Справа № 2а/0370/2956//11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 р.
Справа № 876/14880/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання
Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського
окружного адміністративного суду від 13
листопада 2013 року про закриття
провадження у справі за позовом ОСОБА_1
до Ковельського міського відділу
Управління Міністерства внутрішніх
справ України у Волинській області,
Державної казначейської служби
України про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Ковельського міського відділу
Управління Міністерства внутрішніх
справ України у Волинській області та
Державної казначейської служби
України, яким, враховуючи уточнені
позовні вимоги, просив визнати дії
суб'єкта владних повноважень
Ковельського міського відділу
Управління Міністерства внутрішніх
справ України у Волинській області
щодо ненадання відповіді на заяву від
18.04.2011 року протиправними, зобов'язати
Ковельський міський відділ Управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Волинській області вирішити заяву
від 18.04.2011 року та надати відповідь,
стягнути з Державної казначейської
служби України в його користь моральне
відшкодування в сумі 1690 грн.

Ухвалою Волинського окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 року закрито провадження у справі.
Ухвала мотивована тим, що, як
вбачається із звернення позивача від
18.04.2011 року, останній звертався у
Ковельський міський відділ Управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Волинській області з повідомленням
про злочин і за вказаною заявою
працівниками органів міліції
проведено перевірку відповідно до
вимог кримінально-процесуального
кодексу, за результатами якої прийнято
постанову від 23.04.2011 року про відмову в
порушенні кримінальної справи, про що
повідомлено позивача. Отже,
повноваження органів досудового
слідства при отриманні заяви про
злочин, як і здійснення контролю за
діями слідчого, регламентовані нормами
цього Кодексу, що виключає можливість
розгляду поданого позивачем позову в
порядку адміністративного
судочинства.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржив
позивач, вважає її постановленою з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить ухвалу скасувати та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції. На обґрунтування вимог
апеляційної скарги зазначає, що за
результатами розгляду його звернення
відповідач не прийняв жодного рішення
в порядку ст. 97
Кримінально-процесуального кодексу
України, тому він не мав можливості
оскаржити його дії чи рішення в
порядку, передбаченому цим Кодексом.

Фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Кодексу
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 зазначеного
Кодексу справа адміністративної
юрисдикції - це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

З аналізу зазначених вище норм
вбачається, що публічно-правовим
спором за Кодексом адміністративного
судочинства України є не будь-який
публічно-правовий спір, а лише той, який
випливає із здійснення суб'єктом
владних повноважень своїх владних
управлінських функцій.

Водночас ОСОБА_1 оскаржує дії
Ковельського міського відділу УМВС
України щодо нерозгляду його звернення
в порядку ст. 97
Кримінально-процесуального кодексу
України.

Колегія суддів вважає, що органи
міліції під час перевірки заяви про
злочин та її вирішення виконують не
владні управлінські функції, а
процесуальні функції.

Тому, враховуючи наведені вище
положення Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів
дійшла висновку, що такі спори
випливають із здійснення суб'єктом
владних повноважень не владних
управлінських, а процесуальних
функцій, а тому не належать до
юрисдикції адміністративних судів.

При цьому відповідно до ст. ст. 110, 234, 236
Кримінально-процесуального кодексу
України дії органів дізнання, слідчого,
прокурора можуть бути оскаржені до
суду.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 3
Кримінально-процесуального кодексу
України провадження в кримінальних
справах на території України
здійснюється за правилами цього
Кодексу незалежно від місця вчинення
злочину. При провадженні в
кримінальній справі застосовується
кримінально-процесуальний закон, який
діє відповідно під час дізнання,
досудового слідства або судового
розгляду справи.

Завданнями кримінального судочинства
відповідно до ст. 2 цього Кодексу є
охорона прав та законних інтересів
фізичних і юридичних осіб, які беруть у
ньому участь, а також швидке і повне
розслідування злочинів, викриття
винних та забезпечення правильного
застосування Закону з тим, щоб кожний,
хто вчинив злочин, був притягнутий до
відповідальності і жодний невинний не
був покараний.

Отже, кримінальне судочинство - це
врегульований нормами
Кримінально-процесуального кодексу
України порядок діяльності органів
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури і суду (судді) щодо
порушення, розслідування, розгляду і
вирішення кримінальних справ, а також
діяльність інших учасників
кримінального процесу, підозрюваних,
обвинувачених, підсудних, потерпілих,
цивільних позивачів і відповідачів,
їхніх представників та інших осіб, з
метою захисту своїх конституційних
прав, свобод та законних інтересів.

У зв'язку з цим необхідно зазначити, що
захист прав і свобод людини не може
бути надійним без надання їй
можливості при розслідуванні
кримінальної справи права оскаржити до
суду окремі процесуальні дії чи
бездіяльність органів дізнання,
попереднього слідства і прокуратури.
Але таке оскарження окремих
процесуальних актів, дій чи
бездіяльності зазначених органів до
суду може здійснюватись лише у порядку,
встановленому
Кримінально-процесуальним кодексом
України, оскільки діяльність посадових
осіб, як і діяльність суду, має свої
особливості та не належить до сфери
управлінської діяльності і не може
бути предметом оскарження в порядку,
визначеному Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Таким чином, спірні відносини, які
виникли між сторонами під час
організації перевірки заяв і
повідомлень про злочини, не є
управлінськими, а повноваження цих
органів та їхніх посадових осіб щодо
порядку прийняття заяв і повідомлень
про злочини та їх розгляду
регламентовані
Кримінально-процесуальним кодексом
України.

За таких обставин вимоги позивача про
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності органів внутрішніх
справ під час організації перевірки
заяв і повідомлень про злочини
належить розглядати в межах
кримінального, а не адміністративного
судочинства.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції постановив ухвалу з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 199,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Ухвалу Волинського окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 року про закриття провадження у
справі № 2а-2956/11/0370 за позовом ОСОБА_1 до
Ковельського міського відділу
Управління Міністерства внутрішніх
справ України у Волинській області,
Державної казначейської служби
України про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
дії та стягнення моральної шкоди -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий:
О.М. Довгополов

Судді:
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький