підставою для встановлення
правопорушення в цій частині є
встановлені ревізорами недоліки
відповідних підтверджуючих
документів.

Згідно абзацу 6 загальних положень
Інструкції «Про службові відрядження в
межах України та за кордон»,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України від 13 березня 1998 р. N 59
та зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 31 березня 1998 р. N 218/2658,
підтверджуючими документами є
розрахункові документи відповідно до
Законів України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" та «Про
оподаткування прибутку підприємств".

Відповідно до п. 1.12 розділу І
зазначеної Інструкції, витрати на
відрядження відшкодовуються лише за
наявності документів в оригіналі, що
підтверджують вартість цих витрат, а
саме: транспортних квитків або
транспортних рахунків (багажних
квитанцій), рахунків готелів (мотелів),
страхових полісів тощо.

Витрати у зв'язку з відрядженням, що не
підтверджені відповідними документами
(крім добових витрат), працівникові не
відшкодовуються.

Витрати у зв'язку з поверненням
відрядженим працівником квитка на
потяг, літак або інший транспортний
засіб можуть бути відшкодовані з
дозволу керівника підприємства лише з
поважних причин (рішення про відміну
відрядження, відкликання з відрядження
тощо) при наявності документа, що
підтверджує витрати.

Позивачем до матеріалів справи надані
за період з 01.01.2011р. по 30.09.2011р. копії:
посвідчень про відряджень; звітів про
використання коштів, наданих на
відрядження або під звіт; квитків на
автобус; чеків та маршрутних листів.

Пунктом 3.1 Положення «Про форму та
зміст розрахункових документів»,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 1
грудня 2000 р. N 614, встановлено, що
фіскальний касовий чек на товари
(послуги) (далі - касовий чек) - це
розрахунковий документ, надрукований
реєстратором розрахункових операцій
при проведенні розрахунків за продані
товари (надані послуги). Форма N ФКЧ-1
касового чека наведена в додатку 1.

Відповідно до п. 3.2 зазначеного
Положення, касовий чек повинен містити
такі обов'язкові реквізити: - назву
господарської одиниці; - адресу
господарської одиниці; - для СГ, що
зареєстровані як платники ПДВ, -
індивідуальний податковий номер
платника ПДВ, який надається згідно з
Законом України "Про податок на додану
вартість"; перед номером друкуються
великі літери "ПН"; - для СГ, що не є
платниками ПДВ, - ідентифікаційний код
за ЄДРПОУ або ідентифікаційний номер
за ДРФО, перед яким друкуються великі
літери "ІД"; - якщо кількість придбаного
товару (отриманої послуги) не дорівнює
одиниці виміру, - то кількість, вартість
придбаного товару (отриманої послуги); -
вартість одиниці виміру товару
(послуги); - найменування товару
(послуги); - літерне позначення ставки
ПДВ праворуч від надрукованої вартості
товару (послуги); - позначення форми
оплати (готівкою, карткою, у кредит,
чеками тощо) та суму коштів за даною
формою оплати; - загальну вартість
придбаних товарів (отриманих послуг) у
межах чека, перед якою друкується слово
"СУМА" або "УСЬОГО"; - для СГ, що
зареєстровані як платники ПДВ, окремим
рядком - літерне позначення ставки ПДВ,
розмір ставки ПДВ у відсотках, загальну
суму ПДВ за всіма зазначеними в чеку
товарами (послугами), на початку рядка -
великі літери "ПДВ"; - порядковий номер
касового чека, дату (день, місяць, рік)
та час (година, хвилина) проведення
розрахункової операції; - фіскальний
номер реєстратора розрахункових
операцій, перед яким друкуються великі
літери "ФН"; - напис "ФІСКАЛЬНИЙ ЧЕК" та
логотип виробника.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що надані позивачем до
матеріалів справи копії чеків про
купівлю квитків містять достовірні
відомості, а саме вони видані Публічним
акціонерним товариством «Донецьке
обласне підприємство автобусних
станцій» (ПУАТ «ДОПАС») та на лицьовій
стороні білетів стоїть штамп «ДОПАС
Добропілля АС».

Додатком 1 наказу Міністерства
транспорту та зв'язку України від 25
травня 2006 року N 503 «Про затвердження
Типових форм квитків на проїзд
пасажирів і перевезення багажу на
маршрутах загального користування»
затверджені типові форми квитків на
міжміські маршрути.

Пунктом 4 наказу N 503 скасовано наказ
Міністерства транспорту України від
31.05.2000 N 278 "Про затвердження Типових
форм квитків на проїзд пасажирів і
перевезення багажу автомобільним
транспортом та Тарифних зон
перевезення пасажирів автомобільним
транспортом на приміських маршрутах",
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 23.06.2000 за N 368/4589.

Листом від 12.09.2007 року №2255-01/09/13-07
Міністерством транспорту та зв'язку
України було роз'яснено, що наказом № 503
не регламентовано подальше
використання квитків старого зразка,
які виготовлені до введення в дію
даного наказу, внаслідок чого
Міністерство вважає за можливе
використання квитків старого зразка
авто перевізниками до повного їх
використання.

Таким чином, колегія суддів вважає
обґрунтованими висновки судів про
можливість використання квитків
старого зразку авто перевізниками, що
були виготовлені до набрання чинності
наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України від 25 травня 2006 року N 503,
оскільки надані позивачем квитки
відповідають типовій формі квитка, що
встановлена скасованим наказом
Міністерства транспорту України від
31.05.2000 N 278.

З огляду на викладене, суди дійшли
вірного висновку про неправомірність
вимоги від 12.12.2011р. №37-13/855 щодо усунення
порушення з проведення зайвих витрат
коштів на відрядження на загальну суму
3 670,00 грн.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновками судів першої та
апеляційної інстанцій щодо закриття
провадження у справі в частині
позовних вимог про скасування акту
ревізії від 24 листопада 2011 року №37-17/018.

Так, загальне поняття акта перевірки
наведено у пункті 3 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 22
грудня 2010 року № 984 (зареєстровано у
Міністерстві юстиції України 12 січня
2011 року за № 34/18772), згідно з яким акт - це
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства.

У цьому випадку акт перевірки, в якому
відображено узагальнений опис
виявлених перевіркою порушень
законодавства, що в свою чергу
відповідає встановленим правилам
складання акта перевірки, не є правовим
документом, який встановлює
відповідальність суб'єкта
господарювання та, відповідно, не є
актом індивідуальної дії у розумінні
частини першої статті 17 КАС України.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта
владних повноважень, які можуть бути
оскаржені до суду, є те, що вони
безпосередньо породжують певні
правові наслідки для суб'єктів
відповідних правовідносин і мають
обов'язковий характер.

Висновки, викладені у акті, не
породжують обов'язкових юридичних
наслідків. Акт перевірки є носієм
доказової інформації про виявлені
контролюючим органом порушення вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єктами
господарювання, документом, на
підставі якого приймається відповідне
рішення контролюючого органу, а тому
оцінка акта, в тому числі й оцінка дій
службових осіб контролюючого органу
щодо його складання, викладення у ньому
висновків перевірки, може бути надана
судом при вирішенні спору щодо
оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акта.

Враховуючи викладене, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли вірного
висновку, що акт перевірки не є
рішенням суб'єкта владних повноважень,
не зумовлює виникнення будь-яких прав і
обов'язків для осіб, робота (діяльність)
яких перевірялися, тому його висновки
не можуть бути предметом спору.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що судом першої та апеляційної
інстанцій повно і правильно
встановлені фактичні обставини справи,
характер правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права. Доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Донецькій області
відхилити, а постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 18
травня 2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 18 липня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: